Справа № 467/52/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

представника установи виконання покарань ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка спільне клопотання виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія № 83» Міністерства юстиції України та заступника голови спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Текуча Уманського району Черкаської області, засудженого вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 квітня 2015 року за ч.1 ст. 115 КК України до 7 років позбавлення волі,-

ВСТАНОВИВ:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

Суб`єкт звернення вніс на розгляд суду подання, яким порушив питання про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.

Зокрема, звернення умотивоване тим, що останній відбув більш, ніж призначеного судом строку покарання, не працевлаштований, так як являється пенсіонером, проте, постійно залучається до робіт з благоустрою колонії, поліпшення житлового побутових умов, ремонтних робіт та робіт із забезпечення колонії продовольством.

При цьому, за період відбування покарання засуджений до дисциплінарної відповідальності не притягувався, у той час, як за добру поведінку та ставлення до праці один раз заохочувався правами начальника колонії.

Засуджений, до того ж, дотримується правомірних і ввічливих відносин з персоналом установи, дбайливо ставиться до майна установи, виконує законні вимоги адміністрації колонії та роботи із самообслуговування.

Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення» та бере участь у роботі самодіяльних організацій та виготовленні стінгазети.

Позиція учасників справи

В судовому засіданні представник установи виконання покарань внесене подання підтримав, вказав, що засуджений на даний час довів своє виправлення, у зв`язку із чим підлягає умовно достроковому звільненню.

Засуджений викладені у поданні обставини підтвердив, просив його задовольнити.

Прокурор, у свою чергу, посилався на відсутність правових підстав для звільнення засудженого, так як останній на даний час свого виправлення та перевиховання не довів.

Мотиви суду

За такого, суд, заслухавши учасників судового провадження, дослідивши наявні у його розпорядженні докази, зокрема, оцінивши в системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотання відомості, які мають пряме та опосередковане значення для вирішення порушеного перед ним питання, керуючись законом, за своїм внутрішнім переконанням, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності і допустимості, і сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходив із такого.

Частина друга статті 50 КК України визначає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Проте, у деяких випадках, подальше виконання покарання є недоцільним внаслідок того, що в процесі його відбування засудженим були досягнуті цілі, визначені ст. 50 КК України.

Зокрема, за наявності підстав і передумов, визначених у ст. 81 КК України, засуджений достроково звільняється від відбування покарання до закінчення строку, призначеного вироком суду.

Так, ОСОБА_4 був засуджений вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 квітня 2015 року за ч.1 ст. 115 КК України до семи років позбавлення волі.

Тому, кінець строку призначеного вироком покарання припадає на 22 серпня 2021 року.

За правилом п.3 ч.3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Таким чином, оскільки засуджений ОСОБА_4 відбув більш ніж 3/4 строку покарання, призначеного йому вироком, то суд, з огляду на приписи ст. 81 КК України, має переконатись у тому, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, відбуваючи покарання у виді позбавлення волі.

Інакше кажучи, що визначені законом цілі покарання на даний час є досягнутими.

У цьому аспекті, суд враховував, що відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, дані, що свідчать про сумлінну поведінку та ставлення засудженого до праці мають бути не лише констатовані у поданні органу чи клопотанні особи, які вносять його до суду, а й доведеними перед судом належними, допустимим й достовірними доказами.

Тому, вирішуючи питання щодо можливості звільнення засудженого ОСОБА_4 від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, зокрема, з огляду на те, чи довів він своє виправлення, суд ураховував дані про його поведінку та ставлення до праці у контексті такого.

Зокрема, із системного аналізу чинного законодавства можна зробити висновок, що під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги режиму утримання у колонії, не допускав порушень, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації установи відбування покарань ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційовано-виховного впливу.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу, належно виконує роботу, бережно ставиться до робочого інструменту, не порушує правил техніки безпеки.

Висновок же про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Тож, оцінюючи усі обставини у сукупності, суд установив, що на даний час умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання є передчасним.
Так, із матеріалів особової справи засудженого слідує, що ОСОБА_7 відбуває покарання в Арбузинській ВК №83 з 08 липня 2015 року.

Засуджений до дисциплінарної відповідальності за період відбування покарання не притягувався, проте, не працевлаштований на виробництві колонії, позаяк, є особою пенсійного віку.

Однак, таке не заважає засудженого виконувати роботи з благоустрою колонії, поліпшення житлово побутових умов і ремонтних робіт.

Проте, як установив, суд засуджений за весь період відбування покарання за сумлінне ставлення до праці заохочувався лише один раз 11 жовтня 2019 року за підсумками роботи у ІІІ кварталі 2019 року.

