Справа № 346/4998/18
Провадження № 11-кп/4808/257/20
Категорія ч. 1 ст. 263 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінальних проваджень № 0000887 та № 0000888 за апеляційними скаргами заступників прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2020 року та ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2020 року, згідно з якими, відповідно,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, що має на утриманні малолітню дитину, раніше несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, з призначенням покарання:

- за ч. 1 ст. 263 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

- за ч. 1 ст. 309 КК України - у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки та штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, який визначено виконувати самостійно.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_9 відповідні обов`язки.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави витрати за проведення судових балістичних та судово-хімічної експертиз у загальному розмірі 3718 (три тисячі сімсот вісімнадцять) гривень.

Вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

Виправлено описку, допущену в резолютивній частині вироку Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2020 року, вказавши:

«На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом повного складання призначених покарань визначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки та штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, який на підставі ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно».

за участю прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі на вирок місцевого суду просить його змінити, другий абзац в резолютивній частині вироку викласти в наступній редакції: «На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_9 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.», в решті вирок залишити без змін.

Не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого, вважає вирок незаконним, ухваленим з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Посилається на зміст ч. 1 ст. 370 КПК України, ч. 1 ст. 70 КК України. Зауважує, що діючим законодавством визначено два способи призначення покарань за сукупністю злочинів - поглинення та складання. Зазначає, що суд призначивши покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки та за ч. 1 ст. 309 КК України - у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначив ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, який ухвалено виконувати самостійно. Вказує, що суд вказав спосіб поглинення, а фактично застосував спосіб повного складання призначених покарань. Посилається на зміст ч. 3 ст. 72 КК України та наголошує, що основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконуються самостійно. Підсумовує, що таким чином суд правильно визначив спосіб призначення покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, проте неправильно його застосував.

Прокурор в апеляційній скарзі на ухвалу місцевого суду просить скасувати її з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Посилаючись на ч. 1 ст. 379 КПК України, вказує, що порушення допущене судом при призначенні остаточного покарання не можна вважати опискою. Зазначає, що в мотивувальній частині вироку жодним чином не згадано про необхідність застосування ст. 70 КК України та принцип складання призначених покарань. Стверджує, що суд допустив порушення, передбачене п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України.

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений вчинив придбання та зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, а також незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Кримінальні правопорушення вчинено за наступних обставин.

11 вересня 2018 року на підставі ухвали слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2018 року проведено обшук за вказаним місцем проживання обвинуваченого. В ході обшуку виявлено та вилучено пістолет та 17 патронів, які останній придбав та зберігав за місцем проживання без передбаченого законом дозволу.

Крім того, в ході вказаного обшуку виявлено та вилучено 17 поліетиленових пакетів з наркотичним засобом «Канабіс», які останній придбав та зберігав за місцем проживання.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав вимоги апеляційних скарг з мотивів, викладених у ній;

- обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник ОСОБА_11 не заперечували проти задоволення апеляційних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги належить задовольнити, а вирок суду змінити в частині визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів, ухвалу суду скасувати, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції згідно з вимогами ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини скоєного ОСОБА_9 , доведеність його вини, кваліфікація дій за статтями КК України, за якими він визнаний винуватим, у поданих апеляційних скаргах не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється. Прокурор висловив свою незгоду з вироком в частині призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів та вважає, що порушення допущене судом при призначенні остаточного покарання не можна вважати опискою.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Проте, на думку суду апеляційної інстанції, при постановленні ухвали про виправлення описки та ухваленні вироку в частині призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Під час апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження доводи прокурора про те, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ч. 1 ст. 70 КК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Так, остаточне покарання за сукупністю злочинів призначається судом шляхом:

1) поглинення менш суворого покарання більш суворим;

2) повного або часткового складання призначених покарань.

Складання різних видів покарань здійснюється судом з обов`язковим урахуванням вимог ст. 72 КК України, що визначає їх співвідношення при заміні.

