Справа № 236/1667/16-к
ВИРОК
іменем України

27.04.2020 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження №0000068 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, оперуповноваженого Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2016 року народження, учасника бойових дій, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Наказом начальника ГУНП у Дніпропетровській області № 1-ос від 07.11.2015 ОСОБА_5 призначено на посаду оперуповноваженого Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області.

Обіймаючи вказану посаду ОСОБА_5 , у відповідності до ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду та працівників правоохоронних органів» від 23.12.1993 та пункту 1 Примітки до ст.364 КК України був працівником правоохоронного органу, службовою особою та здійснював функції представника влади.

Виконуючи свої посадові обов`язки ОСОБА_5 зобов`язаний у своїй діяльності керуватися Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, законом України «Про Національну поліцію» та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 за № 580-VIII, національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до ст.2 цього Закону, завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Проте ОСОБА_5 , будучи службовою особою, здійснюючи функції представника влади, використовуючи при цьому своє службове становище всупереч інтересам служби, діючи умисно, з корисливого мотиву, за попередньою змовою групою осіб з невстановленими працівниками Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, посади яких, службові повноваження, функціональні обов`язки, не встановлені, заволодів чужим майном шляхом обману (шахрайство), за наступними обставинами.

ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді оперуповноваженого Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, разом із оперуповноваженим Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , виконуючи доручення слідчого та здійснюючи оперативне супроводження у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000323 від 28.01.2016, за фактом шахрайських дій стосовно ОСОБА_7 за ч.1 ст.190 КК України, 02.02.2016 отримав від начальника сектору кримінальної поліції Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 наказ - 03.02.2016 виїхати у відрядження до м.Красний Лиман (м.Лиман) Донецької області з метою затримання ОСОБА_9 , який за отриманою оперативною інформацією причетний до скоєння вказаного кримінального правопорушення.

03.02.2016 оперуповноважені Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 прибули до м.Красний Лиман (м.Лиман), де за місцем мешкання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_3 , запропонували йому проїхати до Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області для проведення слідчих дій, на що останній надав згоду.

03.02.2016 ОСОБА_5 , достовірно знаючи про скоєння ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України (кримінальне провадження №0000323 від 28.01.2016), для подальшого використання вказаного факту, діючи умисно, з корисливого мотиву, вступив у попередню змову групою осіб з невстановленими працівниками Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, посади яких, службові повноваження, функціональні обов`язки, невстановлені, з метою заволодіння чужим майном ОСОБА_9 шляхом його обману (шахрайство).

При цьому ОСОБА_5 достовірно знав та усвідомлював, що в силу своєї посади, покладених на нього службових повноважень, функціональних обов`язків, у нього були відсутні відповідні службові повноваження для одноособового прийняття остаточного процесуального рішення у кримінальному провадженні №0000323 від 28.01.2016, від нього не залежало прийняття остаточного процесуального рішення за кримінальним провадженням №0000323 від 28.01.2016 відносно ОСОБА_9 , складання обвинувального акту, тощо, а також, що відповідно до п.3 ч.1 ст.40, ч.2 ст.41 КПК України він користується повноваженнями слідчого виключно під час виконання доручень слідчого, прокурора та не має права здійснювати процесуальні дії у кримінальному провадженні за власною ініціативою або звертатися з клопотаннями до слідчого судді чи прокурора, а також відсутня залежність службових осіб від його службових повноважень, які за своїм посадовим становищем сприяють позитивному вирішеннювказаного процесуального рішення.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливого мотиву, за попередньою змовою групою осіб разом з вказаними невстановленими працівниками поліції, здійснюючи функції представника влади, використовуючи при цьому своє службове становище всупереч інтересам служби, протягом 04 та 05.02.2016 у своєму службовому кабінеті, який знаходиться у приміщенні сектору кримінальної поліції Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, розташованому за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ (м.Дніпро), вул. Новоселівська, 17, неодноразово незаконно зажадав від ОСОБА_9 передачі грошових коштів в сумі 100000 гривень за нібито можливе не притягнення останнього до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.190 КК України та закриття кримінального провадження № 0000323 від 28.01.2016.

При цьому ОСОБА_5 , достовірно знаючи, усвідомлюючи та розуміючи, що своїми діями використовує надану йому владу всупереч інтересам служби, тобто зловживає владою з користі, обманюючи і вводячи в оману ОСОБА_9 , приховуючи від останнього те, що в силу своєї посади, покладених на нього службових повноважень, функціональних обов`язків, у нього відсутні відповідні службові повноваження для одноособового прийняття остаточного процесуального рішення у кримінальному провадженні, від нього не залежало прийняття процесуального рішення щодо закриття кримінального провадження №0000323 від 28.01.2016 відносно ОСОБА_9 , складання обвинувального акту, тощо, а відповідно до п.3 ч.1 ст.40, ч.2 ст.41 КПК України він користується повноваженнями слідчого виключно під час виконання доручень слідчого, прокурора та не має права здійснювати процесуальні дії у кримінальному провадженні за власною ініціативою або звертатися з клопотаннями до слідчого судді чи прокурора, а також відсутня залежність службових осіб від його службових повноважень, які за своїм посадовим становищем сприяють позитивному вирішеннювказаного процесуального рішення, запевнив ОСОБА_9 , що кримінальне провадження буде закрито, а його не буде притягнуто до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.190 КК України, зазначив що для цього вказані грошові кошти ОСОБА_9 повинен зібрати і передати протягом трьох днів, тобто до 08.02.2016.

ОСОБА_9 , будучи введеним ОСОБА_5 в оману, повідомив останнього про можливість надання лише 65000 гривень, які знаходились на його особистому депозитному рахунку у ПАТ КБ «Приватбанк», на що ОСОБА_5 за попередньою змовою групою осіб з вказаними невстановленими працівниками поліції, надав відповідну згоду.

При цьому, продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), з метою уникнення викриття правоохоронними органами своєї злочинної діяльності, діючи за попередньої змови групою осіб з вказаними іншими працівниками поліції, ОСОБА_5 було висунуто вимогу про перерахування вказаних грошових коштів ОСОБА_9 із використанням платіжних систем та платіжних карток ПАТ КБ «Приватбанк», та надано номер платіжної картки НОМЕР_1 , що оформлена на іншу особу - на ім`я « ОСОБА_10 ».

ОСОБА_9 , будучи переконаний ОСОБА_5 щодо вигідності передачі останньому грошових коштів,що він розпоряджається майном у своїх інтересах, розраховуючи, що ОСОБА_5 , використовуючи надану йому владу, будучи працівником поліції (правоохоронного органу), отримавши від нього грошові кошти в сумі 65000 гривень, вирішить питання про не притягнення його до кримінальної відповідальності, закриття кримінального провадження, погодився передати останньому грошові кошти, але 08.02.2016 з метою викриття протиправної діяльності працівника поліції ОСОБА_5 з іншими вказаними невстановленими працівниками поліції, звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів.

15.02.2016 ОСОБА_11 , діючи під контролем працівників СБ України в Донецькій області, знаходячись у приміщенні Краснолиманської філії ПАТ КБ «Приватбанк», розташованої за адресою: Донецька область, м. Красний Лиман (м. Лиман), вул. Івана Лейко, 18, на виконання вимоги ОСОБА_5 та інших вказаних невстановлених працівників поліції, здійснив чотири грошові перекази на платіжну картку ПАТ КБ «Приватбанк» номер НОМЕР_1 по 15000 грн. кожний, всього у сумі 60000 грн, за не притягнення його до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження відносно нього, якими ОСОБА_5 , діючи з корисливого мотиву, за попередньої змови групою осіб з вказаними невстановленими працівниками поліції, заволодів як чужим майном шляхом обману (шахрайство), та маючи в подальшому реальну можливість розпоряджатися на власний розсуд (враховуючи розрахунок податкової соціальної пільги при кваліфікації діянь, вчинених в період 1 січня 2016 31 грудня 2016. З початку 2016 прожитковий мінімум для працездатних громадян складає 1378 гривень. Таким чином один неоподаткований мінімум доходів громадян дорівнює 689 гривень).

17.02.2016 ОСОБА_12 за раніше обумовленою домовленістю з ОСОБА_5 та іншими вказаними невстановленими працівниками поліції, прибув до м.Дніпропетровська (м.Дніпро), де ОСОБА_5 передав йому тільки копію заяви ОСОБА_7 в межах кримінального провадження №0000323, про відмову останнього від претензій до ОСОБА_9 , оскільки достовірно знав та усвідомлював, що в силу своєї посади, покладених на нього службових повноважень, функціональних обов`язків, у нього відсутні відповідні службові повноваження для одноособового прийняття остаточного процесуального рішення у кримінальному провадженні, від нього не залежало прийняття остаточного процесуального рішення по кримінальному провадженню №0000323, складання обвинувального акту, тощо, а відповідно до п.3 ч.1 ст.40, ч.2 ст.41 КПК України, він користується повноваженнями слідчого виключно під час виконання доручень слідчого, прокурора та не має права здійснювати процесуальні дії у кримінальному провадженні за власною ініціативою або звертатися з клопотаннями до слідчого судді чи прокурора, а також відсутня залежність службових осіб від його службових повноважень, які за своїм посадовим становищем сприяють позитивному вирішеннювказаного процесуального рішення, після чого ОСОБА_5 було затримано.

Обвинувачений ОСОБА_5 свою провину не визнав. Суду показав, що він як співробітник Амур Нижньодніпровського відділення поліції працював оперуповноваженим кримінальної поліції, а по наказу напрямком його службової діяльності було розкриття злочинів пов`язаних з шахрайством. У кінці січня його викликав керівник карного розшуку ОСОБА_13 та повідомив, що є шахрайство з перспективою розкриття злочину, сказав, що викличе його та будуть вже більш предметно спілкуватись. Згодом він його викликав, та сказав, що є заява яку відібрав оперативник ОСОБА_6 , що мешканець Дніпра ОСОБА_7 по Інтернету замовив у людини десять телефонів марки «Айфон», на загальну суму 50000 тисяч гривень, а прийшов розбитий телефон, та його ошукали. ОСОБА_13 сказав готуватись до відрядження, бо є дані цього шахрая і що у відрядження їде він та ОСОБА_6 .

На одній з оперативок ОСОБА_13 повідомив, що вони поїдуть до м. Красний Лиман Донецької області разом з потерпілим ОСОБА_7 . Коли він почав задавати уточнювати питання про особу шахрая, ОСОБА_13 відповів, що все буде зазначено у наказі.

Їм видали наказ, лист про відрядження і вже наступного дня, він, ОСОБА_7 , водій та ОСОБА_6 вирушили до м. Красний Лиман. Прибувши до відомої їм адреси, піднялись на поверх, постукали у двері квартири, однак їм ніхто не відчинив двері. Вони почали опитувати сусідів, які підтвердили, що ОСОБА_9 , на якого вказував у заяві потерпілий ОСОБА_7 , дійсно там проживає, після чого він разом з ОСОБА_6 спустились на два поверхи нижче та почали чекати ОСОБА_9 . Згодом вийшов хлопець, якому вони пред`явили свої службові посвідчення, попросили його представитись. Хлопець представився як ОСОБА_9 , сказав, що бачив їх через вікно, також сказав що він одразу зрозумів, що вони поліція. Під час розмови вони запитали у ОСОБА_9 чи відомо йому з якого вони приводу, на що тот відповів, що здогадується. Він та ОСОБА_6 попросили, щоб ОСОБА_9 взяв із собою документи, банківські картки, оскільки злочин було скоєно за допомогою банківської картки, піднялись до нього до дому. ОСОБА_9 все це взяв, потім вони вийшли, сіли до авто, де почали із ним розмовляти, пояснили йому, що вони з м.Дніпропетровську, на що ОСОБА_9 одразу відповів, що це з приводу мобільних телефонів «Айфон», на суму 50000 тисяч гривень, почав говорити, що це не він, це все ОСОБА_14 .

Вони поїхали до відділку поліції у м. Красний Лиман де відмітили свої листи відрядження, розпитали у співробітників поліції щодо ОСОБА_15 та їм повідомили, що він дуже відомий по всій території України, оскільки займається шахрайством, отримали роздруківку з бази АРМОР де значилось багато епізодів, а щодо ОСОБА_9 їм не було нічого відомо. Потім вони поїхали до ОСОБА_15 , двері відчинила його дружина, яка повідомила, що її чоловіка не має вдома, після чого вони поїхали до м. Дніпропетровськ разом з ОСОБА_9 .
По дорозі ОСОБА_9 зізнався у скоєному. Приїхавши до Амур Нижньодніпровського відділення поліції він отримав від ОСОБА_9 пояснення про скоєння злочину та сказав йому прийти наступного дня, після цього пішов до дому, оскільки вже було пізно.
Наступного дня, коли він прийшов до відділення полії ОСОБА_9 вже був там. Він взяв пояснення, пішов до свого керівника, який поговорив з ОСОБА_9 . Після розмови зателефонували ОСОБА_7 , якого він повідомив, що ОСОБА_9 зізнався у скоєному. ОСОБА_7 приїхав до відділення поліції, під час розмови повідомив, що йому все одно, що буде з ОСОБА_9 , а йому потрібні його гроші 50000 тисяч гривень. ОСОБА_9 погодився все це компенсувати, оскільки сказав, що має гроші на карточці. ОСОБА_7 попросив їх з`їздити разом з ним у банк, де ОСОБА_9 намагався зняти гроші з картки, однак у нього нічого не вийшло. Вони домовились, що ОСОБА_9 за місцем свого проживання перерахує гроші ОСОБА_7 , на що останній забере свою заяву та напише, що він не має претензій до ОСОБА_9 . Після цього ОСОБА_9 поїхав до дому, та почав перераховувати на картку гроші. Під час цього процесу йому зателефонував ОСОБА_7 , якого він повідомив про переведення коштів. Номер карти на яку потрібно перерахувати гроші йому надало керівництво, а он в свою чергу надіслав смс-повідомлення ОСОБА_9 . Про це він телефонував керівництву.
Зазначає, що він пропонував ОСОБА_9 приїхати до м.Дніпропетровськ щоб той особисто поспілкувався з ОСОБА_7 , але ОСОБА_9 говорив, що у нього хвора мати, тому ним було вирішено в подальшому перераховувати гроші на картку. Коли ОСОБА_9 перераховував гроші на картку, він разом з ОСОБА_16 поїхав до ОСОБА_7 , який написав заяву про те що, ніяких претензій до ОСОБА_9 не має. У відділку поліції він зробив копію вказаної заяви, оскільки оригінал повинен знаходитись в матеріалах справи, після чого поїхав до вокзалу де зустрівся з ОСОБА_9 , якому передав копію заяви, після чого був затриманий працівниками Служби безпеки України.

Також зазначає, що був наказ та лист про відрядження, підписаний керівником ГУМВ у Дніпропетровській області генерал майором ОСОБА_17 . У вказаному наказі було зазначено про затримання особи, яке обґрунтовано підозрою але ОСОБА_9 добровільно поїхав з ними, як він вважає, без затримання останнього. По прибуттю до м. Дніпропетровськ він у відділу відібрав у ОСОБА_9 пояснення, заяву ОСОБА_9 , що той визнає скоєння злочину, відніс матеріали у слідство. Оскільки вже було пізно, він попрохав ОСОБА_9 прибути наступного дня до слідчого відділення поліції для допиту.

Він також повідомив ОСОБА_9 , що є момент з підозрою, тому ОСОБА_9 погодився з ними поїхати, щоб з усім розібратись і до нього не було більше питань. Вони насильно не транспортували ОСОБА_9 , а лише запропонували йому проїхати із ними, на що ОСОБА_9 погодився, по дорозі до міста зізнався у скоєному. Того ж дня приїхав ОСОБА_7 для подальшої із ним розмови. Кому саме належала картка, на яку ОСОБА_9 перерахував гроші не відомо, номер картки йому надав співробітник АНД РВ ОСОБА_18 .

Він не взяв номер банківської картки у ОСОБА_7 , тому що той вирішував всі питання з його керівництвом, і лише в під час досудового розслідування він дізнався що ця картка належить чоловіку з прізвищем ОСОБА_19 , і хто він такий, йому не відомо. Під час його розмов з ОСОБА_9 щодо оговорених гарантій, він мав на увазі, що якщо ОСОБА_9 компенсує збиток, то потерпілий не буде мати до нього претензій, а гарантій про закриття кримінальної справи він не давав. Він особисто вказаною карткою, раніше не користувався.
Повертаючись до м. Дніпропетровськ, була розмова у авто між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які обговорювали суму у розмірі 50000 тисяч гривень. Вже у відділку поліції була більш предметна розмова. Під час написання розписки ОСОБА_7 , він присутнім не був, оскільки залишився чекати його у авто. Один з керівників поліції ОСОБА_16 ходив до ОСОБА_7 і приніс від нього написану розписку, тому він гадав, що якщо ОСОБА_7 написав розписку, то гроші йому повернуті і збиток компенсовано.

Покази ОСОБА_7 не відповідають дійсності, чому він надав саме такі покази, йому не відомо. Аудіо записи розмов з ОСОБА_7 були видалені працівниками Служби безпеки України, на яких можливо б було почути, що він не пропонував йому нічого, а навпаки допомагав, та весь час сповіщав його про хід справи. ОСОБА_9 це шахрай і він в цьому зізнався, оскільки, надаючи покази розповів, що він сидить в дома і тут йому на картку зараховано 20000 тисяч гривень, та у нього був спільник. ОСОБА_9 бажав уникнути кримінальної відповідальності, надав пояснення, де зізнався та бажав компенсувати збиток. Чому ОСОБА_9 написав на нього заяву, йому не відомо. Вважає звернення ОСОБА_9 до Служби безпеки України було для того, щоб усіма можливими шляхами уникнути покарання.

Також зазначає, що з 07.11.2015 був призначений наказом начальника ГУНП в Дніпропетровській області на посаду оперуповноваженого карного розшуку Амур Нижньодніпровського районного відділу, йому посадові обов`язки були відомі під розпис. Щодо моменту з отриманням наказу на відрядження, то була отримана заява потерпілого ОСОБА_7 , відомості внесені до ЄРДР. Він особисто дану заяву не відбирав, щодо складу слідчих або прокурорів йому не відомо. Щодо наявності остаточного рішення за заявою потерпілого ОСОБА_7 , такої не має. Хто саме був слідчим по цій справі йому не відомо, під час поїздки слідчий серед них був відсутній, будь яке доручення йому слідчого відсутнє.

З його сторони на ОСОБА_9 тиску не було, йому потрібно було лише відвести його у слідство та відібрати від нього пояснення, щоб можливо було прийняти якесь рішення по справі. Що він є працівником поліції, знали усі там присутні. Питання вартості шахрайства було 50000 тисяч гривень, вартість цього питання становила 65000 тисяч гривень, щодо суми 100000 тисяч гривень, йому не відомо. Заперечує факт своєї розмови з ОСОБА_9 про отримання позитивного моменту та не притягнення його до кримінальної відповідальності.

Він підтверджує наявність його телефонних перемов та розмов на аудіо записах з ОСОБА_9 , та здійснені ним телефонні дзвінки до останнього. Він особисто грошей не знімав, банківську картку не бачив взагалі, про домовленість переведення грошей протягом трьох днів, через особистий депозитний рахунок у відділенні Приватбанку заперечує. ОСОБА_7 та ОСОБА_9 домовлялись про все це у нього в кабінеті, щодо наявності та дій слідчого йому не відомо, однак йому було важливо, щоб ОСОБА_7 надав розписку, щоб прийняти відповідне рішення по шахрайству. Підтверджує факт передачі 17.02.2016 ОСОБА_9 копії заяви ОСОБА_7 .

Під час останнього слова стверджував, що він як оперативний працівник супроводжував кримінальне провадження та повинен був здійснити заходи для розкриття злочину, скоєного ОСОБА_9 відносно ОСОБА_7 та розраховував що ОСОБА_9 відшкодує шкоду.

Також, він контролював процес відшкодування шкоди. З цього приводу розмовляв з ОСОБА_9 , пояснюючи йому ситуацію, роз`яснюючи останньому як той довжин перечислити гроші потерпілому.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показав, що він був замовником придбання для себе через мережу Інтернет мобільного телефону, який мав дешеву ціну. Коли він залишив заявку на придбання телефону йому зателефонували та повідомили, що відповідна модель телефону наявна для продажу, необхідно перерахувати гроші у сумі 17500 гривень на певний рахунок представника, який виявився ОСОБА_9 , що він здійснив та перерахував відповідну суму.
ОСОБА_9 в продовж двох або трьох днів повідомляв йому, що не можє відправити посилку. Він слідкував за відправленням посилки з Харківської області, через два дні приїхавши у відділення Нової пошти та відкривши пакунок, побачив там мобільний телефон іншої моделі, не відповідний вказаній вартості, замовленій моделі, після чого вимушений був звернутись із відповідною заявою до Амур - Нижньодніпровського відділення поліції. У відділку поліції він познайомився із заступником начальника відділу, якому сказав, що має намір закрити це питання та готовий сприяти. По спливу часу йому зателефонували з відділку поліції, та сказали щоб він приїхав. Приїхавши до Амур - Нижньодніпровського відділення поліції йому повідомили, що знайшли підозрюваного, однак той знаходиться у Донецькій області. Його попросили організувати транспорт для працівників поліції до вказаного місця на що він погодився, попросив свого знайомого який мав авто, відвезти їх. Разом із ним їхав водій і два працівники поліції, одним був ОСОБА_5 .
По приїзду до Красного Лиману, він разом із водієм залишився чекати в авто, а працівники поліції пішли до ОСОБА_9 . Згодом вони повернулись разом із ОСОБА_9 , якого посадили у авто та поїхали до відділку поліції м. Дніпропетровськ. Коли ОСОБА_9 сідав до авто, наручників на ньому не було, супротиву з його сторони також не було, психологічного або фізичного насилля до ОСОБА_9 не вчинялось. По дорозі до відділку поліції ОСОБА_9 неодноразово говорив, що віддасть гроші, на що він відповідав останньому, що якщо той віддасть гроші, він забере свою заяву.
По приїзду до Амур - Нижньодніпровського відділення поліції, його та водія авто відпустили, і тільки на двадцять перший день йому зателефонували з поліції та повідомили, що ОСОБА_9 готовий йому все компенсувати. Він приїхав до Амур - Нижньодніпровського відділення поліції, де побачив ОСОБА_9 який йому також сказав, що має на картці гроші та готовий їх віддати.Він разом з ОСОБА_9 , двома працівниками поліції, а саме ОСОБА_5 та другим на ім`я ОСОБА_20 , поїхали до банку. Вже по приїзду до банку з`ясувалось, що ОСОБА_21 не може зняти гроші з картки, і вони повернулись до відділку поліції, де йому повідомили, що не мають підстав затримувати ОСОБА_9 , оскільки йому нічого пред`явити і що останнього відпускають.
Зазначає, що неодноразово телефонував ОСОБА_5 , та заступнику начальника відділу поліції. Хтось з них йому казав, що з цього нічого не вийде. Гроші за розкриття злочину він працівникам поліції не пропонував. Також, він зателефонував працівникам поліції, яких повідомив, що має намір написати заяву про відмову від претензій до ОСОБА_9 , на що до нього приїхав ОСОБА_5 , який диктував йому текст заяви, яку необхідно було написати, після чого він віддав її саме ОСОБА_5 . Скласти заяву про закриття справи йому не пропонували, він сам її написав, щоб повернути 17500 гривень, так як він більше не потратив.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні повідомив, що є слідчим Амур - Нижньодніпровського відділу поліції. ОСОБА_5 йому знайомий, відносини із ним нормальні.В слідчому відділу перебувало кримінальне провадження за фактом скоєння шахрайських дій. В ході розслідування було з`ясовано, що потерпілий перерахував гроші за придбання мобільного телефону, однак телефону не отримав, на що потерпілий звернувся із заявою до Амур - Нижньодніпровського відділення поліції, і після внесення відомостей до ЄРДР йому було доручено розслідування справи.
Він не пам`ятає скільки часу справа перебувала в його провадженні, і саме він допитував потерпілого, осіб повідомлених про підозру не було, лише мались відомості, що причетність до скоєного має чоловік, який мешкає в Красному Лимані. В ході розслідування, разом із прокурором встановлювалась адреса проживання причетного чоловіка. ОСОБА_5 здійснював оперативне супроводження в цій справі. Він спілкувався з останнім по телефону.
ОСОБА_5 приходив до нього, цікавився, про те чи можливо повідомити про підозру з огляду вже на зібрані на той час матеріали.
Йому не відомо про затримання особи яка підозрювалась у злочині, невідомо щодо затримання особи на прізвище ОСОБА_23 , він не робив для цього ніяких документів, а щодо утримання цієї особи в Амур - Нижньодніпровському відділі поліції йому також нічого не відомо.
В ніч проведення обшуку в Амур - Нижньодніпровському відділенні поліції вказане провадження було вилучене, та в подальшому було повернуто, однак на теперішній час в його провадженні дана справа не перебуває. Особисто до нього ОСОБА_9 не доставлявся, питання про виїзд за місцем мешкання ОСОБА_9 із ним не погоджувалось, він про це не знав. Чи надавав ОСОБА_5 йому якісь письмові пояснення про поїздку до ОСОБА_9 та подальшої його доставки до Амур - Нижньодніпровського відділу поліції, не пам`ятає.
Вважав, що зібраних матеріалів справи було достатньо для повідомлення особи про підозру. Чи визначався склад слідчо-оперативної групи наразі сказати не може, оскільки матеріалів справи він не має. 04.02.2016 до нього приходив ОСОБА_5 та доповідав про ОСОБА_9 , консультувався чи можливо повідомляти про підозру останнього, однак він не виносив ніяких документів на доставку ОСОБА_9 до Амур - Нижньодніпровського відділу поліції.
Свідок ОСОБА_24 у судовому засіданні пояснила, що є слідчою Амур - Нижньодніпровського відділу поліції в Дніпропетровській області. ОСОБА_5 їй знайомий, відносини із ним нормальні.В кінці січня 2016, перебуваючи на чергуванні, вона отримала матеріали у черговій частині і внесла їх до ЄРДР, та в подальшому передала їх керівництву.Це були звернення громадянина - заява ОСОБА_7 , хто збирав ці матеріали, не пам`ятає. з ОСОБА_5 не спілкувалась, особи ОСОБА_7 та ОСОБА_9 їй не відомі.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що є оперуповноваженим Амур - Нижньодніпровського відділу поліції. ОСОБА_5 йому знайомий, відносини із ним нормальні.Він був на чергуванні та прийняв заяву від ОСОБА_7 , а потім його відправили у відрядження для встановлення місця знаходження ОСОБА_9 , якого доставили до Амур - Нижньодніпровського відділу поліції в Дніпропетровській області.Так, після встановлення місця проживання ОСОБА_9 , він, ОСОБА_5 , потерпілий, разом поїхали до м. Красний Лиман. Потерпілий забезпечив транспорт для поїздки, та вони в подальшому запросили ОСОБА_9 поїхати із ними до Амур - Нижньодніпровського відділу поліції. Відносно ОСОБА_9 заходів фізичного та психологічного тиску не застосовували. ОСОБА_9 поводив себе адекватно, опору не чинив. Він запитав у ОСОБА_9 , чи скоював він правопорушення, на що ОСОБА_9 підтвердив даний факт, погодився із ними поїхати до відділку поліції. Вони не конвоювали ОСОБА_9 , а лише супроводжували у вільній формі, кайданки не надягали.У Амур - Нижньодніпровського відділу поліції ОСОБА_9 надав пояснення, після чого він від останнього відібрав зобов`язання явки на наступний день для проведення слідчо-оперативних дій.Зазначає, що саме йому було доручено встановити місце знаходження ОСОБА_9 та запросити до Амур - Нижньодніпровського відділу поліції, і що у листі про відрядження чітко були прописані вказані дії, а щодо подальших дій з потерпілим ОСОБА_7 він спілкувався під час відібрання від нього заяви. Він не займався оперативним супроводом і не брав пояснень за даним фактом, під час поїздки ОСОБА_9 розмовляв з потерпілим ОСОБА_7 та погодився відшкодувати потерпілому шкоду. Участі у їх перемовах він не брав. ОСОБА_5 не пропонував йому грошей щодо дій відносно ОСОБА_9 .Також, після чергування до нього звернувся ОСОБА_9 , який попросив його показати де знаходиться відділення ПриватБанку. Він прослідував разом із ним до банку, ніяких дій не вчиняв, просто показав та пішов до дому. Щоби ОСОБА_5 вимагав у ОСОБА_9 гроші, йому не відомо.

