ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/3271/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2266/20
Категорія: ч.4 ст. 187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2020 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 до 07 червня 2020 року.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 посилається на неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що сторона обвинувачення не надала доказів, які свідчать про існування ризиків та дають підстави для продовження запобіжного заходу, а обвинувачений ОСОБА_8 перебуває під вартою значний час, що є порушенням його прав.

Указала, що судом було порушено право ОСОБА_8 на захист, оскільки вручена ОСОБА_8 копія клопотання про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перекладена на російську мову прокурором без перекладача, а судовий розгляд проведено за відсутності перекладача, участь якого є обов`язковою, так як ОСОБА_8 народився у Казахській ССР, є особою без громадянства, в навчальних закладах на території України не навчався та не розуміє української мови.

Просить ухвалу суду скасувати та призначити на новий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Доводи захисника про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону не позбавлені підстав.

Згідно положень ч.3 ст.29 КПК України, слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до приписів ч.1 ст.68 КПК України у разі необхідності у кримінальному провадженні перекладу пояснень, показань, або документів сторони кримінального провадження або слідчий суддя чи суд залучають відповідного перекладача.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_8 є уродженцем Казахської ССР, особою без громадянства, на території України в будь яких навчальних закладах не навчався та не розуміє українську мову.

Таким чином, участь перекладача у даному кримінальному провадженні є обов`язковою.

Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Як вбачається з даних журналу судового засідання від 09.04.2020 року та технічного запису судового засідання, у цьому провадженні перекладач з української мови на російську мову участі не приймав, що згідно ч.1 ст.412 КПК України є істотним порушення вимог кримінального процесуального закону і відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.409 КПК України - підставою для скасування судового рішення.

Однак, згідно приписів ст.415 КПК України здійснення судового провадження за відсутності перекладача - не є підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Як слідує із матеріалів провадження, прокурор у судовому засіданні суду першої інстанції клопотав про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 діб, посилаючись на наявність передбачених ч.1 ст.177 КПК України ризиків:

- переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та з огляду на тяжкість можливого покарання у разі ухвалення судом обвинувального вироку, може почати переховуватись від суду, а також обвинувачений не має постійного місця проживання на території України, є особою без громадянства, раніше вчиняв злочини на території інших держав, у тому числі вчинено втечу з під варти, у вказаному кримінальному правопорушенні є організатором злочинного угрупування, що додатково свідчить про можливість переховування від суду;

- незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому провадженні, оскільки на даний час вони ще не допитані, а вплив на них може суттєво змінити їх покази;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_10 повторно вчиняє злочинні дії, що свідчить про схильність обвинуваченого до подальшого вчинення кримінальних правопорушень.

В суді апеляційної інстанції прокурор просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, посилаючись на обґрунтованість клопотання, яке колегія суддів вважає таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, який відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання від 8 до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_8 обвинувачуєтьсяу вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), та з погрозою застосуванням такого насильства, поєднаного з проникненням у житло спрямований на заволодіння майном у великих чи особливо великих розмірах, вчиненого організованою групою, свідчить про наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

Тому колегія суддів зазначає, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Також, колегія суддів зазначає, що обвинувачений може впливати на потерпілих та свідків, оскільки існує певна ймовірність того, що ОСОБА_8 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Крім того, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_8 є особою без громадянства, не має постійного місця проживання чи реєстрації в Україні, не одружений, раніше вчиняв злочини на території інших держав, офіційно не працевлаштований та не має постійного доходу, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків та у сукупності з тим, що він обвинувачується у вчиненні корисливого злочину, на думку, колегії суддів є підставою вважати про існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження злочинної діяльності.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що довготривале перебування у слідчому ізоляторі порушує права ОСОБА_8 є необґрунтованими, оскільки саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не змінилися та не зменшилися.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.407 КПК України суд апеляційної інстанції має повноваження скасувати ухвалу суду першої інстанції повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.

За таких обставин, з огляду на значимі для даного провадження обставини, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 діб належить задовольнити, оскільки застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.4 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м.Харкова від 09 квітня 2020 рокув частині продовження строків тримання під вартою ОСОБА_8 скасувати.

Ухвалити в цій частині нову ухвалу.

Клопотання прокурора задовольнити, продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 07 червня 2020 року в Державній установі Харківський слідчий ізолятор.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: