У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про часткове скасування арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням про часткове скасування арешту на майно, в рамках кримінального провадження відомості про яке внесено до ЄРДР за №0001135 від 01.10.2019 року.

Клопотанні мотивовано тим, що ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 03 жовтня 2019 року (справа № 303/6587/19) клопотання заступника начальника СВ Мукачівського РВП Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0001135 від 01 жовтня 2019 року за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч.1 ст.286 КК України про арешт майна задоволено.

На обгрунтування клопотання слідчий зазначив, що автомобіль марки «FIAT Dukato», білого кольору, д.р.н. НОМЕР_1 , автомобіль марки «ВАЗ 21099», д.н.з. НОМЕР_2 , зеленого кольору, волосся з лобового скла автомобіля «FIAT Dukato», яке упаковане в паперовий пакет, подушка зі слідами бурого кольору, упакована в пакет експертної служби 7260449, велосипед типу «Україна» зеленого кольору, які були вилучені в ході огляду місця події 01 жовтня 2019 року, є речовими доказами у кримінальному провадженні, а тому на думку слідства з метою збереження речового доказу на вказане майно слід накласти арешт.

Під час розгляду клопотання слідчий, та власники майна ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не з`явилися і тому свої пояснення не мали можливості надати.

Досудовим розслідуванням стверджується, що 01 жовтня 2019 року, біля 07 год. ранку, водій автомобіля марки «FIAT Dukato», білого кольору, д.р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 рухаючись за кермом цього автомобіля не справився з його керуванням і допустив зіткнення з велосипедом «Україна», а потім зіткнувся з автомобілем марки «ВАЗ 21099», д.н.з. НОМЕР_2 , зеленого кольору, який стояв на обочині дороги по вул.Центральній в с.Страбичово, Мукачівського району.

Відомості про кримінальне правопорушення, передбачені ч.5 ст.214 КПК України, відповідно до вимог ч.ч.І, 4 ст.214 КПК України внесено заступником начальника СВ Мукачівського РВП Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 жовтня 2019 року за №0001135. Кваліфікація кримінального правопорушення визначена за ч.1 ст.286 КК України.

03 жовтня 2019 року кримінальне провадження №0001135 було спрямовано до слідчого управління ГУНП в Закарпатській області, розслідування якого проводить слідчий ОСОБА_8 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , ОСОБА_4 є власником автомобіля марки «ВАЗ 21099» д.н.з. НОМЕР_2 , зеленого кольору.

Постановою заступника начальника СВ Мукачівського РВП Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 від 01 жовтня 2019 року автомобіль марки «ВАЗ 21099» д.н.з. НОМЕР_2 , зеленого кольору визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні №0001135.

Власник автомобіля марки «ВАЗ 21099» д.н.з. НОМЕР_2 , зеленого кольору ОСОБА_4 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , 01 жовтня 2019 року, біля 07 год. ранку, зупинився на обочині дороги по вул.Центральній в с.Страбичево, Мукачівського району для того, щоб до салону автомобіля сіли пасажири. В цей час автомобіль марки «FIAT Dukato», білого кольору, д.р.н. НОМЕР_1 , рухаючись на великій швидкості допустив зіткнення з велосипедом «Україна», а після зіткнення змінив свій рух і зіткнувся з автомобілем марки «ВАЗ 21099», д.н.з. НОМЕР_2 , зеленого кольору, який стояв на обочині дороги.

Жодного порушення правил дорожнього руху водій автомобіля марки «ВАЗ 21099» д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_4 в даній дорожній пригоді не порушив. Будь-яких слідчих дій за участю арештованого автомобіля досудовому слідству проводити не потрібно. З якою метою слідчий визнав речовим доказом цей автомобіль та звернувся з клопотанням про накладення арешту на нього не зрозуміло.

Вважаю, що арешт накладений на автомобіль марки «ВАЗ 21099» д.н.з. НОМЕР_2 , зеленого кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 безпідставно.

Відповідно до ст. ст. 98, 174 КПК України, захисник просить суд скасувати арешт на майно в частині, а саме на автомобіль марки «ВАЗ 21099» д.н.з. НОМЕР_2 , зеленого кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , який був вилучений з володіння ОСОБА_4 , мешканця АДРЕСА_1 .

Передати на відповідальне зберігання власнику автомобіля ОСОБА_4 , автомобіль марки «ВАЗ 21099» д.н.з. НОМЕР_2 , зеленого кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

У судове засідання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялися належним чином. Від ОСОБА_3 надійшла заява в якій він просив розглянути скаргу за його відсутності та відсутності ОСОБА_4 , підтримує в повному обсязі скаргу.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлявся шляхом надсилання судової повістки.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, передбачених ст.131 КПК України, є арешт майна, суть якого полягає у позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Порядок скасування арешту майна встановлюється ст.174 КПК України.

Матеріалами справи встановлено, що 01 жовтня 2019 року, біля 07 год. ранку, водій автомобіля марки «FIAT Dukato», білого кольору, д.р .н. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 рухаючись за кермом цього автомобіля не справився з його керуванням і допустив зіткнення з велосипедом «Україна», а потім зіткнувся з автомобілем марки «ВАЗ 21099», д.н.з. НОМЕР_2 , зеленого кольору, який стояв на обочині дороги по вул.Центральній в с.Страбичово, Мукачівського району.

Відомості про кримінальне правопорушення, передбачені ч.5 ст.214 КПК України, відповідно до вимог ч.ч.І, 4 ст.214 КПК України внесено заступником начальника СВ Мукачівського РВП Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 жовтня 2019 року за № 0001135. Кваліфікація кримінального правопорушення визначена за ч.І ст.286 КК України.

03 жовтня 2019 року кримінальне провадження № 0001135 було спрямовано до слідчого управління ГУНП в Закарпатській області, розслідування, якого проводить слідчий ОСОБА_8 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , ОСОБА_4 є власником автомобіля марки «ВАЗ 21099» д.н.з. НОМЕР_2 , зеленого кольору.

Постановою заступника начальника СВ Мукачівського РВП Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 від 01 жовтня 2019 року автомобіль марки «ВАЗ 21099» д.н.з. НОМЕР_2 , зеленого кольору визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001135.

Разом з тим, 03 жовтня 2019 року (справа № 303/6587/19) ухвалою Мукачівського міськрайонного суду, клопотання заступника начальника СВ Мукачівського РВП Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0001135 від 01 жовтня 2019 року за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч.1 ст.286 КК України про арешт майна задоволено.

На обгрунтування клопотання слідчий зазначив, що автомобіль марки «FIAT Dukato», білого кольору, д.р .н. НОМЕР_1 , автомобіль марки «ВАЗ 21099», д.н.з. НОМЕР_2 , зеленого кольору, волосся з лобового скла автомобіля «FIAT Dukato», яке упаковане в паперовий пакет, подушка зі слідами бурого кольору, упакована в пакет експертної служби 7260449, велосипед типу «Україна» зеленого кольору, які були вилучені в ході огляду місця події 01 жовтня 2019 року, є речовими доказами у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями частини першої статті 174 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Матеріалами справи також встановлено, що автомобіль «ВАЗ 21099» д.н.з. НОМЕР_2 , зеленого кольору власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 є ОСОБА_4 , під час ДТП був припаркований на узбіччі.

На день розгляду даного клопотання слідчим суддею, з матеріалів справи встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0001135 від 01.10.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України - триває, однак ОСОБА_4 не є особою, якій повідомлено про підозру у чиненні кримінального правопорушення.

Жодного порушення правил дорожнього руху водій автомобіля марки «ВАЗ 21099» д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_4 в даній дорожній пригоді не вчиняв.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (відповідно до рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льоннрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Статтею 41 Конституції України, а також статтею 16 КПК України передбачені права, які регулюють право власності та захист права власності державою, у статті 1 протоколу № 1 до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набула чинності для України 11 вересня 1997 року, зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 317 ЦК України зміст права власності включає в себе права володіння, користування та розпорядження власником своїм майном. Під володінням розуміється юридична можливість особи впливу на річ, фактичне панування особи над річчю. Користування полягає у наявності у особи можливості видобувати споживчі властивості речі. Право розпорядження полягає у юридичній можливості власника визначати фактичну і юридичну долю речі.

Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, обов`язковою ж умовою для такого втручання має бути встановлення обставин, які б не допустили до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Вимога щодо забезпечення балансу між приватним та публічним інтересом слідує власне зі структури статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна подбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться. Отже, у кожній справі, в якій зазначається про порушення цієї статті, Суд повинен з`ясувати, внаслідок чого саме відповідна особа була змушена нести непропорційний і надмірний тягар. Як при втручанні у право мирного володіння майном, так і при утриманні від застосування заходів, необхідно забезпечити справедливий баланс між вимогами загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основних прав відповідної особи. Вимога щодо забезпечення такого балансу випливає зі структури статті 1 Першого Протоколу, якщо розглядати її в цілому. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі й заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна дбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться.

Зі змісту наведеного, вбачається, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються щодо обмеження права власності та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування.

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями частини першої статті 174 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_4 є власником майна, на яке накладено арешт, а саме: транспортного засобу - автомобіля марки «ВАЗ 21099» д.н.з. НОМЕР_2 , зеленого кольору та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Згідно наданих суду відомостей та даних, ОСОБА_4 не має процесуального статусу у даному кримінальному провадженні як підозрюваного.

Відповідно до ст. 317 ЦК України зміст права власності включає в себе права володіння, користування та розпорядження власником своїм майном. Під володінням розуміється юридична можливість особи впливу на річ, фактичне панування особи над річчю. Користування полягає у наявності у особи можливості видобувати споживчі властивості речі. Право розпорядження полягає у юридичній можливості власника визначати фактичну і юридичну долю речі.

Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, обов`язковою ж умовою для такого втручання має бути встановлення обставин, які б не допустили до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Вимога щодо забезпечення балансу між приватним та публічним інтересом слідує власне зі структури статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна подбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться. Отже, у кожній справі, в якій зазначається про порушення цієї статті, Суд повинен з`ясувати, внаслідок чого саме відповідна особа була змушена нести непропорційний і надмірний тягар. Як при втручанні у право мирного володіння майном, так і при утриманні від застосування заходів, необхідно забезпечити справедливий баланс між вимогами загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основних прав відповідної особи. Вимога щодо забезпечення такого балансу випливає зі структури статті 1 Першого Протоколу, якщо розглядати її в цілому. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі й заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна дбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться.

Зі змісту наведеного, вбачається, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються щодо обмеження права власності та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування.

Доказів, які б на теперішній час свідчили про потреби досудового розслідування на такий ступінь втручання у право власності ОСОБА_4 слідчому судді не представлено, а перебування транспортного засобу на стоянці, свідчать про порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження ОСОБА_4 у праві його власності та завдань кримінального провадження.

Саме по собі внесення відомостей до ЄРДР за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України, яка за своїм змістом є лише попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення, не є беззаперечною підставою для втручання у такі права фізичної особи, які на цій стадії кримінального провадження позбавлять її фактично права власності на майно та обмежують право користування майном, що є порушенням положень ст. ст. 16, 17 КПК України.

Органом досудового розслідування не було надано достатніх та належних доказів для безспірного висновку про наявність підстав, які б виправдали тривале тримання належного ОСОБА_4 майна під арештом, що прямо не узгоджується із положеннями ст.28 КПК України та призводить до порушення принципу правової визначеності, у зв`язку з чим суттєво впливає на права власника щодо користування своїм майном.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя з метою забезпечення розумного балансу між завданнями кримінального провадження та майновими інтересами володільця майна вважає за необхідне задовольнити клопотання частково, а саме, слід скасувати заборону користуватись таким майном, так як на даному етапі досудового розслідування, арешт майна в частині заборони розпоряджатись таким забезпечить потреби досудового розслідування та завдання кримінального провадження.
З огляду на викладене слідчий суддя із врахуванням положень ч.1 ст.100 КПК України не вбачає перешкод для передачі вказаного речового доказу на відповідальне зберігання його власнику в разі часткового скасування арешту в частині можливості користування автомобілем.
Зважаючи, що арештоване майно залишається речовим доказом у справі, а тому може виникнути необхідність проведення з ним слідчих дій на стадії досудового розслідування або його огляду як речового доказу на стадії судового розгляду, слідчий суддя вважає необхідним залишити чинною заборону відчуження вказаного майна до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні.
Так, з урахуванням вище викладеного слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 170 174, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Скасувати частково арешт майна, а саме арешт автомобіля марки «ВАЗ 21099» д.н.з. НОМЕР_2 , зеленого кольору та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , який був вилучений з володіння ОСОБА_4 , мешканця АДРЕСА_1 , накладений ухвалою слідчого судді ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 03 жовтня 2019 року (справа № 303/6587/19), в частині заборони використання транспортного засобу, передавши транспортний засіб на відповідальне зберігання та користування ОСОБА_4 , або його представнику.
Залишити у дії заборону розпоряджатися таким майном (здійснювати відчуження даного майна): автомобіль марки «ВАЗ 21099» д.н.з. НОМЕР_2 , зеленого кольору - до прийняття остаточного рішення у справі.
В задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1