Свідок ОСОБА_25 у судовому засіданні повідомила, що 03.02.2016 близько 13-00 години їй зателефонувала сусідка ОСОБА_26 , яка повідомила, що її сина ОСОБА_9 у кайданках посадили у авто темного кольору та увезли, на що вона одразу зателефонувала сину, однак телефон виявився вимкненим.Вона почала шукати сина, розпитуючи сусідів, які в подальшому розповіли їй, що приходили чоловіки у цивільній одежі та забрали її сина. Того ж дня близько 21-00 години вечора, з телефону її сина зателефонували з м. Дніпропетровська та повідомили, що її син скоїв аферу на 50000 гривень, і їй необхідно до ранку приїхати у м.Дніпропетровську та сплатити потерпілому гроші. Вона відповіла, ще не має наразі можливості приїхати, не має таких грошей. Потім аналогічний дзвінок повторився через годину, знову попросили її приїхати вранці.Після вказаної телефонної розмови їй стало погано, через що її госпіталізували до лікарні з гіпертонічним кризом. Вранці наступного дня, перебуваючи в лікарні, вона їй знову подзвонили поліцейські, дали поговорити з сином. Той сказав, що йому потрібні гроші, просив приїхати. Поліцейські пропонували щоб вона привезла 50000 гривень. Потім був дзвінок від сина, який сказав, що вони вже бажають більше у двічі. Працівник поліції сказав, що син все визнав, він написав пояснення. Її син ОСОБА_9 повернувся лише 05.02.2016. Вони поїхали до м. Маріуполь, де звернулись до правоохоронних органів із заявою про незаконне затримання, незаконні дії, які виразились у тому, що у її сина відібрали документи, наділи кайданки, нічого йому не пред`явили та відвезли до іншого міста. Їй телефонували неодноразово з мобільного телефону сина, один раз з невідомого номеру, куди саме потрібно приїхати не говорили, лише казали, що потрібно приїхати до м. Дніпропетровськ, дзвонили різні особи. Щодо передання грошових коштів її сином, їй стало відомо лише згодом, кому саме, не відомо. Кошти син перевів у сумі 60000 гривень через відділення ПриватБанку. Її син ОСОБА_9 знову поїхав до м.Дніпропетровськ, щоб забрати звинувачення потерпілого. Потерпілий особисто їй не телефонував. Її син ОСОБА_9 не працює, однак навчається в університеті м. Харків. ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 раніше не бачила, з останнім не спілкувалась, і на час всіх подій проживала на АДРЕСА_4 , а її син проживав на АДРЕСА_3 . Її син ОСОБА_9 займався ремонтом комп`ютерів, за це жив. Станом на лютий 2016 він мав кредитну картку ПриватБанку, його бабуся залишила йому на картці депозит у сумі 60000 гривень. Вказаний депозит був валютним у сумі 2000 доларів. Щодо якихось негараздів її син їй нічого не казав, щодо виниклих проблем з ОСОБА_7 не повідомляв. Після вказаної ситуації, вона розмовляла із сином, який повідомив, що він спілкувався з особою на прізвище ОСОБА_27 . Той сказав йому, що він продав комп`ютер, попросив у сина картку, на яку згодом, як він повідомив сину, переслав гроші 20000 гривень, які ОСОБА_27 потім зняв. Син розповів їй, що з ОСОБА_27 вони просто спілкувались, не товаришували і що ОСОБА_27 шахрай, раніше був судимий. Голос обвинуваченого ОСОБА_5 їй знайомий, оскільки раніше чула його під час телефонних розмов з нею з приводу виниклої проблеми у сина, якого не було в дома три дні, і весь цей час він перебував у відділку поліції. 08.02.2016 вона разом із сином звернулась до СБУ у Донецькій області, оскільки сина поліція незаконно утримувала три доби, не було звинувачення та підстав для його утримування.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показав, що перебуваючи за своєю адресою мешкання, йому на картку ПриватБанк надійшли кошти у сумі 20000 гривень. Потім йому зателефонував знайомий на ім`я ОСОБА_28 , який повідомив, що продав свій комп`ютер і у нього не має картки ПриватБанку, попросив його картку щоб зняти з неї вказані гроші. Згодом ОСОБА_28 приїхав до нього, взяв картку ПриватБанку, зняв з картки 20000 гривень, після чого повернув картку. Більше вони не спілкувались. Після вказаного пройшло дві неділі, або близько місяця. Він так само, перебуваючи у себе вдома, через вікно звернув увагу на чоловіків які перебували на подвір`ї його будинку, як потім йому стало відомо, працівники поліції на ім`я ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , вони одразу здались йому підозрілими. Далі він почув голоси цих чоловіків у під`їзді, які звернулись до сусіда, поцікавились, хто мешкає у квартирі, на що той розповів про мешканця квартири. Чоловіки почали стукати у його двері, він злякався і не відчинив двері. По спливу двох годин, взявши сміття, він вийшов з квартири, та на виході з будинку зустрів ОСОБА_31 з ОСОБА_20 , які побачивши його, запитали у нього прізвище, ім`я. Один з них, не пояснивши, що відбувається, не представившись, дістав пістолет, який направив у його сторону, а другий дістав кайданки, які надягнув на його руки, завели до квартири, почали обшукувати квартиру, взяли його паспорт, банківські картки. Біля ліжка побачили кружку з м`ятою, та одразу почали психологічно на нього тиснути, сказавши, що він вживає наркотичні речовини. Вийшовши з квартири, ОСОБА_32 з ОСОБА_20 посадили його у кайданках до автомобіля, у якому перебувало ще двоє чоловіків, це був заявник ОСОБА_33 та водій. Його посадили на заднє сидіння авто, з лівої сторони від нього сів ОСОБА_34 , а з правої сторони сів ОСОБА_35 , які запитали у нього, де гроші у сумі 50000 гривень. ОСОБА_34 почав йому казати, що «він без голови та буде вбивати». Будучи наляканий він відповів, що це якась помилка, вони затримали не того, він не причетний ні до чого. ОСОБА_35 та ОСОБА_34 продовжували здійснювати на нього психологічний тиск, казати щоб він зізнавався. Також, відносно нього здійснювався фізичний тиск, який був не критичним, але йому було не приємно, коли ці чоловіки тиснули йому на шию. Після зазначеного він почав уточнювати суму, спитав чи може ця сума становити 20000 гривень, на що ОСОБА_35 з ОСОБА_34 відповіли йому, що його підставили, йому на картку прийшли гроші у сумі 20000 гривень, та що до цього причетний ОСОБА_28 . Вони спитали де той живе, на що він погодився показати їм місце проживання ОСОБА_28 .Приїхавши до ОСОБА_28 , вони вийшли з авто та направились до його мешкання, попросили ОСОБА_11 постукати у двері. Відчинила дружина ОСОБА_28 . ОСОБА_35 з ОСОБА_34 «вломились» до приміщення, яке почали обшукувати. Нічого не знайшовши, покинули приміщення, спитали у нього де знаходиться відділення поліції, оскільки у м. Красний Лиман перебувають у відряджені. Вони разом з ним вирушили у відділення поліції, де відмітились, взяли на ОСОБА_28 орієнтування, після чого поїхали у м.Дніпропетровськ. Доїжджаючи до блокпостів, сказали йому вести себе гарно або буде гірше. Під`їжджаючи до м. Дніпропетровська, вони під`їхали до якогось ресторану, біля якого стояло багато дорогих авто. З ресторану вийшло шестеро чоловіків, які над ним сміялись, висловлювались у його сторону нецензурними словами, цим психологічно на нього вплинули. Він сказав, що все підпише, просив щоби його не били та не чіпали, йому одразу дали зрозуміти, що потрібно сплатити їм гроші, однак за що саме, він не зрозумів. Приїхавши до Амур - Нижньодніпровського відділення поліції він разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зайшов до приміщення, де вони почали йому казати, що є одна впливова людина яка може все. Вони розповідали про чоловіка з прізвищем ОСОБА_13 , до якого він неодноразово заходив до кабінету, або разом з ОСОБА_5 , або з ОСОБА_6 . Жодного разу йому не надали можливості зателефонувати. ОСОБА_13 говорив йому страшні речі, висловлювався нецензурною лайкою, говорив, що його посадять до тюрми, і там він вже не буде чоловіком. Потім ОСОБА_13 , сказав ОСОБА_5 зробити «все як треба». ОСОБА_5 диктував йому, як потрібно написати, однак він пояснення писав повільно через нервування, на що ОСОБА_5 взяв ручку та сам почав писати. Він прочитав та підписав написаний ОСОБА_5 текст. Згодом він разом з ОСОБА_5 знову пішли до ОСОБА_13 , який прочитавши текст пояснення, знову почав висловлюватись нецензурною лайкою у його сторону, казав, що він причетний у багатьох епізодах, погрожував, що «повісить усе на нього». ОСОБА_13 порвав пояснення і він знову повернувся до кабінету ОСОБА_5 , де вони знову почали писати пояснення, роблячи його більш детальним. В ці пояснення було добавлено ще декілька епізодів, до яких він ніякого відношення не має. Вони разом з ОСОБА_5 знову повернулись до кабінету ОСОБА_13 , який знову прочитав його пояснення та прийняв їх. Все це знову супроводжувалось лайкою, йому сказали готовитись до проведення ночі у відділку поліції, на цьому перший день було завершено.
На другий день на нього знову здійснювався тиск, казали що він не потрібен своїй матері, у нього відібрали його речі, лише згодом дозволили поспілкуватись по телефону. Перший телефонний дзвінок він здійснив до «хрещеної», якій повідомив, що його тримають у відділені поліції та йому потрібні гроші. Розмова тривала близько трьох хвилин, після чого у нього відібрали телефон. Потім йому дозволили ще один телефонний дзвінок матері, однак на дзвінок відповіла медсестра, яка повідомила, що мати в важкому стані перебуває у лікарні. Згодом йому вдалось поспілкуватись з матір`ю, якій він все розповів, та повідомив що необхідні гроші в сумі 50000 гривень. Але вказана сума зросла до 100000 гривень, що його шокувало, оскільки він не розумів, за що він винен та кому довжен такі гроші. В його присутності відбулась телефонна розмова ОСОБА_13 та його матері ОСОБА_25 , під час якої їй було запропоновано передати для нього речі першої необхідності, інакше «почнуть розмовляти по іншому», однак мати повідомила, що не має можливості приїхати, прохала їх приїхати до м.Красний Лиман, щоб їм передати гроші. Окрім ОСОБА_5 було ще багато зацікавлених людей, однак половина з них боялись їхати до м. Красний Лиман, оскільки усвідомлювали свої протиправні дії.
По завершенню другого дня на нього почали тиснути активніше, що виражалось у психологічному та моральному тиску, на що він повідомив їм, що має депозит у банку у сумі близько 2500 доларів, та запропонував їм вирішити це питання. На підтвердження зазначеного він через мобільний телефон зайшов до програми Приват24, показав депозитний внесок, після чого до нього почали ставитись добріше. Наступного дня він разом з ОСОБА_6 , чоловіком на ім`я ОСОБА_33 , поїхав до відділення ПриватБанку, де ОСОБА_6 йому запропонував, якщо працівники банку будуть питати чому він знімає таку велику суму одразу, він довжин сказати, що ОСОБА_6 його брат, а він приїхав до міста погостювати, та потрібні гроші. Однак консультант ПриватБанку повідомила, що таку суму можливо отримати протягом п`яти днів, та надала довідку із зазначенням дати видачі коштів. Вийшовши з приміщення ПриватБанку він показав довідку ОСОБА_6 та Леоніду, на що останній не повірив, почав телефонувати своєму знайомому з ПриватБанку, який ОСОБА_36 підтвердив порядок видачі грошей, після чого вони повернулись до відділку поліції, де він продовжив перебувати до вечора.
Близько сьомої години вечора його знову покликали до кабінету ОСОБА_13 у якому перебували всі вищі чини цього відділу. В цей час він плакав, оскільки перебував в пригніченому стані, ці люди які перебували в кабінеті ОСОБА_13 запитали, чи хоче він до дому. Він сказав що хоче, після чого його примусили написати розписку, що через тиждень він повернеться до Амур - Нижньодніпровського відділення поліції. Також попередили, що уразі не прибуття його оголосять у розшук.
Коли відпускали йому повернули всі його речі і вже по приїзду до м. Слов`янськ його зустріли працівники Служби безпеки України, після чого він поїхав до м. Маріуполь де склав заяву, щодо його викрадення та погроз працівниками поліції. Вже перебуваючи за місцем свого проживання м. Красний Лиман йому зателефонував ОСОБА_5 та спитав, де гроші, і коли він приїде. Він почав тягнути час, пропонував перевести гроші на картку, на що ОСОБА_5 погодився. Ним були переведені гроші у сумі 60000 гривень через відділення ПриватБанку у м. Красний Лиман, після чого він попросив повернути йому його пояснення, оскільки попередньо йшла мова про їх повернення.
Він домовився з ОСОБА_5 про зустріч у м. Дніпропетровську, після чого разом з працівниками Служби безпеки України приїхав до міста На залізничному вокзалі зателефонував ОСОБА_5 , якого повідомив, що вже у місці, на що ОСОБА_5 сказав чекати його. У вечорі він зустрівся з ОСОБА_5 , який передав йому копію заяви ОСОБА_7 , після чого пішов, а ОСОБА_5 було затримано працівниками Служби безпеки України.
Зазначає, що коли його затримували, документів не показували, про кримінальну справу дізнався вже в відділку поліції. До авто він сідав не добровільно. ОСОБА_7 підчас переїзду до м. Дніпропетровська звертався до нього з приводу повернення грошей, звинувачував його щодо мобільного телефону. ОСОБА_5 з ОСОБА_6 здійснювали на нього психологічний тиск. ОСОБА_5 неодноразово в його присутності дзвонив його матері, скільки саме разів повідомити не може, оскільки його телефон було відібрано. Щодо необхідності переведення грошових коштів, він дзвонив безпосередньо ОСОБА_5 . З приводу грошей у нього найбільше розмов було із ОСОБА_5 . Номер картки, на яку потрібно було перерахувати гроші, йому особисто надав ОСОБА_5 . Загальна сума переведення грошових коштів становила 60000 гривень. Перерахування відбувалось у декілька етапів, всі в один день. ОСОБА_5 контролював процес переводу грошей. Про те, що гроші отримані,і ОСОБА_5 повідомив його під час телефонної розмови. Ці гроші він перераховував в обмін на свою свободу.
Щодо теперішнього стану кримінальної справи за його та ОСОБА_7 участі, йому нічого не відомо. ОСОБА_5 надав йому бланк, заповнений від руки, у якому йшлось, що до ОСОБА_11 ніяких претензій ОСОБА_7 не має.
Він звернувся до Служби безпеки України, оскільки що він не винен, бажав справедливості, а дії ОСОБА_5 щодо нього були противоправні.
ОСОБА_7 просив повернути йому гроші у сумі 50000 гривень, та казав, що за це він не «посадить його до тюрми». До банку ОСОБА_7 разом з ним не заходив. В приміщенні Амур - Нижньодніпровського відділення поліції його утримували саме ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які у нього забрали його особисті речі, заборонили покидати приміщення відділку поліції. Коли ОСОБА_5 дзвонив з приводу грошей, то він не казав, що гроші особисто для нього, але він казав, що він повинен перерахувати гроші на картку. Він перерахував 60000 гривень. Щодо розмов з приводу грошових кошт у сумі 50000 та 100000 гривень, то ці кошти вимагали саме від нього, а щодо значно більшої суми то про це казали його матері ОСОБА_25 .
Станом на лютий 2016 року він навчався на заочній формі, займався ремонтом комп`ютерів, за це йому сплачували кошти, взагалі не займався торгівлею через мережу Інтернет. До першого спілкування з ОСОБА_7 , коли його посадили до авто, він не знав останнього, раніше про нього не чув. ОСОБА_5 з ОСОБА_6 йому сказали, що приїхали до нього, оскільки банківська картка, з якою здійснювалась операція, зареєстрована на його ім`я. Хто саме перерахував на його банківську картку кошти у сумі 20000 гривень, які потім зняв « ОСОБА_28 », йому не відомо. Картка на яку він перерахував гроші у сумі 60000 гривень, не належала ні ОСОБА_5 , ні ОСОБА_6 , а була відкрита на «підставну» людину. За перерахування грошей ОСОБА_5 пообіцяв, що забере заяву у ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_37 у судовому засіданні показав, що є заступником начальника слідчого відділу Амур - Нижньодніпровського відділу поліції. ОСОБА_5 йому знайомий, відносини із ним службові.
У лютому 2016 займав посаду начальника слідчого відділу Амур - Нижньодніпровського відділу поліції в Дніпропетровській області, щодо наявності кримінального провадження за заявою ОСОБА_7 йому нічого не відомо. Однак, йшла мова про шахрайство з мобільними телефонами, яке здійснювалось через мережу Інтернет, а карний розшук займався цим правопорушенням, та були службові відрядження до м. Красний Лиман. Як це відбувалось, не знає, особисто він ніяких вказівок на затримання з метою доставляння особи не давав, та те що така особа була встановлена, він не знав. Про знаходження ОСОБА_11 у приміщенні Амур - Нижньодніпровського відділу поліції йому не було відомо.За практикою ОСОБА_5 , як і всі інші працівники, міг приходити до нього з матеріалами, в яких вбачались правопорушення. У разі доставляння особи, наявності матеріалів кримінального провадження та наявності обґрунтованої підозри, вони зобов`язані провести слідчі дії згідно законодавства, а оперативні працівники мають право виконувати функції слідчого, якщо тільки при наявності доручення від слідчого, однак приймати особисто такі рішення не мають право. Слідчим по справі був ОСОБА_22 , який за допомогою до нього не звертався і дане провадження в перспективі та в резонансах не значилось. Слідчий повинен вносити відомості до ЄРДР, а оперативники діють за дорученням, процесуальні рішення оперативники не мають права виносити. У лютому 2016 хтось до нього звертався з питанням затримання особи, однак хто саме це був не пам`ятає. Про те, що з м. Красний Лиман доставлено особу, йому відомо не було. Процесуальним керівником був прокурор Бевз, з яким він розмовляв про те, що потрібно документувати злочин, робити виїмки, вилучати переписки, вирішували план щоб скласти доказову базу. На теперішній час будь яке рішення по заяві ОСОБА_7 йому не відомо, у кого в провадженні перебуває заява, також не відомо.

Свідок ОСОБА_38 у судовому засіданні показав, що у лютому 2016 ОСОБА_7 йому запропонував поїхати до м. Красний Лиман і вже по дорозі останній пояснив у зв`язку з чим вони туди їдуть. Разом із ними, зі слів ОСОБА_7 , їхали працівники поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

По приїзду до м. Красний Лиман до необхідної адреси, він та ОСОБА_7 залишились у авто, а ОСОБА_5 з ОСОБА_6 пішли, а повернулись вже в трьох разом з незнайомим молодим хлопцем - ОСОБА_11 . Наручників на останньому не було, до авто той сів добровільно. Сівши до авто, вони поїхали у відділення поліції, їздили по місту, де шукали ще одного чоловіка, якого не знайшли. Близько дев`ятої години вечора повернулись до м.Дніпропетровськ, під`їхали до Амур - Нижньодніпровського відділу поліції, після чого з авто вийшли ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , а він з ОСОБА_7 уїхав, з останнім більше не спілкувався і що відбувалось далі йому не відомо. У його присутності по відношенню до ОСОБА_11 психологічного та фізичного тиску не здійснювалось, вони нормально спілкувались, той постійно казав, що погано себе почуває, на що йому давали таблетки, їжу.

ОСОБА_7 йому розповідав, що відправив кошти через термінал за телефон, а отримав порожню коробку без телефону, що у відношенні нього скоєно злочин. З якого приводу вони їдуть до м. Красний Лиман, ОСОБА_7 не розповів, щодо розмов про відшкодування збитку між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 він не пам`ятає, чув як ОСОБА_11 говорив, що все скоїв якийсь

ОСОБА_39 його присутності ОСОБА_11 не пропонував гроші ОСОБА_7 , працівники поліції також не пропонували ОСОБА_11 відшкодувати матеріальні збитки, він до квартири ОСОБА_11 не заходив, чекав у авто. Він сидів за кермом, ОСОБА_7 сидів праворуч від нього, а позаду поліцейські та ОСОБА_11 по середині, без наручників.

Відповідно до заяви начальнику УСБУ у Донецькій області від 08.02.2016 № В-35, ОСОБА_9 просить притягнути до кримінальної відповідальності співробітників НП Дніпропетровської області ОСОБА_40 , «Павла» та ОСОБА_41 , які вимагали у нього грошові кошти у розмірі 100000,00 грн. за не притягнення його до кримінальної відповідальності за ст.190 КК України. Вказує, що в матеріальних або яких-небудь інших відносинах з співробітниками поліції не знаходиться.

У своєї заяві до начальника УСБУ у Донецькій області від 08.02.2016 № В-36 ОСОБА_25 просить притягнути до кримінальної відповідальності співробітників НП Дніпропетровської області «Валерія Єфимовича» та співробітника, який не назвався, які вимагали у неї грошові кошти у розмірі 100000,00 грн. за не притягнення її сина ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за ст.190 КК України. Вказує, що в матеріальних або яких-небудь інших відносинах з співробітниками поліції не знаходиться.

З повідомлення начальника відділу ГВ БКОЗ УСБУ в Донецькій області ОСОБА_42 від 09.02.2016 слідчому прокуратури слідує, що користуються наступними номерами оператора мобільного зв`язку: заявник ОСОБА_9 НОМЕР_2 ; його мати ОСОБА_25 НОМЕР_3 ; підполковник поліції ОСОБА_43 , начальник Амур-Нижньодніпровського відділення Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровської області 097-623-12-12; ОСОБА_44 , співробітник Амур-Нижньодніпровського відділення Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровської області 095-205-21-90.

З повідомлення начальника відділу ГВ БКОЗ УСБУ в Донецькій області ОСОБА_42 від 11.02.2016 слідчому прокуратури слідує, що під час виконання доручення слідчого в межах кримінального провадження № 000000068 додатково встановлено, що коли ОСОБА_9 знаходився в м.Красний Лиман йому на мобільний телефон НОМЕР_2 надходять дзвінки від співробітника поліції Дніпропетровської області ОСОБА_40 мобільний телефон НОМЕР_4 , який наполегливо вимагає, щоби ОСОБА_9 приїхав до міста Дніпропетровськ та передав їм грошові кошти у сумі 65000 гривень. Після того, як ОСОБА_45 стало відомо, що у ОСОБА_9 хвора мати та останній не може приїхати, він змінив свої плани та запропонував, щоби ОСОБА_9 зняв суму у розмірі 65000 гривень в Краснолиманському відділенні «ПриватБанку», які розмістив на рахунок, який він укаже пізніше. У випадку не надходження грошей на рахунок, тобто в понеділок 15.02.2016 ОСОБА_35 та інші його колеги пообіцяли приїхати до м. м.Красний Лиман, забрати його до Дніпропетровська і посадити у тюрму.

З повідомлення начальника відділу ГВ БКОЗ УСБУ в Донецькій області ОСОБА_42 від 12.02.2016 слідчому прокуратури слідує, що в ході виконання доручення слідчого в рамках кримінального провадження № 000000068 встановлено, що ОСОБА_9 утримувався на третьому поверсі адміністративної будівлі Амур-Нижньодніпровського відділення Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровської області, яке розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Новоселівська, 17. Також встановлено відділення Приватбанку, яке ОСОБА_9 відвідував спільно з співробітниками поліції зазначеного вище відділення та у якому закрив рахунок і замовив гроші: м. Дніпропетровськ, проспект Слобожанський, 3.

Відповідно до протоколу від 23.05.2016 старший о/у 2 відділу ГВБКОЗ УСБУ в Донецькій області ОСОБА_46 у період часу з 11-20 години по 12-10 години, у приміщенні ПАТ КБ «ПриватБанк», розташованому за адресою: Донецька область, м.Маріуполь, вул. Артема, 56, на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 16.02.2016 про тимчасовий доступ до речей і документів, ознайомився з конвертом білого кольору (вх.81768 від 24.02.2016)Ю, в якому знаходяться документи по розрахунковому рахунку № НОМЕР_1 , який було у подальшому вилучено.

Як слідує з копії роздруківки по розрахунковому рахунку - НОМЕР_1 на ім`я « ОСОБА_10 », вказаний рахунок поповнено готівкою у відділенні Краматорського філіалу, Краснолиманського відділення, розташованого у м.Красний Лиман, вул. Івана Лейко, 18: 15.02.2016 о 15-41 годині на суму 14998,00 грн; 15.02.2016 о 16-44 годині на суму 14998,00 грн; 15.02.2016 о 18-12 годині на суму 14970,00 грн. у терміналі самообслуговування, розташованого у відділенні банку за адресою: м.Красний Лиман, вул. Івана Лейко, 18. ОСОБА_47 , що також підтверджується оригіналами та копіями квитанцій від 15.02.2016 про переказ ОСОБА_9 на ім`я ОСОБА_10 вказаних грошових коштів (заявкою на переказ готівки) (т.2 а.с.150 -152).

Відповідно до повідомлення заступника начальника 2 відділу ГВ БКОЗ УСБУ в Донецькій області ОСОБА_48 від 15.02.2016 слідчому прокуратури, в ході виконання доручення слідчого в межах кримінального провадження № 000000068 встановлено, що картка ПриватБанка № НОМЕР_1 належить співробітнику ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 . Використовує телефонні номери НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 .

З повідомлення начальника відділу ГВ БКОЗ УСБУ в Донецькій області ОСОБА_42 від 18.02.2016 слідчому прокуратури слідує, що в ході виконання доручення слідчого в рамках кримінального провадження № 000000068 вбачається, що особу, яка знімала грошові кошти 15-16.02.2016 з картки ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 не можливо ідентифікувати за зовнішніми ознаками у зв`язку із тим, що вона була одягнута у маску (балаклаву) під час здійснення операції із зняття готівки.

З повідомлення начальника відділу ГВ БКОЗ УСБУ в Донецькій області ОСОБА_42 від 20.02.2016 слідчому прокуратури слідує, що в ході виконання доручення слідчого в рамках кримінального провадження № 000000068 вбачається, що 15-16.02.2016 невстановлена особа знімала грошові кошти, користуючись карткою № НОМЕР_1 , з банкоматів ПАТ КБ «Приватбанк», які розташовані за адресами: м. Дніпропетровськ, пр.Воронцова, 29 та вул.К.Ора,18.

Як слідує з повідомлення начальника відділу ГВ БКОЗ УСБУ в Донецькій області ОСОБА_42 від 20.02.2016 та 26.05.2016 слідчому прокуратури, в ході виконання доручення слідчого в рамках кримінального провадження № 000000068 встановити місцезнаходження ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого: АДРЕСА_5 , не можливо у зв`язку з відсутністю особи за місцем постійного проживання та реєстрації.

Відповідно до протоколу від 03.06.2016 слідчий в ОВС прокуратури Донецької області ОСОБА_49 у період з 14-55 години до 15-55 години у приміщенні ПАТ КБ «Приват Банк», розташованого за адресою: м.Маріуполь, вул. Артема, 56, на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 15.02.2016 про тимчасовий доступ до речей і документів, ознайомився з відеозаписом з камери відеоспостереження, розташованої за адресою: м.Дніпропетровськ (м.Дніпро), пр.Слобожанський, 3, який було у подальшому вилучено - скопійовано на флеш носій.

З протоколу обшуку від 17.02.2016 приміщення Амур-Нижньодніпровського ВП ГУНП у Дніпропетровській області, розташованого за адресою: м.Дніпро, вул.Новоселівська, 17 вбачається наступне. У адміністративній будівлі АНД відділення поліції ГУНП у Дніпропетровській області на 3 поверсі розташовано відділ карного розшуку вищевказаного відділення, разом з кабінетом начальника відділу ОСОБА_16 .

В кабінетах, в яких зі слів ОСОБА_16 розташовуються співробітники: ОСОБА_50 ; ОСОБА_51 та ОСОБА_52 ; начальник відділу (сектору кримінальної поліції) ОСОБА_53 ; ОСОБА_54 , ОСОБА_55 та ОСОБА_56 ; ОСОБА_57 , ОСОБА_58 та ОСОБА_59 ; ОСОБА_60 , ОСОБА_61 та ОСОБА_62 ; ОСОБА_5 , ОСОБА_63 та ОСОБА_64 ; ОСОБА_65 та ОСОБА_66 , при обшуку речей, предметів, які вказані в ухвалі слідчого судді та мають значення за матеріалами кримінального провадження не виявлено.

У третьому кабінеті по правій стороні по ходу руху від вхідної двері, зі слів ОСОБА_16 , я в якому розташовується співробітник ОСОБА_6 , при обшуку встановлено на столі кабінету ноутбук НР серія 5 СD 2105Q00, вхід до ноутбука заблоковано паролем користувача, ноутбук та блок живлення до нього поміщений в поліетиленовий пакет чорного кольору та опечатано склейкою з підписами понятих, слідчого та учасників обшуку. Склейка прикріплена до капронової нитки, яким зв`язано пакет.

На першому поверсі будівлі АНД ВП ГУНП у Дніпропетровській області у коридорі на столі біля чергової частини знаходиться «Журнал обліку доставлених, відвідувачів та запрошених» інв. 24 5р-571/20884 у журналі в прошитому вигляді знаходиться 250 арк. Перший запис датований 08.11.2015. Останній запис знаходиться на 119 арк. та датований 17.02.2016 за №2659.

В ході обшуку начальником СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_67 надано кримінальне провадження №0000323 від 28.01.2016 за ч.1 ст.190 КК України за заявою ОСОБА_7 . У кримінальному провадженні є: витяг від 28.01.2016; протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 27.01.2016; доручення про проведення досудового розслідування від 28.01.2016; наказ №318 від 28.01.2016 про створення слідчо-оперативної групи; заява про залучення до провадження у якості потерпілого від ОСОБА_7 від 27.01.2016; пам`ятка про процесуальні права та обов`язки потерпілого; протокол допиту потерпілого ОСОБА_7 від 27.01.2016; заява про залучення до провадження у якості потерпілого ОСОБА_7 від 04.02.2016; пам`ятка про процесуальні права та обов`язки потерпілого; протокол допиту потерпілого від 04.02.2016; дублікат квитанції № від 22.01.2016; заява від ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , про зізнання у скоєнні кримінального правопорушення без дати, що він у кінці січня 2016 шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами у сумі 50000 гривень у невідомого громадянина з міста Дніпропетровська; пояснення від імені ОСОБА_9 ; вказівки прокурора у кримінальному провадженні від 08.02.2016; доручення оперативному підрозділу на проведення слідчих (оперативних) дій від 02.01.2016. Усього на 18 аркушах, скріплених за допомогою стиплера, вилучається із залишенням копій всіх матеріалів провадження.

Відповідно наявних копій матеріали кримінального провадження №0000323 за заявою ОСОБА_7 про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, складаються з: витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №0000323 за ч.1 ст.190 КК України, відповідно до якого 27.01.2016 до АНД ВП звернувся ОСОБА_7 із заявою про те, що 21.01.2016 невідома особа шахрайським шляхом заволоділа його грошовими коштами з картки «ПриватБанк», чим спричинила майновий збиток; заяви ОСОБА_7 від 04.02.2016 до слідчого АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_22 про залучення його до кримінального провадження №0000323 як потерпілого; дублікату квитанції № від 22.01.2016 про переказ ОСОБА_7 грошових коштів у розмірі 17590 грн. на ім`я ОСОБА_9 ; протоколом від 27.01.2016 прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується), відповідно до якого ОСОБА_7 просить органи поліції прийняти заходи до невідомої особи, яка 21.01.2016 близько 12-10 години шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами з його банківської карти «ПриватБанк» № НОМЕР_8 ; заяви ОСОБА_7 від 27.01.2016 до начальника АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_68 про залучення його до кримінального провадження №0000323 як потерпілого. (т.1 а.с.52-78)

Як вбачається з копії витягу з кримінального провадження № 0000323 від 28.01.2016, ОСОБА_7 27.01.2016 звернувся до АНД ВП із заявою про те, що 21.01.2016 невідома особа шахрайським шляхом заволоділа його грошовими коштами з карти «ПриватБанк», чим спричинила майновий збиток. Правова кваліфікація ст.190 ч.1. Слідчий: ОСОБА_24 . Реєстратор ОСОБА_24 28.01.2016.

Відповідно до дублікату квитанції ПриватБанку № від 22.01.2016 ОСОБА_7 здійснив переказ грошей у сумі 17590 гривень зі своєї картки на картку ОСОБА_9 .

Відповідно до заяви від 17.02.2016, складеної від імені ОСОБА_7 до начальника АНД ВП ОСОБА_69 , заявник просить «органи поліції закрити розгляд по факту його заяви у зв`язку з тим, що у ситуації яка склалася буде діяти самостійно. В наступному по даному факту до органів поліції, прокуратури, до суду звертатися не буде».

З протоколу обшуку від 18.02.2016 автомобіля «ВАЗ» № НОМЕР_9 , що належить ОСОБА_70 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вбачається наступне. Транспортний засіб розташований на стоянці, яка розташована праворуч від площі перед залізничним вокзалом м.Дніпропетровська (м.Дніпро) через дорогу у напрямку будинку за адресою: м.Дніпропетровськ (м.Дніпро), площа Петровського, 2, поряд з правим входом на куті універмагу «Експрес». Перед початком обшуку ОСОБА_71 перевірив закритість всіх дверей та багажника і капота зазначеного автомобіля. Всі двері та багажник і капот були зачинені. Після чого ОСОБА_71 надав ключі від вказаного автомобіля. Обшук транспортного засобу № НОМЕР_9 проводився послідовно, починаючи з лівої сторони (місця пасажира праворуч від водія), місце пасажира позаду переднього пасажира та вкінці багажника ТЗ. При огляді місця водія на сонцезахисному козирку у кишені було виявлено візитницю (Авто документи) ОСОБА_72 та картки: Приватбанку № НОМЕР_10 дійсна до 02/18, Всеукраїнського банку розвитку № НОМЕР_11 дійсна до 07/15, свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_9 № НОМЕР_12 , яке передано ОСОБА_73 на зберігання. Банківські картки із зазначеними вище номерами та посвідчення водія ОСОБА_72 НОМЕР_13 від 19.07.2005 р. та інші картки з нотатками, розміщеними у візитниці вилучено та поміщено до пакету №2, який належним чином опечатано.

Біля важеля коробки передач виявлено картку-замінник №18, яка видана ОСОБА_70 на пістолет ПМ НОМЕР_14 , патронів до нього 16 шт., магазинів 2 шт. від 12.11.2015 р. Картка замінник передана співробітнику НП ОСОБА_74 .

При огляді місця пасажира, за сидінням водія, на сидінні виявлено та вилучено заяву гр. України ОСОБА_75 , яка написана власноруч на 1 арк. Зазначену заяву поміщено у пакет №1, який належним чином опечатано. Крім того, на сидінні заднього пасажира за водієм у чорній схожій на шкіряну сумку виявлено та вилучено блокнот з записами (напис на обкладинці Bourgeois з витягами із ДБ «Армор», витягами з ЄРДР та двома посвідченнями про відрядження №520 та № 521). Зазначений блокнот з документами поміщено до пакету №2, який належним чином опечатано. В тій самій сумці було виявлено та вилучено спец.засіб для відстрілу гумовими кулями «Корнет-С» 9 мм. № НОМЕР_15 , дозвіл на спец. засіб №908 (Посвідчення № НОМЕР_16 ), посвідчення учасника бойових дій НОМЕР_17 . Зазначений спец. засіб та два посвідчення поміщено до пакету №3, який належним чином опечатано.

При огляді переднього та заднього місця пасажира з правої сторони і багажника нічого не виявлено та не вилучено.

Як вбачається з протоколів обшуку від 22.03.2016, а саме: квартири АДРЕСА_6 ; квартири АДРЕСА_7 ; домоволодіння АДРЕСА_8 ; домоволодіння АДРЕСА_1 , під час обшуку нічого не виявлено та не вилучено.

Як вбачається з протоколу обшуку від 22.03.2016 - приміщення квартири АДРЕСА_9 , під час обшуку виявлено та вилучено: ноутбук Asus модель X50SL, серійний №87NOAS051014278. Дві записні книжки, мобільний телефон L6Wireless Imei 2521-9 s/n НОМЕР_18 з карткою НОМЕР_19 .

З протоколу обшуку від 22.03.2016 домоволодіння АДРЕСА_10 , слідує, під час обушку виявлено та вилучено з міліцейського кітеля синього кольору, який знаходився зліва у вході в дім - картку «Київстар» № НОМЕР_20 . Картка, що зі слів мешканців будинку відповідає номеру мобільного телефону НОМЕР_21 .

Копією постанови № 291 нт від 11.02.2016 (розсекречено) прокурора прокуратури Донецької області ОСОБА_76 , з якої вбачається, що метою перевірки дійсних намірів « ОСОБА_5 » та інших працівників поліції, які спільно з ним вчиняють протиправні дії та й діях яких вбачаються ознаки тяжкого злочину, спостереження за їх поведінкою та прийняттям ними рішень щодо вчинення злочину постановлено провести контроль за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту в період з 11.02.2016 по 11.04.2016. Його проведення створення відповідних умов в обстановці, максимально наближеній до реальної доручити слідчим управляння прокуратури Донецької області та оперативним працівникам УСБУ в Донецької області. До участі у проведенні слідчого експерименту залучити ОСОБА_9 . В ході слідчого експерименту застосувати заздалегідь ідентифіковані грошові кошти на суму 100000 гривень (т.2 а.с.10-12).

Відповідно до своєї заяви від 15.02.2016 до старшого слідчого прокуратури області ОСОБА_77 , заявник ОСОБА_78 не заперечує щодо його участі в проведенні негласної (слідчої) дії у формі контролю за скоєнням злочину, для документування співробітників поліції за кримінальним провадженням №000000068, відкритого за фактом вимагання у нього грошових коштів за не притягнення до кримінальної відповідальності (т.2 а.с.153).

Відповідно до ухвал слідчого судді апеляційного суду Донецької області (ступень секретності скасовано) від 09.02.2016 № 511, 514, від 10.02.2016 № 536, надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій у відношенні: « ОСОБА_9 » у вигляді аудіо, відео контролю особи, візуального спостереження за особою з використанням відеозапису, фотографування, спеціальних технічних засобів для спостереження у публічно доступних місцях, установлення місцезнаходження радіоелектронного засобу абонентського номеру, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж абонентського номеру НОМЕР_2 , а також, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж абонентського номеру НОМЕР_4 у відношенні « ОСОБА_79 » (т.2 а.с.14-16).

Відповідно до розсекреченого протоколу від 18.02.2016 про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) (на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Донецької області від 09.02.2016), вбачається, що у телефонному режимі15.02.2016 спілкуються ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , якому телефонує ОСОБА_5 п`ять раз поспіль, тричі ОСОБА_9 . При цьому ОСОБА_9 знаходиться у відділенні банку, де намагається перевести грошові кошти у розмірі 65000,00 грн. на рахунок, який вказує ОСОБА_5 . Під час розмови ОСОБА_5 питає ОСОБА_80 чи буде сьогодні все, на що вони домовлялись, питання закрили та забули один одного? Як швидко буде здійснено переказ грошей, та чи одразу гроші зайдуть на картку? ОСОБА_9 повідомляє ОСОБА_5 , що для перерахунку такої суми коштів необхідно вказати номер мобільного телефону отримувача для підтвердження особи. В ході розмови ОСОБА_5 з касиром банку, яка повідомила про неможливість перерахунку грошових коштів у розмірі 65000,00 грн. один платежем без підтвердження особи та повідомила, що може провести таку операцію, якщо сума буде меншою ніж 15000,00 грн. Після розмови з касиром, ОСОБА_5 наказав ОСОБА_9 провести 4 перекази на номер картки, яку він надав ОСОБА_9 по СМС, та під час подальших розмов з ОСОБА_9 контролює процес переказів останнім грошей. В ході розмови ОСОБА_9 повідомляє ОСОБА_5 , що переказав декількома платежами 60 000,00 грн. 17.02.2016 в ході розмови ОСОБА_5 домовляється про зустріч у той же день з ОСОБА_9 на залізничному вокзалі. На питання ОСОБА_9 щодо «бумаг, документів», тобто заяви від ОСОБА_7 та постанови про закриття кримінального провадження, ОСОБА_5 завуальовано відповідає «почекай, коли повністю подарунок у іменинника, коли отримає це все», він йому передзвоне та питань не виникне, він в цьому запевнює (т.2 а.с.22-32).

З протоколу від 15.02.2016 про результати контролю за вчиненням злочину слідує, що 15.02.2016 у приміщенні Краснолиманського РВ УСБУ в Донецькій області заявнику ОСОБА_9 було вручено 65000,00 грн. для використання у якості заздалегідь ідентифікованих засобів під час проведення слідчих дій. У присутності понятих заявник через відділення «Приват Банк», розташованого у м.Красний Лиман, вул. Івана Лейка, 18 перерахував грошові кошти у сумі 60000,00 грн. на рахунок, який йому було повідомлено через СМС з номера мобільного оператора « НОМЕР_4 », який належить ОСОБА_5 . Останні 5000,00 грн. ОСОБА_9 не перерахував, оскільки робочій час відділення «ПриватБанк» закінчився. Повернення не перерахованих на карту грошей буде оформлено відповідним протоколом (т.2 а.с.33-35).

Відповідно до розсекреченого протоколу від 16.02.2016 про результати аудіо - відео контролю за вчиненням злочину відносно ОСОБА_5 (на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Донецької області від 10.02.2016), ОСОБА_9 15.02.2016 о 14-53 годині заходить у відділення «Приват Банк», розташованого за адресою: м.Красний Лиман, вул.Івана Лейко, 18, щоб переказати 60000,00 грн. Оскільки сума переводу за велика ОСОБА_9 пропонують пройти до спеціальної кімнати. Вийшовши з відведеної кімнати ОСОБА_9 вказує, мовою оригінала, «на телефон должна прийти смс с кодом, он говорит её мне, а я говорю кассиру и тогда деньги переведут». О 15-36 годині ОСОБА_9 телефонує ОСОБА_5 та пропонує переказати грошові кошти через «Ощадбанк» на іншу карту. ОСОБА_9 говорить, що ОСОБА_5 вказав, мовою оригінала, «положи п`ятнадцять, а потом я тебе перезвоню і скажу». Далі, ОСОБА_9 заходив та виходив декілька раз у відділення банку, щоб перевести залишок суми. О 16-59 годині ОСОБА_9 виходить з відділення банку (т.2 а.с.36,37).

Як вбачається з розсекреченого протоколу від 18.02.2016 про результати аудіо - відеоконтролю місця (за особою) (на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Донецької області від 10.02.2016), ОСОБА_9 17.02.2016 о 20-19 годині зустрічається з ОСОБА_5 на площі перед залізничним вокзалом, де той передає ОСОБА_9 лист паперу. При розмові ОСОБА_23 зазначив, мовою оригінала, «а что это? Это ж расписка! Так, а заявление? А пять бумажек где, что я писал?». ОСОБА_5 відповідає «все нормально. Тебя не нае….вают» (т.2 а.с.38-39).

Як вбачається з розсекреченого протоколу від 18.02.2016 про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) (на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Донецької області від 09.02.2016), ОСОБА_5 (позначений Е) спілкується

ОСОБА_81 запитує ОСОБА_5 , мовою оригінала «А что наш друг из загорода?», просить діяти акуратно. ОСОБА_5 відповідає, що все добре, він не забув, контролює ситуацію, все буде добре, просить продиктувати йому номер, який він передасть цій особі (т.2 а.с.40,41).

Відповідно до протоколу огляду від 15.02.2016, фотокопій грошових коштів, грошові кошти у сумі 65000,00 грн., надані УСБУ в Донецькій області для їх використання у якості заздалегідь ідентифікованих засобів під час проведення слідчих (розшукових) дій у даному кримінальному провадженні (з метою документування протиправної діяльності працівників поліції), складають: грошові кошти купюрами номіналом: 500 грн. у кількості 20 штук; 200 грн. у кількості 200 штук; 100 грн. у кількості 100 штук та 50 грн. у кількості 100 штук, з фотокопіями купюр, оригіналами та копіями квитанцій від 15.02.2016 №№ 65216, 328 про поповнення картки за № НОМЕР_2 на суму 15000,00 грн. кожна, оригіналами та копіями квитанцій від 15.02.2016 про переказ ОСОБА_9 на ім`я ОСОБА_10 грошових коштів кожна (т.2 а.с.43-152)

Відповідно довідки помічника начальника ГУ (з питань ФЗ) начальника фінансового сектору ГУ СБУ в Донецькій та Луганській області ОСОБА_82 від 10.01.2020, у зв`язку з необхідністю реалізації за кримінальним провадженням №000000068 фінансовим підрозділом Головного управління СБ України в Донецькій та Луганській областях були виділені бюджетні кошти головному відділу БКОЗ Головного управління за статтею «Особливі витрати» у сумі 60000 грн.

Як слідує з протоколу огляду від 15.02.2016 та фотокопій купюр, грошові кошти у сумі 5000,00 грн., в купюрах номіналом 200 грн. кожна, добровільно видані свідком ОСОБА_9 , який зазначив, що грошові кошти передані йому слідчим слідчого управління Донецької області при обставинах, які в подальшому будуть ними зазначені в ході його допиту. Оглядом 5000,00 грн. встановлено, що вказану суму складають грошові кошти номіналом по 200 грн. у кількості 25 штук та (т.2 а.с.155-164).

З розсекреченого протоколу від 27.04.2016 про результати аудіо - відеоконтролю місця (на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Донецької області від 18.04.2016) вбачається, що ОСОБА_83 (Е) спілкується з ОСОБА_84 (Р) та повідомляє про вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, у подальшому встановлюють його анкетні данні, адресу мешкання, номера телефонів, узгоджують складання заяви від потерпілого про вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення та внесення відомостей до ЄРДР, вказуючи, що буде розкрито шахрайство на 50000 гривень, після чого погоджують відрядження співробітників поліції до місця мешкання останнього. 28.01.2016 на ранковій нараді ОСОБА_84 спілкується з ОСОБА_85 , в ході якої останній повідомляє, що була складена заява по Красному Лиману. ОСОБА_84 дає вказівку за даним фактом внести відомості до ЄРДР. Далі, згідно протоколу 04.02.2016 у приміщенні кабінету ОСОБА_84 (позначений ОСОБА_86 ), ОСОБА_83 (позначений ОСОБА_87 ) та ОСОБА_88 (позначений С) спілкуються з приводу кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_9 та про обставини його затримання. До кабінету викликають ОСОБА_5 , який приводить з собою ОСОБА_9 , з яким ОСОБА_84 спілкується з приводу його особистості, відносин з матір`ю, вчиненого ним кримінального правопорушення та подальшої його участі, акцентує увагу ОСОБА_9 , що «СІЗО чекає молодих пацанів». Крім того, ОСОБА_83 говорить, мовою оригінала, «даже если при всех худших раскладах, мы как минимум раскроем преступление. Ну а там…». (т.2 а.с.172-179).

Відповідно довідки від 21.03.2016 № 8/15 633 начальника відділу Управління кадрового забезпечення ГУНП в Дніпропетровської області ОСОБА_89 ОСОБА_5 станом на 17.02.2016 перебував на посаді оперуповноваженого Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровської області, старший лейтенант поліції (т.3 а.с.24)

З висновку про результат службового розслідування, затвердженого т.в.о. начальника ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_90 вбачається, що за вказівкою начальника АНД ВП ДВП ОСОБА_91 , на підставі наказу ГУНП в Дніпропетровські області від 02.02.2016 № 246, оперуповноваженими СКП АНД ВП ДВП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_5 та лейтенантом поліції ОСОБА_6 03.02.2016 було здійснено виїзд у службове відрядження до м. Красний Лиман, де затримано ОСОБА_9 , якого того ж дня було доставлено до приміщення АНД ВП ДВП ГУНП, та який зізнався у вчиненні злочину, про що власноручно склав відповідну заявку, надав пояснення про скоєне шахрайство на суму 50000 гривень. Після опитування 03.02.2016 ОСОБА_9 поліцейськими АНД ВП ДВП було відпущено з приміщення відділення поліції (т.3 а.с.26-41).

З копії наказу № 246 від 02.02.2016 т.в.о. начальника ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_90 , копії посвідчення про відрядження № 521, вбачається про службове відрядження 03.02.2016, оперуповноважених СКП АНД ВП ДВП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 та лейтенанта поліції ОСОБА_6 , без вогнепальної зброї, до м. Красний Лиман Донецької області, з метою затримання обґрунтовано підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України (кримінальне провадження №0000323) ОСОБА_9 , проживаючого : АДРЕСА_3 (т.3 а.с.79,80).

Відповідно до витягу з наказу по особовому складу №87 о/с від 11.04.2016 т.в.о. начальника ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_90 , оперуповноваженого СКП АНД ВП ДВП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 , з 12.04.2016 звільнено за власним бажанням (т.3 а.с.226).

Відповідно до постанови прокурора ОСОБА_76 від 24.06.2016 з матеріалів досудового розслідування за №000000068 відносно ОСОБА_5 виділені в окреме провадження матеріали в копіях щодо скоєння невстановленими працівниками АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_5 , досудове розслідування доручити другому слідчому відділу слідчого управління прокуратури області (т.3 а.с.234-238).

Як вбачається з повідомлення від 03.04.2017 начальника СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_92 , за кримінальним провадженням №0000323, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, 31.03.2016 було прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України (т.5 а.с.167).

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі скорочено ЄСПЛ) суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у рішенні «Перес проти Франції» від 12.02.2004 вказав, що дія статті 6 Конвенції (право на справедливий суд) полягає і в тому, щоб серед іншого зобов`язати суд провести належне дослідження зауважень, доводів і доказів, представлених сторонами по справі, неупереджено вирішуючи питання про їх належність до справи.

Посилання захисту на недопустимість доказів, суд вважає необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Так, за правилами статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Докази повинні бути належними та допустимими в розумінні ст.ст. 85-86 КПК України.

За правилами ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» правову основу оперативно-розшукової діяльності, окрім іншого складає КПК України.

Надаючи оцінку заперечення захисника щодо залучення ОСОБА_9 саме прокурором, а не слідчим, суд виходить з того, що дійсно відповідно до частини 1 ст. 275 КПК України під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій слідчий має право використовувати інформацію, отриману внаслідок конфіденційного співробітництва з іншими особами, або залучати цих осіб до проведення негласних слідчих (розшукових) дій у випадках, передбачених цим Кодексом.

Оскільки, ОСОБА_9 звернувся після неправомірних дій щодо нього ОСОБА_5 , в розумінні рішення ЄСПЛ, це не є підбурюванням (справа «Сєкєйра проти Португалії»).

Зі змісту ст.10 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» випливає, що матеріали оперативно-розшукової діяльності використовуються, зокрема, як приводи та підстави для початку досудового розслідування, а також для отримання фактичних даних, які можуть бути доказами у кримінальному провадженні.
У даному кримінальному провадженні ОСОБА_9 самостійно звернувся до правоохоронних органів з приводу підготовлюваного ОСОБА_5 разом з іншими працівниками поліції злочину, його повідомлення стало законною підставою для застосування відповідних заходів, які були санкціоновані прокуратурою та судом.
Слід зазначити, що оперативно-розшукові заходи, до проведення яких залучався ОСОБА_9 , проведені не ним самим, як громадянином, а із його залученням на підставі ст.8 Закону п.14) (використовувати конфіденційне співробітництво згідно з положеннями статті 275 Кримінального процесуального кодексу України). В ході проведення вказаного оперативно-розшукового заходу отримано достатні відомості про наявність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення.

Разом з тим твердження захисника про те, що зазначена правова норма передбачає виключне право слідчого на залучення особи до негласного співробітництва, суперечить буквальному змісту такої правової норми.

Системний, логіко-граматичний способи тлумачення зазначених норм цього Закону та норм КПК України вказує, що законодавець в КПК використав відповідні логічно-правові конструкції («виключно») для наділення певними повноваженнями лише окремих суб`єктів.

Зокрема, законодавець, відповідно до частини 4 ст.246 КПК України, виключно прокурора наділяє повноваженнями на прийняття рішення про проведення контролю за вчиненням злочину. В той же час, частина 1 ст. 275 КПК України зазначення такого виключного права лише у слідчого не містить. Окрім цього, за приписами пункту 4 ч.2 ст.36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений у необхідних випадках особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом. З огляду на викладене, заперечення захисника в цій частині судом відхиляються.

Оцінюючи заперечення захисника з приводу того, що протокол огляду грошових коштів від 15 лютого 2016 року є протоколом негласної слідчої (розшукової) дії і відомості, що в ньому містяться, становлять державну таємницю, суд виходить з того, що за приписами статті 237 КПК України огляд є слідчою (розшуковою) дією. Зміст дослідженого судом протоколу не містять відомостей, які становлять державну таємницю. При цьому питання перевірки допуску певних осіб до державної таємниці виходить за межі повноважень суду у цій справі і не має значення для вирішення справи по суті. З огляду на викладене, заперечення захисника в цій частині судом також відхиляються.

Щодо посилання захисника на відсутність відомостей про джерело коштів, які були використані під час слідчого експерименту, а досліджена судом довідка помічника начальника ГУ (з питань ФЗ) начальника фінансового сектору ГУ СБУ в Донецькій та Луганській області від 10.01.2020 про виділення бюджетних коштів не відповідає вимогам ч.1 ст.99 КПК України, оскільки в неї не вказано коли за часом виділені кошти, а сума не відповідає сумам які просліджуються в інших документах наявних у кримінальному провадженні, суд вважає вказати наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про інформацію» від 2 жовтня 1992 року
№ 2657-XII документом - є матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.
Відповідно ч.1 ст.99 КПК України, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Системний аналіз чинного законодавства України, зокрема ст.1 Закону України «Про інформацію» від 2 жовтня 1992 року № 2657-XII та ч.1 ст.99 КПК України, дозволяє відокремити ознаки яким повинен відповідати документта слід керуватися критеріями: документ має бути складено, видано чи посвідчено відповідною особою в межах її компетенції за визначеною законом формою та з належними реквізитами; зафіксовано в такому документі інформація повинна підтверджувати чи засвідчувати конкретні події, явища або факти.

Вказана довідка не викликає у суду жодних сумнівів щодо її достовірності, відповідності вимозі ст.99 КПК України, так як містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту, обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, складена з дотриманням визначених законом форм та містить передбачені законом реквізитиі достатньо доводить законність джерела таких коштів, що спростовує відповідні твердження захисника.

Згідно п. 1 ч. 7 ст. 271 КПК України прокурор у своєму рішенні про проведення контролю за вчиненням злочину, крім відомостей, передбачених статтею 251 цього Кодексу, зобов`язаний викласти обставини, які свідчать про відсутність під час негласної слідчої (розшукової) дії провокування особи на вчинення злочину.
В матеріалах кримінального провадження містяться: постанова прокурора прокуратури Донецької області про проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, а також, ухвали слідчого судді апеляційного суду Донецької області, якими надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій; протоколи про результати аудіо - відеоконтролю місця (на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Донецької області про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем); протоколи про результати аудіо - відео контролю за вчиненням злочин, що свідчить про те, що рішення про їх проведення в ході досудового розслідування було отримано у відповідності до вимог кримінального процесуального закону.

Оцінюючи доводи захисника щодо порушення вимог ст.248 КПК України в клопотаннях органу досудового розслідування про надання дозволів на проведення негласних слідчих (розшукових) дій, суд виходить з того, що в межах цього провадження суд перевіряє сам факт наявності відповідних клопотань, тоді як їх відповідність вимогам КПК України підлягала перевірці слідчим суддею, який розглядав їх по суті. Окрім цього, захисник не зазначає, яким саме вимогам статті 248 КПК України не відповідають зазначені клопотання. Таким чином відповідні доводи захисника не ґрунтуються на законі і судом відхиляються.

Щодо заперечень захисникадо змісту ухвал слідчого судді, суд зазначає, що в ухвалах слідчого судді про проведення НС(Р)Д немає жодних відомостей, які можуть бути доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки ухвала за своєю правовою природою є процесуальною підставою для отримання доказів. Сам доказ ухвала не підміняє і у доказ не трансформується. Ухвала слідчого судді про проведення НС(Р)Д повинна досліджуватися судом під час розгляду справи у суді першої інстанції з метою оцінки допустимості доказів, отриманих в результаті НС(Р)Д.
Також, щодо заперечень захисника до змісту ухвал слідчого судді, якими було надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій (НС(Р)Д), суд виходить з того, що заперечення захисника ґрунтуються на довільній оцінці змісту таких ухвал, який відповідає вимогам КПК України. Окрім цього, стороною захисту, на порушення приписів ч.3 ст.309 КПК України, заперечення проти відповідних ухвал під час підготовчого провадження подані не були.

Надаючи оцінку зауваженням захисника щодо зазначення в ухвалі слідчого судді від 09 лютого 2016 року особи, щодо якої надано дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії у вигляді зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж у відношенні « ОСОБА_79 », тоді як обвинуваченим у цій справі є « ОСОБА_5 », суд виходить з того, що оцінені в сукупності зміст постанови прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину, відповідного клопотання, ухвали суду та показання обвинуваченого про те, що зазначений в ухвалі слідчого судді номер телефону належить йому, поза всяким розумним сумнівом доводять, що дозвіл був наданий на проведення НС(Р)Д саме відносно обвинуваченого, анкетні данні якого в подальшому було уточнено під час досудового розслідування. З огляду на викладене, заперечення захисника в цій частині судом також відхиляються.

До того ж, з огляду на зазначене, відсутні підстави для висновку про те, що у зв`язку із вказаними незначними недоліками, під час судового розгляду цього кримінального провадження, було порушено право на справедливий розгляд справи судом.
Крім того, суд бере до уваги, що зі змісту п.78 рішення ЄСПЛ від 16.02.2017 у справі «Артур Пархоменко проти України» вбачається, що при розгляді справи в цілому з метою оцінки впливу процесуальних недоліків на досудовому етапі на загальну справедливість кримінального провадження, за необхідності слід враховувати такий невичерпний перелік факторів, який випливає з практики Суду: (a) Чи був заявник особливо вразливим, наприклад, через вік чи розумову здатність. (b) Правові рамки, що регулюють досудове провадження, та прийнятність доказів під час судового розгляду, а також чи була вона виконана; коли застосовується правило виключення, особливо малоймовірно, що провадження в цілому буде вважатися несправедливим. (c) Чи мав заявник можливість оскаржити автентичність доказів і виступати проти його використання. (d) Якість доказів чи обставини, за яких вони були отримані, ставлять під сумнів їх надійність та точність, беручи до уваги ступінь і характер будь-якого примусу. (e) Якщо докази були отримані незаконно, незаконність, про яку йдеться, і, якщо вона випливає з порушення іншої статті Конвенції, характер виявленого порушення. (f) У випадку заяви, характер заяви та чи він був негайно відкликаний або змінений. (g) Використання доказів, зокрема, чи складали вони невід`ємну або значну частину доказів, на яких ґрунтувалася засудження, а також силу інших доказів у справі. (h) Чи оцінювання вини було здійснене професійними суддями або присяжними, а у випадку останнього - змістом будь-яких наказів присяжних. (i) Вагомість суспільних інтересів у розслідуванні та покаранні за конкретне порушення. (j) інші відповідні процесуальні гарантії, передбачені національним законодавством та практикою.
Зокрема, з урахуванням вищезазначеного правового висновку ЄСПЛ, у цьому судовому провадженні суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник мали можливість оскаржити автентичність доказів, отриманих на підставі ухвали слідчого судді, але не зробили цього і не подавали слідчому клопотань або своїх доводів щодо визнання доказів отриманих під час НС(Р)Д недопустимими, що в подальшому стало б предметом судового розгляду.