Дійсно, за приписами ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Однак, на думку суду апеляційної інстанції, дана норма закону жодним чином не звільняє обов`язку визначити остаточне покарання за сукупністю злочинів та не суперечить вимогам ст. 70 КК України, вона фактично засвідчує відсутність певної шкали еквівалентів таких видів покарання як штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, шляхом використання якої суд міг би перевести (перерахувати) їх у інші види покарань.

Відповідно, коли в такому випадку за злочини призначено основні покарання різних видів, які не підлягають заміні (штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю), суд може при визначенні остаточного покарання як зазначити декілька видів основних покарань з наведенням їх відповідних розмірів (строків), бо за сукупністю злочинів вони застосовуються одночасно і кожне з них виконується самостійно, так і застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

В той час, у вироку суд першої інстанції на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначив ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, який зазначив виконувати самостійно.

Таким чином, суд першої інстанції, визначивши остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, фактично застосував спосіб повного складання призначених покарань, чим допустив суперечності в резолютивній частині.

Крім того, згідно з приписами п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються мотиви призначення покарання.

В мотивувальній частині вироку відсутнє будь-яке обґрунтування відносно призначення ОСОБА_9 остаточного покарання, жодні висновки щодо застосування того чи іншого шляху його визначення, передбаченого ч. 1 ст. 70 КК України.

Згідно з ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

А тому, за наведених обставин, вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення ОСОБА_9 остаточного покарання за сукупністю злочинів.

Врахувавши дані про особу ОСОБА_9 , в тому числі й те, що він має на утриманні малолітню дитину, обставини, що пом`якшують покарання, визнані такими судом першої інстанції, - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, висновки органу пробації про можливе виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що не становить високої небезпеки для суспільства чи окремих осіб, сукупність інших обставин кримінального провадження, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне визначити йому покарання за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Суд апеляційної інстанції вважає, що на підставі ч. 1 ст. 70 КК України необхідно шляхом поглинання менш суворого покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян більш суворим за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки визначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Суд апеляційної інстанції вважає, що саме таке остаточне покарання є справедливими та законними, з врахуванням всіх фактичних обставин по справі у їх сукупності, відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Як вбачається з матеріалів провадження, після надходження до місцевого суду апеляційної скарги на вирок 06 квітня 2020 року судом першої інстанції 10 квітня 2020 року постановлено ухвалу про виправлення описки, допущеної в резолютивній частині оскарженого вироку, вказавши «На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом повного складання призначених покарань визначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки та штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, який на підставі ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно».

В той час, за приписами ч. 1 ст. 379 КПК України суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
Суд вправі вирішувати питання щодо виправлення описок та арифметичних помилок, коли їх виправлення не стосується суті вироку і не тягне погіршення становища обвинуваченого.

Аналогічна позиція відображена в ухвалі ВССУ від 13 серпня 2015 року по справі № 5-1787км15, згідно з якою виходячи з положень ст. 379 КПК України суд має право виправити в судовому рішення лише допущені описки та очевидні арифметичні помилки. Питання щодо неправильно застосування норм кримінального закону та призначення покарання допущеного судом апеляційної інстанції віднесено до компетенції суду касаційної інстанції і не є опискою, яка може бути виправлена судом самостійно.

Між тим, аналізуючи зміст виправлень, які були внесені ухвалою місцевого суду в порядку ч. 1 ст. 379 КПК України у резолютивну частину вироку, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що суд першої інстанції фактично змінив спосіб визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів, чим погіршив становище обвинуваченого.

Оскільки таке порушення є істотним, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалу суду першої інстанції про виправлення описки необхідно скасувати.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 положень ст. 75 КК України вирок суду першої інстанції не перевірявся згідно з ст. 404 КПК України, відповідно, після визначення судом апеляційної інстанції остаточного покарання за сукупністю злочинів, останній вважається таким, який вироком місцевого суду звільнений від відбування покарання з випробуванням.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги заступників прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2020 року відносно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України в частині призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів змінити.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2020 року про виправлення описки у вироку Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2020 року скасувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5