КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2020 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0002803 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Узбекистан, громадянина Республіки Узбекистан, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 02 квітня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід особисте зобов`язання, домашній арешт чи заставу.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 02 квітня 2020 року обвинуваченим ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжено строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на шістдесят діб, тобто до 31 травня 2020 року включно.
Таке рішення суду вмотивовано тим, що наявні ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки є підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які не мають стійких позитивних соціальних зв`язків, є громадянами іншої країни можуть уникати суду та перебувати тривалий час у розшуку, та усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання їх винними у вчиненні злочину дає підстави вважати, що обвинувачені можуть продовжити вичиняти аналогічні, або інші злочини, оскільки вони офіційно не працевлаштовані і не мають офіційного джерела доходу, чинити тиск на потерпілих та свідків з метою уникнути кримінальної відповідальності, оскільки їм відомі їх анкетні дані, при цьому свідки на даний час не допитані безпосередньо в суді, а також можуть знищити речові докази.

В доводах апеляційної скарги захисник вказує на те, що ухвала суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_10 строків тримання під вартою є незаконною, необґрунтованою.
Апелянт зазначає, що доводи прокурора про продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України базуються на припущеннях, будь-яких доказів на підтвердження існування вказаних ризиків суду надано не було, як і не було на доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не можуть запобігти вищевказаним ризикам.

Крім того захисник вказує, що в порушення ст. 178 КПК України поза увагою суду першої інстанції залишились характеризуючі дані, зокрема те, що обвинувачений ОСОБА_14 має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, сім`ю, має на утриманні хвору матір, яка потребує постійної уваги та допомоги. Обвинувачений має закінчену повну середню та спеціальну освіту, місце роботи і дохід, за рахунок якого утримує себе і членів сім`ї, за місцем роботи, навчання і проживання характеризуються позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
В апеляційній скарзі сторона захисту звертає увагу на те, що судом першої інстанції не розглядалась можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, які суд вважає встановленими.
Захисник зазначає, що ризики, на які посилається суд в оскаржуваній ухвалі є необґрунтованими.
Так, щодо ризиків на які посилався суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, захисник зазначає, що обвинувачений спільно із дружиною орендують квартиру за договором оренди житлового приміщення, крім того ОСОБА_14 мав та має місце роботи та працює у службі таксі.
Крім того апелянт звертає увагу суду на те, що оригінал паспорта знаходиться в органу досудового розслідування та станом на теперішній час кордони закриті у зв`язку із запобіганням поширенню на території України коронавірусу COVID-19.
Також вказує, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні закінчилось в жовтні 2018 pоку, відтак всі речові докази визначені постановами слідчого перебувають та знаходяться на відповідному зберігання у органу досудового розслідування.
В доводах апеляційної скарги захисник зазначає, що судом першої інстанції всупереч вимог ч. 3 ст. 183 КПК України не визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваними покладених на нього обов`язків.
Апелянт вказує, що ухвала суду першої інстанції від 02 квітня 2020 року не відповідає вимогам ст. 331 КПК України, суперечить та спотворює зміст визначених кримінальним процесуальним законом термінів, оскільки залишення запобіжного заходу «без змін», як зазначив суд в ухвалі, не передбачено чинним процесуальним законом.
Крім того захисник зазначає, що суд першої інстанції порушив презумпцію невинуватості, оскільки в оскаржуваній ухвалі фактично відображається думка про винуватість ОСОБА_7 у інкримінованому злочині.
Також суд першої інстанції допустив до участі в судовому засіданні в якості перекладача особу, яка не надала належних документів на підтвердження повноважень перекладача.
Апелянт вказує, що обвинувачений ОСОБА_14 перебуває під вартою з 20 липня 2018 року, що є порушенням прав обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_12 клопотань про участь у судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги захисника до суду на направляв, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Захисник ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, будь-яких клопотань про поважність причин неявки чи про відкладення розгляду апеляційної скарги до суду не направляв.

Під час апеляційного розгляду прокурор заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час розгляду клопотання суд встановив, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки є підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_12 , який не має стійких позитивних соціальних зв`язків, є громадянином іншої країни може уникати суду та перебувати тривалий час у розшуку, та усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину може продовжити вичиняти аналогічні, або інші злочини, оскільки він офіційно не працевлаштований і не має офіційного джерела доходу, обвинувачений також може чинити тиск на потерпілих та свідків з метою уникнути кримінальної відповідальності, оскільки йому відомі їх анкетні дані, крім того може знищити речові докази.
Також суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованого злочину, дані про особу обвинуваченого, крім того судом враховано необхідність забезпечення своїм рішенням не тільки поваги до особистої свободи обвинуваченого, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, на підставі чого дійшов висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_15 . Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Відтак, колегія суддів погоджується з тим, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків щодо ОСОБА_7 є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_10 суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні тяжкого злочину, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання ОСОБА_7 під вартою.
Крім того, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Не знайшли свого підтвердження доводи викладені в апеляційній скарзі, щодо залишення поза увагою суду наявності в обвинуваченого місця роботи.
Так апеляційний суд зазначає, що наявність договору оренди автомобіля не доводить того, що обвинувачений ОСОБА_14 офіційно працевлаштований та має офіційне джерело доходу.
Крім того, твердження апелянта про те, що обвинувачений ОСОБА_14 має постійне місце проживання де проживає з дружиною, має на утриманні хвору матір, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно вони, самі по собі, не можуть слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Щодо доводів захисника про необхідність визначення розміру застави при продовженні строків тримання під вартою, то апеляційний суд звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства або погрозою його застосування, а відтак відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, за вказаних обставин, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.
Також апеляційний суд зазначає, що посилання захисника в апеляційній скарзі на тривалість перебування обвинуваченого під вартою не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки вказана обставина відповідно до вимог ст. 178 КПК України не враховується при обранні запобіжного заходу та вирішенні питання доцільності тримання під вартою особи, щодо якої існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.
За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 02 квітня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на шістдесят діб, тобто до 31 травня 2020 року включно, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4