ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.06.2020 Справа №607/7066/20
провадження № 1-кп/607/1212/2020

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області
в складі головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000458 від 29 квітня 2020 року, щодо
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає у АДРЕСА_1 , громадянина України, із професійно-технічною освітою, не одруженого, солдата, служить на посаді водія лінійного наглядача взводу управління другої гарматної артилерійської батареї першого гарматного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 / АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України /в ред. Закону № 194-VIII від 12.02.2015р./,
за участі:
прокурор ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

солдат військової служби за контрактом ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 /крім строкової служби/, всупереч вимог ст.ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно, в умовах особливого періоду, без поважних причин та за відсутності дозволу відповідного командування військової частини НОМЕР_1 , 12 липня 2018 року о 8 год. 30 хв. на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 / АДРЕСА_2 / не з`явився, та в подальшому, проводячи час на власний розсуд, о 09 год. 00 хв. 29 квітня 2020 року прибув до військової прокуратури, чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначено в ч. 2 ст. 407 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні, визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України /в ред. Закону № 194 VIII від 12.02.2015р./, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду. Дав показання про те, що дійсно, він, будучи військовослужбовцем, починаючи із 12 липня 2018 року і до 29 квітня 2020 року, не з`являвся до військової частини. Дозволу на це він не мав. Пояснив, що впродовж вказаного часу перебував вдома, мав сімейні справи, не хворів. Поважної причини нез`явлення на військову службу у нього не було. 29 квітня 2020 року сам з`явився до військової частини. У вчиненому розкаюється. Просить суд суворо не карати.
Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.
Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 407 КК України /в ред. Закону № 194 VIII від 12.02.2015р./ як: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, - військовослужбовцем /крім строкової служби/.
При призначенні покарання ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог статей 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини кримінального провадження, особу винного, його службову характеристику, раніше не судимий, та вважає, що йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення. Водночас, беручи до уваги обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину; відсутність обставин, які б обтяжували покарання, а також те, що ОСОБА_3 проходив службу в зоні антитерористичної операції, суд приходить до висновку про можливість його виправлення без відбування покарання, а тому приймає рішення про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.
Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_3 слід покласти обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 цієї статті.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України /в ред. Закону № 194 VIII від 12.02.2015р./, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 /три/ роки.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 /один/ рік.
Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Згідно з ч. 3 ст. 76 КК України нагляд за ОСОБА_3 в період дії іспитового строку покласти на командира військової частини за місцем проходження військової служби, а у випадку звільнення з військової служби - на уповноважений орган пробації за місцем проживання.
Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Головуюча суддяОСОБА_1