За такого, суд робить висновок, що у період з 2015 року по ІІ квартал 2019 року, з огляду на відсутність заохочень з боку адміністрації установи, засуджений до праці ставився не надто сумлінно.

Це також підтверджується даними його характеристики за 24 квітня 2019 року.

Зокрема, остання містить відомості про те, що засуджений має право працювати, однак, не бажає цього.

До того ж, характеристика вказує на те, що засуджений не виконує роботи з благоустрою установи.

Водночас, характеристик на засудженого за період з моменту прибуття до Арбузинської ВК №83 і до 24 квітня 2019 року матеріали особової справи не містять.

Із щоденника індивідуальної роботи із засудженим слідує, що роботи з благоустрою колонії засуджений, принаймні, до червня 2018 року не виконував.

Як наслідок, засуджений ОСОБА_4 , хоча й не притягувався до дисциплінарної відповідальності протягом усього строку відбування покарання, однак, й до праці сумлінно і належно не ставився.

Позаяк, протилежного суд не установив.

Таким чином, із сукупності наведених судом обставин, слідує, що засуджений демонструє прийнятне ставлення до праці лише з 2019 року, у той час, як покарання відбуває із середини 2015 року.

До того ж, сам по собі факт залучення засудженого до робіт з благоустрою ще не свідчить про наявність підстав для застосування положень ст. 81 КК України, так як суд має виходити саме із даних про сумлінне і належне ставлення до праці, висновок про що, у світлі наведеного вище, суд зробити не може з мотивів, що викладені ним вище.

У контексті поведінки засудженого, суд ураховував, зокрема, те, що згідно характеристики від 24 квітня 2019 року, ОСОБА_4 посередньо ставився до майна установи, догляд за ним у повній мірі не здійснював, не завжди ставився сумлінно до виконання законних вимог персоналу установи, не брав участі у програмах виховного впливу та у заходах, які проводились в установі.

Ввічливих і правомірних відносин з персоналом дотримувався з метою пристосування.

А згідно оцінки ступеню виправлення засудженого станом на 05 березня 2019 року, останній потребував подальшого виховного впливу.

Проте, вже станом на 09 жовтня 2019 року засуджений довів своє виправлення.

Тобто, якщо виходити із даних щоденника, то засуджений довів своє виправлення за період, принаймні, з 05 березня 2019 року по 09 жовтня 2019 року, тобто за півроку.

А це, на переконання суду, є сумнівним.

Таке, крім цього, простежується із даних характеристики засудженого станом на 29 листопада 2019 року.

Більш того, 24 квітня 2019 року засудженому було відмовлено у заміні покарання на більш м`яке, як такому, що не став на шлях виправлення ( а.о.с. 33).

Інших даних, які б у тій чи іншій мірі свідчили про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, у суду не було.

Тож, приймаючи рішення, суд ураховував, що згідно ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Тому, у світлі наведеного, суд установив факти, які тією чи іншою мірою свідчать про певні зрушення у бік прийнятної поведінки засудженого, втім, наразі зарано говорити про такий ступінь його виправлення, за якого можливо було б констатувати те, що цілі покарання досягнуті.

Як наслідок, суд вважає, що звільнення засудженого ОСОБА_4 на підставі ст. 81 КК України у цей період є передчасним, у той час, як він ще потребує виховного впливу протягом певного часу з тією метою аби мати змогу належно соціалізуватись у суспільстві.

У той же час, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

А тому, надаючи оцінку поведінці засудженого ОСОБА_4 і його ставленню до праці, суд керувався принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» і за яким доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Розумним же є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

За таких обставин, суд не переконався на підставі належних, достовірних і допустимих доказів, що засуджений довів своє виправлення та перевиховання протягом хоча й не всього періоду відбування покарання, а, принаймні, досить тривалого.

Тож, підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання, передбачені ст. 81 КК України, не доведені перед судом поза розумним сумнівом, тому суд, будучи наділеним дискреційними повноваженнями щодо вирішення даного питання, вважає за можливе прийняти рішення про відмову у задоволенні цього подання із мотивів, що вказані вище.

Тому, керуючись ст. 81 КК України, 369, 370, 376, 537, 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні спільного клопотання виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія № 83» Міністерства юстиції України та заступника голови спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 відмовити.

Роз`яснити, що відповідно до положень ч.7 ст. 154 КВК України у разі відмови суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким повторне подання в цьому питанні щодо осіб, засуджених за тяжкі і особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може бути внесено не раніше як через один рік з дня винесення постанови про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1