Оцінюючи покази свідків ОСОБА_93 , ОСОБА_94 , щодо перебігу та розвитку події злочину, злочинних дій ОСОБА_5 , суд враховує, що свідки повідомили точні відомості описаних подій, деталі подій, їх покази не мають між собою протиріч, узгоджуються з іншими доказами.

ЄСПЛ у справі «Жогло проти України» (п. 38) зазначив, що усі докази зазвичай мають бути представлені у відкритому слуханні справи в присутності обвинуваченого для забезпечення можливості надати аргументи іншій стороні. Існують винятки з цього правила, але вони не повинні порушувати права захисту. Як загальне правило, пункти 1 та 3 статті 6 вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечити, а також ставити запитання свідкові обвинувачення, - або під час давання показань, або на пізнішому етапі (див. «Люді проти Швейцарії» (Ludi v. Switzerland), рішення від 15 червня 1992 року). Обвинувачення не повинно ґрунтуватись виключно чи вирішальною мірою на тих показаннях, які сторона захисту не могла оскаржити (див., mutatis mutandis, «Дурсон проти Нідерландів» (Doorson v. theNetherlands), рішення від 26 березня 1996 року).

Під час судового розгляду сторона захисту жодним доказом не спростувала покази свідків ОСОБА_93 , ОСОБА_94 які вона вважає безпідставними, хоча під час судових засідань їм така можливість надавалась, а дослідженням доказів не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки, які раніше особисто обвинуваченого ОСОБА_5 не знали,були допитані судом під присягою, з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному злочині. Таким чином судом не встановлені підстави ставити під сумнів покази свідків ОСОБА_93 , ОСОБА_95 .

Усі вищевказані докази, покладені в основу обвинувального вироку суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки відповідають вимогам КПК України, отримані у передбаченому КПК України порядку, безпосередньо порушень вимог законодавства судом не встановлено та сторонами не доведено, тобто останні прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, як-то час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів.
Судом не встановлено допущення істотних порушень: прав та свобод обвинуваченого ОСОБА_5 ; інших осіб під час досудового розслідування; в ході збирання і фіксування доказів по даному кримінальному провадженню, а інформація, яка в них міститься, не дає суду правових підстав, щоб сумніватися у їх допустимості та достатності.
Всі докази у кримінальному провадженні у відношенні ОСОБА_5 є належні та допустимі.

Недопустимих доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини або доказів та відомостей, які стосуються особи обвинуваченого не має.

Мотиви доводів сторони захисту фактично ґрунтуються на незгоді сторони захисту із доказами, які були отримані стороною обвинувачення під час досудового розслідування, оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів з викладенням власної версії події.
Посилання сторони захисту на те, щоОСОБА_5 не скоєно кримінальне правопорушення, та недійсності окремих доказів судом відхиляються, оскільки вони зводяться до особистого тлумачення норм матеріального та процесуального закону і хибній оцінці одиничних доказів. При цьому, сторона захисту оцінює і тлумачать такі докази на свій лад, вибірково, спотворюючи їх зміст та відособлено від інших доказів, ігноруючи всю їх сукупність та системність.
З огляду на викладене, досліджені судом докази у своїй сукупності та взаємозв`язку поза всяким розумним сумнівом достатньо доводять винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення.
Будь-яких інших доказів сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, протягом судового розгляду, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
Згідно обвинувального акту, діяння ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.3 ст.368 КК України, що він, будучи службовою особою, діючи умисно, одержав неправомірну вигоду за не вчинення ним в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дії, з використанням наданої йому влади та службового становища, яка поєднана з вимаганням та вчинена за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. З ст. 368 КК України.
Так, за викладом фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, ОСОБА_5 , обіймаючи посаду оперуповноваженого Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, будучи працівником правоохоронного органу, службовою особою, здійснюючи функції представника влади, використав своє службове становище з метою одержання неправомірної вигоди шляхом її вимагання всупереч інтересам служби.

Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій ОСОБА_5 за вчинене кримінальне правопорушення, суд враховує наступне.

ЄСПЛ наголошує на тому, що відповідно до його прецедентної практики, суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (п.150 остаточного рішення від 21 липня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»).
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність, спрямованість та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення повинен пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер або спрямованість умислу.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, необґрунтоване рішення суду є порушенням гарантій, втілених у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Хоча суд не мусить надавати відповідь на кожен довід, проте з рішення має бути чітко зрозуміло, що головні проблеми, порушені у цій справі, були розглянуті і що конкретні та ясні відповіді були надані на аргументи, які є вирішальними для результату розгляду справи. Суд має переконатися, що мотиви рішення, наведені національними судами, не були автоматичними або стереотипними.
Оцінюючи надані та досліджені судом докази у кримінальному провадженні, оцінюючі їх реальний зміст, суд виходить саме з практики ЄСПЛ, яка орієнтує, що під час розгляду кримінального провадження суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії справи, а не тільки її зовнішню сторону («Девеер проти Бельгії» від 27.02.1980).

Застосована органом досудового розслідування аргументація та визначена кваліфікація дій ОСОБА_5 має суб`єктивний та очевидно відносний характер, що на думку суду привело до невірної кваліфікації дій ОСОБА_5 за складом злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, а будь-які належні та допустимі докази на підтвердження кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч.3 ст.368 КК України, суду не надані.

Суб`єкт злочину, передбаченого ст.368 КК України спеціальний суб`єкт. Службова особа публічного права.

Відповідальність за злочин, передбачений ст.368 КК, настає тільки за умови, якщо службова особа прийняла пропозицію чи обіцянку надати їй неправомірну вигоду або одержала таку вигоду за вчинення чи невчинення в інтересах того, хто її пропонує чи надає, або третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.
Тобто, по-перше, службова особа при вчиненні цього злочину може приймати пропозицію, обіцянку або одержувати неправомірну вигоду, а так само просити надати таку вигоду як для себе, так і для третьої особи; по-друге, цей злочин вчиняється службовою особою як в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, так і в інтересах третьої особи; по-третє, прийняття пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою неправомірної вигоди, а так само прохання надати таку вигоду пов`язані із вчиненням чи невчиненням цією службовою особою будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.
Для встановлення у діях особи наявності ознак складу злочину, передбаченого ст.368 КК України необхідно визначити, чи є ця особа службовою в розумінні п.1 Примітки до ст.364 КК України, а також визначити коло службових повноважень даної особи.

Системний аналіз імперативних правових норм КПК України, зокрема, п.8 ч.2 ст.40, п.9 ч.2 ст.36, ст.284 КПК України, вказує, що особами, які наділені правом закриття кримінального провадження є виключно, слідчий, прокурор та суд.

Тобто, вказані імперативні норми права містять категоричні приписи, що безпосередньо визначають поведінку суб`єктів, не дозволяють відхилятися від них і не можуть бути замінені за рішенням (домовленістю) цих суб`єктів іншими умовами.

Відповідно п.3 ч.2 ст.40 КПК України слідчий уповноважений доручати проведення слідчі (розшукові) дії та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам.

Частиною 2 ст. 41 КПК закріплено, що під час виконання доручень слідчого, прокурора співробітник оперативного підрозділу користується повноваженнями слідчого. Співробітники оперативних підрозділів (крім підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України) не мають права здійснювати процесуальні дії у кримінальному провадженні за власною ініціативою або звертатися з клопотаннями до слідчого судді чи прокурора.

Відповідно до ч.4 ст.7 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», оперативні підрозділи проводять слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у кримінальному провадженні за дорученням слідчого, прокурора в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України. Письмові доручення щодо проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій, надані слідчим, прокурором у межах компетенції та в установленому порядку, є обов`язковими до виконання оперативним підрозділ.

Основним Законом України (ст. 19) закріплено обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З цього слідує, що лише письмове доручення уповноваженої особи є єдиною підставою для виникнення у співробітника оперативного підрозділу певних повноважень. Відповідно відсутність такого доручення є підставою утримання оперуповноваженого від вчинення дій в межах кримінального провадження та є загальнообов`язковим правилом поведінки такої особи.

Відповідно до вимог КПК України (ст.93), збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Тож оперативний підрозділ не є суб`єктом доказування та не причетний до процесу доказування у кримінальному провадженні. Отже збирання доказів проводиться лише тими способами та в тих формах, які встановлені КПК України. Тому, компетенція оперативних підрозділів повинна не виходити за межі повноважень, встановлених законодавством.

Отже проведення слідчих дій як спосіб збирання доказів є прерогативою виключно слідчого або прокурора.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду.

Виконання завдань кримінального провадження повинно здійснюватися лише із застосуванням та із дотриманням належної правової процедури. Належна правова процедура це встановлений кримінальним процесуальним законом порядок дій, який забезпечує прийняття законних, обґрунтованих і справедливих рішень.

ОСОБА_5 обіймав посаду оперуповноваженого Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області (сектор кримінальної поліції).

Враховуючи вказані норми КПК України, виходячи з посади яку займав ОСОБА_5 , його службових повноважень та функціональних обов`язків, якими був наділений ОСОБА_5 у зв`язку із займаною посадою, відсутності в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 доручення слідчого відповідно до п.3 ч.2 ст.40 КПК України, суд робить висновок, що у ОСОБА_5 в силу своєї посади, покладених на нього службових повноважень та функціональних обов`язків як оперуповноваженого відділення поліції, по-перше, були відсутні відповідні службові повноваження для одноособового прийняття остаточного процесуального рішення по вказаному кримінальному провадженню, по-друге, від нього не залежало прийняття остаточного процесуального рішення по кримінальному провадженню №0000323 від 28.01.2016 відносно ОСОБА_9 , а також відсутня залежність службових осіб від його службових повноважень, які за своїм посадовим становищем сприяють позитивному вирішенню вказаного процесуального рішення, та це він приховав від ОСОБА_9 , маючи на меті заволодіння чужим майном грошовими коштами, які належать останньому.

Крім того, вирішуючи питання кваліфікації дій ОСОБА_9 , суд враховує, що ОСОБА_9 , від якого ОСОБА_5 приховав свої дійсні повноваження, був переконаний ОСОБА_5 щодо вигідності передачі останньому грошових коштів,що він розпоряджається майном у своїх інтересах, та розраховував, що ОСОБА_5 , використовуючи надану йому владу, будучи працівником поліції (правоохоронного органу), отримавши від нього грошові кошти в сумі 65000 гривень, вирішить питання про не притягнення його до кримінальної відповідальності, закриття кримінального провадження, у зв`язку із чим погодився передати останньому грошові кошти.

Тобто, добровільність в діях ОСОБА_9 щодо передачі грошових коштів обвинуваченому ОСОБА_5 мала уявний характер, оскільки була обумовлена обманом, який суд вважає способом вчинення цього шахрайства.
Відмежовуючи шахрайство від інших злочинів, слід зазначити, що отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство якщо встановлено те, що особа вже в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, а зобов`язання не виконувати.
Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий - власник, володілець, особа, у віддані або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі. Безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства, які відрізняють його від викрадення майна та інших злочинів проти власності.
Суб`єктивна сторона шахрайства характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.
При шахрайстві потерпілий переконаний у тому, що він розпоряджається майном за власною волею, у своїх інтересах або принаймні не на шкоду цим інтересам. Така його переконаність є результатом впливу на нього шахрая, а саме, введенням потерпілого в оману щодо правомірності передачі ним винному майна чи надання йому права на майно.
Шахрайство вважається закінченим з моменту переходу чужого майна у володіння винного або з моменту отримання ним права розпоряджатися таким майном.
Змістом обману як способу шахрайства можуть бути різноманітні обставини, стосовно яких шахрай вводить в оману потерпілого. Зокрема, це може стосуватися характеристики певних предметів, зокрема їх кількості, тотожності, дійсності (обман у предметі), особистості винного або інших осіб (обман у особі), певних подій, юридичних фактів, дій окремих осіб тощо. За своєю формою обман може бути усним, письмовим, виражатися у певних діях.
Обман чи зловживання довірою при шахрайстві застосовуються винним з метою викликати у потерпілого впевненість про вигідність або обов`язковість передачі йому майна чи права на нього. Отже, обов`язковою умовою визнання обману чи зловживання довірою ознакою об`єктивної сторони шахрайства є використання його для заволодіння майном чи придбання права на майно.
Тобто, обман як спосіб шахрайського заволодіння чужим майном чи придбання права на таке майно полягає у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних відомостей, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого, з метою введення в оману потерпілого. Таким чином, обман може мати як активний (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей про певні факти, обставини, події), так і пасивний (умисне замовчування юридичне значимої інформації) характер. У другому випадку для наявності шахрайства необхідно встановити, що бездіяльність винного призвела до помилки потерпілого щодо обов`язковості або вигідності передачі майна (права на майно) шахраєві, була причиною добровільної передачі потерпілим майнових благ.
Такими відомостями, на думку суду є відсутність у ОСОБА_5 , в силу займаної посади оперуповноваженого відділення поліції, покладених на нього службових повноважень та функціональних обов`язків, відповідних повноважень для одноособового прийняття остаточного процесуального рішення у кримінальному провадженні, від нього не залежало прийняття процесуального рішення щодо закриття кримінального провадження №0000323 від 28.01.2016 відносно ОСОБА_9 , а також відсутня залежність службових осіб від його повноважень, які за своїм посадовим становищем сприяють позитивному вирішеннювказаного процесуального рішення.

Такі дії ОСОБА_5 призвели до помилки ОСОБА_9 щодо вигідності передачі грошових коштів обвинуваченому та була причиною добровільної передачі їх останньому.
Про існування попередньої змови між ОСОБА_5 таіншими невстановленими працівниками Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, посади яких, повноваження під час досудового розслідування не встановлені, на здійснення шахрайства свідчить та обставина, що ОСОБА_5 діяв узгоджено з останніми шляхом телефонних перемов з ними, особисто розмовляв та давав указівки ОСОБА_9 щодо переказу грошових коштів на банківську картку іншої особи, надавши ОСОБА_9 номер банківської картки, тобто, під час скоєння своїх незаконних дій спрямованих на заволодіння чужим майном шляхом обману, діяв і послідовно відносно предмету посягання.
Зазначені обставини підтверджені в судовому засіданні самим обвинуваченим ОСОБА_5 , свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_25 , ОСОБА_22 , розсекреченими протоколами про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем).
Свідок ОСОБА_7 суду зазначив, що хтось працівників поліції його повідомляв, що не мається підстав затримувати ОСОБА_9 , оскільки йому нічого пред`явити і що останнього відпускають. Він неодноразово телефонував ОСОБА_5 , та заступнику начальника відділу поліції. Хтось з них йому казав, що з кримінального провадження за його заявою нічого не вийде. Гроші за розкриття злочину він працівникам поліції не пропонував. Також, він зателефонував працівникам поліції, яких повідомив, що має намір написати заяву, на що до нього приїхав ОСОБА_5 , який диктував йому текст заяви, яку необхідно було написати, після чого він віддав її саме ОСОБА_5 . Скласти заяву про закриття справи йому не пропонували, він сам написав заяву про відмову від претензій до ОСОБА_9 , щоб повернути 17500 гривень, так як він більше не потратив.

