Справа № 464/5164/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/363/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 13 лютого 2020 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8

з участю прокурора ОСОБА_10 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_11 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Сихівського районного суду м.Львова від 13.02.2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Цим же вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку суду в законну силу.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 встановлено рахувати з 22.09.2019 року.

Вирішено питання про речові докази в кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_8 , будучи об`єднаним спільним умислом на відкрите викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, повторно, 21.09.2019, близько 23.30 год., перебуваючи на першому поверсі в під`їзді будинку АДРЕСА_1 , нанесли невстановлену досудовим розслідуванням кількість ударів руками в область голови, обличчя потерпілому ОСОБА_12 , спричинивши останньому садно в ділянці правої брови, синець в лобно-скроневі ділянці зліва, крововилив та садно на слизові оболонці верхньої губи, що відноситься до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, які не були небезпечними для життя в момент їх заподіяння. Після чого, відкрито заволоділи майном потерпілого - мобільним телефоном марки "Самсунг Дуос", чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , вартістю 400 гривень, який був в шкіряному чохлі чорного кольору, вартістю 200 гривень, із сім-картами оператора «Київстар» НОМЕР_3 , вартістю 50 гривень та сім-карткою «Лайф» НОМЕР_4 вартістю 50 гривень, срібний ланцюжок довжиною 27 см, вагою 7 грам, вартістю 300 гривень, на якому знаходився срібний хрестик вагою 3 грам, вартістю 200 гривень, грошові кошти в сумі 40 грн., всього майна потерпілого ОСОБА_12 на загальну суму 1240 гривень, після чого зникли з місця вчинення злочину, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд.
На даний вирок подали апеляційні скарги прокурор в кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 ..

Обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи вину та кваліфікацію дій, просить в апеляційній скарзі вирок суду в частині призначеного покарання змінити, та звільнити його від відбування покарання на підставі ст.75 КК України.

На підтримання своїх апеляційних вимог обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що в частині призначеного покарання висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 в поданих апеляційних скаргах просять вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити та звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України з встановленням іспитового строку.

На підтримку своїх апеляційних вимог обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 покликаються на те, що обвинувачений ОСОБА_8 визнав вину у скоєному, на час вчинення перебував в стані алкогольного сп`яніння та не може пригадати події злочину, щиро розкаюється, просив вибачення в потерпілого та повністю відшкодував заподіяну шкоду, має на утриманні дитину та в майбутньому планує працевлаштуватися.

Прокурор в кримінальному провадженні ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, не оспорюючи вину та кваліфікацію дій обвинувачених, просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати та постановити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити покарання у виді шести років позбавлення волі; ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити покарання у виді чотири роки та десять місяців позбавлення волі. В решті вирок суду залишити без змін.

На підтримання свої апеляційних вимог прокурор покликається на те, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання не враховано тяжкість та суспільну небезпеку вчиненого, ОСОБА_7 є неодноразово судимий до реального відбуття покарання, вчинив злочин проти власності із застосуванням насильства відносно особи похилого віку, позитивно характеризується, перебуває на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах, заперечував свою причетність до скоєного. Крім цього, щодо призначеного покарання ОСОБА_8 прокурор вказує те, що судом першої інстанції не враховано тяжкість та суспільну небезпеку вчиненого, критично не оцінено щире каяття та формальний підхід до відшкодування заподіяної шкоди.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції сторона захисники та обвинувачені підтримали подані у своїх інтересах апеляційні скарги з мотивів наведених в апеляційних скаргах, та заперечили апеляційні вимоги прокурора.

Прокурор заперечив проти апеляційних скарг сторони захисту та підтримав власну апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення прокурора, пояснення захисника, обвинуваченого та потерпілої, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини та кваліфікація дій обвинувачених в апеляційній скарзі не оспорюються.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесений до тяжкого, його особу, який раніше судимий за умисні злочини проти власності та має непогашені судимості, неодружений, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, перебуває на «Д» обліку в наркологічному кабінеті (діагноз F -10.30), на «Д» обліку в психіатричному кабінеті (діагноз F-43.0), обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та добровільне відшкодування шкоди, обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку.
У вироку зазначено, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесений до тяжкого, його особу, який одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше судимий, не перебуває на обліках у психоневрологічному та наркологічному диспансерах обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та добровільне відшкодування шкоди, обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Щодо апеляційних вимог прокурора, то тяжкість злочину врахована судом при призначенні обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання в межах санкції частини статті КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Отже, суд апеляційної інстанції враховуючи вищевикладене не знаходить підстав для призначення обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 більш тяжкого покарання.

Щодо апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_7 , то суд апеляційної інстанції, враховуючи неодноразові попередні судимості ОСОБА_7 за вчинення аналогічних насильницьких злочинів проти власності, погоджується з рішенням суду першої інстанції про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без позбавлення волі, а саме неможливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якшого покарання або положень ст.75 КК України.
Водночас, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто не застосовано закон, який підлягав застосуванню (ст. 75 КК України), що відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для зміни судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При прийнятті рішення про необхідність відбуття обвинуваченим ОСОБА_8 покарання реально суд першої інстанції недостатньо врахував особу винного; обставини, що пом`якшують покарання, та інші обставини справи.
Так, ОСОБА_8 вину у вчиненні злочину визнав повністю, активно сприяв розкриттю злочину, у вчиненому щиро розкаявся, заподіяна злочином шкода відшкодована, що є обставинами, які пом`якшують покарання; обставиною, яка обтяжує покарання - вчинення злочину щодо особи похилого віку. Обвинувачений характеризується позитивно за місцем проживання.
Водночас, апеляційний суд враховує те, що потерпілий ОСОБА_12 (ця особа похолого віку) претензій до обвинуваченого ОСОБА_8 не має, про що написав відповідну заяву від 08.10.2019 року, у якій вказав, що шкода саме обвинуваченим ОСОБА_8 йому відшкодована повністю (т.1 а.с.42).
Також, обвинувачений ОСОБА_8 характеризується позитивно за місцем проживання, а також колегія суддів враховує те, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше був судимий за ненасильницький злочин (ч.1 ст.190 КК України) до штрафу в сумі 850 грн. (т.1 а.с.243), який він сплатив, а отже попереднє покарання відбув.
Сам собою той факт, що раніше 05.04.2019 року стосовно ОСОБА_8 було ухвалено інший вирок (за ч.1 ст.190 КК України), не є за законом безумовною перешкодою для застосування інституту умовного звільнення в цій справі.
Крім того, апеляційний суд бере до уваги, що ОСОБА_8 з моменту затримання фактично уже відбув 7 місяців і 5 днів позбавлення волі у Львівській установі виконання покарань (№ 19).
З огляду на таку посткримінальну поведінку ОСОБА_8 апеляційний суд дійшов переконання, що ОСОБА_8 вже не становить підвищеної суспільної небезпеки, а тому надалі досягнення мети його виправлення та попередження нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за поведінкою впродовж максимального іспитового строку, передбаченого законом.
З урахуванням викладених вище обставин справи, даних про особу винного, який на даний час не представляє підвищеної суспільної небезпеки, обставин, що пом`якшують покарання, колегія суддів дійшла висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без відбування покарання й звільнення його на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю три роки та з покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених ч.1 ст. 76 КК України.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді чотирьох років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
У решті вирок слід залишити без зміни.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419, 426 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити, апеляційні скарги прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Сихівського районного суду м.Львова від 13 лютого 2020 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 змінити в частині відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_8 .

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробування та встановленням іспитового строку тривалістю три роки.

У відповідності до ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Звільнити ОСОБА_8 з під варти негайно в залі суду.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції шляхом подання касаційної скарги на протязі трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: