УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.01.2020 року слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в межах кримінального провадження № 000077, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16.06.2017 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
28 грудня 2019 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4 від 19 червня 2017 року було задоволено клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області у кримінальному провадженні № 0000077 від 16.06.2017 року, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, про накладення арешту на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .
Приймаючи рішення про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя виходив з того, що Дніпропетровською місцевою прокуратурою №1 Дніпропетровської області встановлено, що відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 25.06.2015 року ОСОБА_5 , діючий від імені ОСОБА_6 , на підставі довіреності, посвідченої 10.03.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , перереєстрував квартиру за адресою: АДРЕСА_2 на ОСОБА_8 , а приватний нотаріус ОСОБА_7 , в свою чергу, на підставі поданих їй документів, внесла відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Враховуючи той факт, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і довіреність від 10 березня 2015 року на ім`я ОСОБА_5 на представництво його інтересів з правом розпорядження (обмін, продаж) квартири за адресою: АДРЕСА_2 не видавав та не підписував, відчуження ОСОБА_5 квартири спричинило порушення охоронюваних законом прав єдиного спадкоємця ОСОБА_3 , дочки померлого ОСОБА_6 , тому слідчий суддя, ухвалюючи рішення про накладення арешту, виходив з того, що дані, викладені у матеріалах кримінального провадження дають підстави для висновку, що з метою встановлення відомостей про обставини вчинення зазначеного кримінального правопорушення накладання арешту на зазначене майно є необхідним.
23 жовтня 2019 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було винесено рішення, яким було визнано недійсною довіреність від 10 березня 2015 року, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , зареєстровану в реєстрі за № 173 від імені ОСОБА_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 з моменту її вчинення. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) від 25 червня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , зареєстрований в реєстрі за № 1467, укладений між ОСОБА_6 від імені якого діяв ОСОБА_5 на підставі довіреності від 10 березня 2015 року, посвідченою приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 зареєстрованою в реєстрі за № 173 та ОСОБА_8 з моменту його вчинення. Витребувано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) від ОСОБА_10 ( АДРЕСА_4 . РНОКПП НОМЕР_1 ), що належала на підставі договору купівлі-продажу від 18 липня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 , зареєстрованого в реєстрі за № 1915 на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ). Скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 36188881 від 18 липня 2017 року щодо номеру запису про право власності № 21436919 від 18 липня 2017 року за ОСОБА_12 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01). Визнано за ОСОБА_3 ( АДРЕСА_6 . РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_3 ). Рішення суду набрало чинності.

У зв`язку з вищевикладеним ОСОБА_3 просила суд зняти арешт з вищевказаної квартири, а також виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка належать їй на праві приватної власності, у вигляді арешту нерухомого майна, номер запису про обтяження 22056716.

У судове засідання заявник не з`явилася, її представник надав заяву про розгляд клопотання у його відсутність.

Вивчивши подане клопотання та додатки до нього, якими обґрунтовується необхідність накладення арешту на рухоме майно, суд вважає необхідним задовольнити частково подане клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14 грудня 2019 року квартира за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_3 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 205/4285/18 від 23.10.2019 року.
Разом з тим, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державним реєстратором ОСОБА_13 28 серпня 2017 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 накладено арешт на підставі ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 199/4084/17 від 19.06.2017 року. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно із ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Статтею 214 КПК України визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а така процесуальна заборона як арешт майна застосовується до вичерпного кола суб`єктів указаного у ст. 170 КПК України.
Відповідно до цієї норми така заборона стосується підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру. Крім того, арешт може бути накладено за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування мас навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999- II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "ОСОБА 5 та інші проти Сполученого Королівства", п. 50. Series А N 98).
Враховуючи те, що накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 було необхідно для захисту порушеного права єдиного спадкоємця - ОСОБА_14 , а обставини, що зумовлювали можливість приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження квартири відпали, суд вважає, що в даному випадку ефективним способом поновлення прав та інтересів ОСОБА_3 є скасування арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , накладеного на підставі ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 199/4084/17 від 19.06.2017 року.
На підставі викладеного клопотання в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

В іншій частині клопотання задоволенню не підлягає, оскільки скасування арешту є підставою для внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Керуючись ст.ст. 107, 110, 131, 132, 170-174, 214 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в межах кримінального провадження № 000077, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16.06.2017 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, - задовольнити частково.

Скасувати арешт майна - квартири за адресою: АДРЕСА_2 за реєстраційним номером обтяження № 22056716, зареєстрованого 28.08.2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 199/4084/17 від 19.06.2017 року.
В іншій частині клопотання відмовити.

Копію ухвали вручити слідчому, прокурору, власнику майна.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1