Суд критично ставиться до показів обвинуваченого, даними в судовому засіданні, оскільки його покази не знайшли свого підтвердження в ході судового слідства, повністю спростовуються об`єктивною сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою і не мають протиріч.

Версію обвинуваченого, що він злочину не вчиняв, суд не бере до уваги.

Суд вважає, що відповідні покази ОСОБА_5 про розвиток подій, свою поведінку, заперечення щодо скоєння злочину, підлягають відхиленню, оскільки ці покази обвинувачений явно підлаштовує під фактичні обставини, які встановлювалися під час дослідження доказів та є вочевидь надуманими.

З огляду на викладене, суд розцінює не визнання ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого КК України, як поведінку захисно-установчу в суб`єктивно складній, несприятливої для нього судово-слідчій ситуації, як усталену практику та обрану останнім лінією захисту і бажання будь-яким засобом уникнути відповідальності за вчинення ним умисного кримінального правопорушення, і вважає, що показання обвинуваченого не впливають будь-яким чином на доведеність його вини у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, тому суд не може його показання взяти до уваги.

Суд вважає, що заява ОСОБА_5 не впливає ніяким чином на доказовість його вини в скоєному кримінальному правопорушенні.

Під час останнього слова ОСОБА_5 стверджував, що він як оперативний працівник супроводжував кримінальне провадження та повинен був здійснити заходи для розкриття злочину, скоєного ОСОБА_9 відносно ОСОБА_7 та розраховував що ОСОБА_9 відшкодує шкоду. Також, він контролював процес відшкодування шкоди. З цього приводу розмовляв з ОСОБА_9 , пояснюючи йому ситуацію, роз`яснюючи останньому як той довжин перечислити гроші потерпілому.

З оцінених судом як докази, а саме, з розсекречених протоколів про результати аудіо - відео контролю місця (за особою), дисків з аудіо записами телефонних перемов ОСОБА_5 з ОСОБА_9 , вбачається, що обвинувачений постійно спілкувався з останнім для узгодження певних обставин з реалізації свого злочинного умислу щодо отримання від ОСОБА_9 грошових коштів, при чому для цього діяв наполегливо.

Причому суд зауважує, що за встановлених судом фактичних обставин, під час цих перемов взагалі не велись між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 будь-які розмови, обговорювання, тощо, з приводу відшкодування шкоди у розмірі 17500 грн потерпілому ОСОБА_7 , перерахування ОСОБА_9 на банківську картку грошей особисто ОСОБА_7 , а за указівкою ОСОБА_5 - ОСОБА_9 здійснив переказ чотирма рівними долями на загальну суму 60000 гривень, на номер банківської картки іншого співробітника поліції, номер якої повідомив саме ОСОБА_5 , тобто, за загальною сумою у тричі більше ніж сума шкоди, яка була спричинена ОСОБА_7 .

Виходячи с цього, суд відхиляє твердження сторони захисту про намагання ОСОБА_5 здійснення ним мір для відшкодування ОСОБА_9 - ОСОБА_7 матеріальної шкоди.

Суд зазначає, що з аудіо записів телефонних розговорів вбачається, - саме ОСОБА_5 наполегливо нагадував про переказ коштів як можливо швидше, в стислий строк та контролював цей процес, особисто ініціюючи телефонні перемови та зустрічі з ОСОБА_9 , повідомив ОСОБА_9 номер банківської картки для перерахування 60000 гривень.

Гроші в якості відшкодування шкоди не були перечисленні ОСОБА_9 особисто ОСОБА_7 на банківську картку, не передані останньому готівкою, а перечисленні за указівкою ОСОБА_5 на картку іншої особи із складу поліції на прізвище « ОСОБА_19 » (матеріали відносно якої та інших працівників поліції виділені в окреме провадження), яка взагалі не мала ніякого відношення до кримінального провадження відносно ОСОБА_9 , а ОСОБА_7 особисто не знав « ОСОБА_19 », причому переказ було здійснено у розмірі в тричі більше чим шкода яка була спричинена ОСОБА_7 , та ОСОБА_5 з ним такий засіб відшкодування шкоди ніколи не обговорював і він не був обізнаний про перерахування грошей на банківську картку іншої особи.

Кількість телефонних дзвінків та розмов у завуальованих формах з боку ОСОБА_5 з ОСОБА_9 , які мали між собою ланцюговий взаємопов`язаний характер щодо події злочину, зворотній ланцюг взаємопов`язаних між собою зустрічей, телефонні перемови, досліджені судом аудіо записи цих перемов, розмов, логічно і безумовно вписується в картину подій злочину, скоєного ОСОБА_5 , встановлених під час судового розгляду, що, на думку суду, безумовно свідчать про узгодження ОСОБА_5 певних обставин з реалізації злочинного плану щодо заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 .

Крім того, згідно до вимог ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а тому суд не може припускати максимальний граничний розмір суми 100000 гривень, яка була ОСОБА_5 спочатку запропонована ОСОБА_9 , та можливо обвинувачений бажав заволодіти шляхом шахрайства, оскільки ОСОБА_9 здійснив переказ грошових коштів на загальну суму 60000 гривень.
Суд також пов`язує з тим, що ОСОБА_5 , маючи достатній стаж роботи в органах поліції на посадах оперативного уповноваженого карного розшуку, який вивчав у спеціальному вищому учбовому закладі внутрішніх справ, знав та використовував під час своєї служби, знання оперативно-розшукової діяльності та будучи обізнаним про можливість отримання слідчими органами інформації про особу, на рахунок якої надійшли від ОСОБА_9 грошові кошти у розмірі 60000 гривень, та не зняття ним особисто цих коштів з рахунку, таким чином намагався для себе створити алібі та попереджав можливість свого викриття за допомогою таких заходів як зняття інформації з його телефонних зв`язків, з камер відео спостережень, встановлених біля банкоматів або у відділеннях банку.

Наведене в своїй сукупності свідчить про те, що ОСОБА_5 усвідомлено вчиняв дії, спрямовані на заволодіння шляхом шахрайства грошових коштів відОСОБА_9 , застосовуючи для цього розповсюджену схему, спрямовану на не викриття його як злочинця - перерахування грошей на банківську картку іншої особи, тобто діяв умисно та з корисливого мотиву.

У зв`язку з викладеним, суд також вважає про відсутність у ОСОБА_5 як особи дій, яка сприяла вчиненню злочину, передбаченого ст.368 КК України або організувала цей злочин, або підбурила до його вчинення, тобто, як співучасник у прийнятті пропозиції, обіцянки або одержанні неправомірної вигоди службовою особою, враховуючи наступне.

Питання про кваліфікацію дій співучасника слід вирішувати з урахуванням спрямованості його умислу, виходячи з того, в чиїх інтересах, на чиїй стороні і за чиєю ініціативою того, хто дав, чи того, хто одержав неправомірну вигоду, він діяв.

Під час досудового розслідування не представилось можливим встановити інші службові особи Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, які за попередньою змовою групи осіб скоїли злочин з ОСОБА_5 , матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження.

Таким чином, не відомі їх посади, службові повноваження, функціональні службові обов`язки, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості з`ясувати, чи мали ці інші особи відповідні службові повноваження для одноособового прийняття остаточного процесуального рішення або від них залежало прийняття остаточного процесуального рішення по кримінальному провадженню №0000323 від 28.01.2016 відносно ОСОБА_9 , або також ОСОБА_5 знаходився у залежності від цих службових осіб, які за своїм посадовим становищем могли сприяти винесенню позитивного остаточного процесуального рішення у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, згідно вимог ч.3 ст.337 КПК України, суд вважаєза необхідне вийти за межі висунутого ОСОБА_5 обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, оскільки це необхідне для ухвалення справедливого вироку, захисту прав людини і її основоположних свобод, покращує становище обвинуваченого, право якого порушені не будуть, так як у цьому випадку покарання за статтею на яку перекваліфіковуються дії обвинуваченого не є більш суворим, ніж покарання за статтею по первісному обвинуваченню.
Таким чином, суд вважає, що дії ОСОБА_5 необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинені за попередньою змовою групою осіб, перекваліфікувавши обвинувачення з ч.3 ст.368 КК України (в редакції, що діяла на час скоєння злочину).
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що всі інші незначні порушення вимог КПК України, на які посилається сторона захисту та обвинувачений, з урахуванням здобутих у справі доказів не є тими істотними порушеннями, які б в цілому вплинули на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, правильність кваліфікації його дій, відповідність вимогам закону призначення йому покарання і не перешкоджають та не можуть перешкодити суду повно та всебічно розглянути провадження з метою постановлення законного, обґрунтованого і справедливого вироку.
Загальні засади призначення покарання спрямовані на забезпечення принципів законності, обґрунтованості, індивідуалізації, гуманності і справедливості, співмірності покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд керується вимогами ст.65 КК України і враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 9 жовтня 2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Відповідно до положень ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні умисного злочину середньої тяжкості проти власності де об`єктом злочинного посягання є право власності, тобто, врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

ОСОБА_5 свою провину у скоєнні злочину не визнав, не розкаявся, скоїв умисний корисливий злочин, який представляє підвищену суспільну небезпеку.

ОСОБА_5 одружений, має малолітню дитину, має постійне місце проживання, десь на обліку не знаходиться, є учасником бойових дій, характеризується позитивно, відсутні відносно нього інші кримінальні провадження або відомості які компрометують обвинуваченого.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд вважає, що ОСОБА_5 раніше не засуджувався та вперше притягається до кримінальної відповідальності.

Обставини, що обтяжують покарання, відсутні.

При цьому суд враховує позиції ЄСПЛ, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Встановлені судом фактичні обставини вчиненого ОСОБА_5 злочину дають підстави для висновку про антисоціальну спрямованість особи обвинуваченого, його протиправну поведінку, а також про те, що він зневажливо ставиться до суспільства та встановлених у ньому правил, і є особою схильною до вирішення своїх проблем матеріального характеру, шляхом вчинення умисного корисливого злочину проти власності.

На підставі викладеного, з урахуванням характеру злочину, який було скоєно обвинуваченим, корисливий мотив злочину, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки підстави для призначення покарання більш м`якого, ніж передбачене законом, судом не встановлені, виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції останнього від суспільства і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Враховуючи викладене, суд вважає, що обвинуваченому повинно призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.190 КК України тільки у вигляді позбавлення волі, а, також, про відсутність підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням вимоги ст.ст.75, 76 КК України, відсутність підстав для призначення ОСОБА_5 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, із застосуванням ст.69 КК України.

Також, відповідно до ч.2 ст. 55 КК України, суд вважає, що ОСОБА_5 необхідно призначити додаткове покарання у вигляді позбавлення його права обіймати певні посади з урахуванням характеру злочину, вчиненого ним за посадою, особи засудженого та інших обставин справи.
Крім того суд враховує, що ст. 96-1 КК України передбачена спеціальна конфіскація, яка полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 4) ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Під час судового розгляду та встановлено судом у вироку обвинувачений ОСОБА_5 , вчиняючи злочин, передбачений ч.2 ст.190 КК України, здійснював телефоні дзвінки та вів перемови з ОСОБА_93 на належний ОСОБА_5 мобільний телефон «Нокіа Х2-02Е1200», з вставленими до нього сім-картками операторів мобільного зв`язку «Київстар» та «UMC».

Ухвалою слідчого судді від 22.02.2016 накладено арешт на вказаний мобільний телефон «Нокіа Х2-02Е1200», з вставленими до нього сім-картками операторів мобільного зв`язку «Київстар» та «UMC» (т.1 а.с.85-87).

За таких обставин суд вважає, що на підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України мобільний телефон «Нокіа Х2-02Е1200», з вставленими до нього сім-картками операторів мобільного зв`язку «Київстар» та «UMC», підлягає конфіскації у власність держави, як засіб, використаний під час вчення злочину.

Доля арешту розрахункового рахунку № НОМЕР_22 , платіжної картки № НОМЕР_1 , що належить « ОСОБА_10 », повинна бути вирішена в окремому виділеному кримінальному провадженні, досудове розслідування якого доручено другому слідчому відділу слідчого управління прокуратури Донецької області (т.1 а.с.157, т.3 а.с.234-238).

При цьому, суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Речовими доказами розпорядитися у відповідності до ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст.368-374 КПК України, суд,

У х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавленні волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 2 (два) роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 обраховувати з часу приведення вироку до виконання.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року) зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування призначеного за цим вироком покарання строк попереднього ув`язнення з 17 лютого 2016 року по 19 лютого 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (т.1 а.с.34-36,161).

На підставі ст.ст.96-1, 96-2 КК України конфіскувати у власність держави як засіб, використаний під час вчення злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, мобільний телефон «Нокіа Х2-02Е1200», з вставленими до нього сім-картками операторів мобільного зв`язку «Київстар» та «UMC», який належить ОСОБА_5 , та який знаходиться на зберіганні в прокуратурі Донецької області.
На підставі п.1 ч.6 ст.100 КПК України, ноутбук НР серія 5 СD 2105Q00, який знаходиться на зберіганні в прокуратурі Донецької області, повернути ОСОБА_6 як законному володільцю.

Відповідно з п.7 ч.9 ст.100 КПК України: копії матеріалів кримінального провадження №0000323 від 28.01.2016 за ч.1 ст.190 КК України; оригінал заяви ОСОБА_7 ; діловий щоденник; «Журнал обліку доставлених, відвідувачів та запрошених»; посвідчення на відрядження ОСОБА_6 , ОСОБА_5 до м.Красний Лиман з 03 до 03.02.2016 за №520, №521; чотири компакт диска із відеозаписом з камер відеоспостереження ПАТ КБ «Приват Банк», залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання (т.1 а.с.86-87; 134-135).

Відповідно з п.4 ч.9 ст.100 КПК України службове посвідчення серії НОМЕР_23 , видане 16.07.2015 на ім`я ОСОБА_5 , зберігати до набрання вироку законної сили та знищити (т.1 а.с.87).

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду за їх зверненням.

Головуючий: суддя ОСОБА_1