Справа № 206/3099/20
Провадження № 1-кп/206/267/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2020року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні під № 0000453 від 21.05.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В:

До Самарського районного суду м. Дніпропетровська з Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000453 від 21.05.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

У підготовчому судовому засіданні, прокурор висловив думку про те, що дане кримінальне провадження підсудне Самарському районному суду м. Дніпропетровська, підстав для закриття провадження немає, обвинувальний акт відповідає вимогам Кримінального процесуального законодавства, а тому можливо призначити судовий розгляд даного кримінального провадження у відкритому судовому засіданні у строки, визначені КПК України. Також, заявив суду клопотання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який спливає 19.07.2020 року на шістдесят днів. Своє клопотання прокурор мотивує тим, що підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого згідно ч. 2 ст. 177 КПК України є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні злочину, який є тяжким кримінальним злочином, передбаченим ч. 2 ст. 121 КК України, а також наявність ризиків, у зв`язку з тим, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того вказує, що вказаний злочин ОСОБА_3 вчинив маючи не зняту та не погашену судимість, будучи на іспитовому строці, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення, навіть в умовах притягнення до кримінальної відповідальності. На думку прокурора менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та забезпечити виконання покладених на обвинуваченого обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для застосування такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_5 не заперечували проти призначення обвинувального акту до судового розгляду, однак заперечували проти продовження строків тримання під вартою, оскільки прокурором не доведено наявність зазначених ним ризиків. Крім того, захисник заявив усне клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Потерпіла, законний представник потерпілої та представник потерпілої в підготовчому судовому засіданні клопотали призначити обвинувальний акт до судового розгляду та продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою.

Суд, заслухавши думки сторін, дослідивши обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування, а також клопотання про продовження строків тримання під вартою приходить до наступного.

Згідно вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Відповідно до вимог ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт має містити: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, анкетні відомості кожного обвинуваченого, анкетні відомості кожного потерпілого, прізвище, ім`я, по-батькові та займана посада слідчого, прокурора, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди, завданої правопорушенням, розмір витрат на залучення експерта, дату та місце його складання та затвердження.

Суд акцентує увагу на тому, що в силу положень чинного кримінального процесуального законодавства України обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору тільки у разі, коли він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Вказані вище вимоги закону виконані, а тому суд вважає, що обвинувальний акт складений у відповідності зі ст. 291 КПК України, при його затвердженні прокурором дотримано вимог процесуального закону, підстави для його повернення відсутні.

Згідно з наданим суду обвинувальним актом, складеним слідчим, відповідно до вимог КПК України, прокурором дотримані вимоги територіальної підсудності та підстав для закриття провадження або повернення обвинувального акту прокуророві, не встановлено. У підготовчому судовому засіданні будь-яких клопотань, які перешкоджають призначенню судового розгляду, не заявлено. Тому суд вважає, що є достатні підстави для призначення судового розгляду.

Стосовно клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд зазначає наступне, так запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності до вимог п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України та з врахуванням наявності ризиків передбачених у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду справи судом не відпали. Оскільки обвинувачений, раніше судимий, обвинувачується у скоєнні злочину вчиненому під час звільненняя від відбування покарання з випробуванням, офіційно не працює, обвинувачується у скоєнні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений перебуваючи на свободі може переховуватися від суду з метою уникнути покарання, незаконно впливати на потерпілу і свідків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Таким чином суд не приймає до уваги доводи сторони захисту, що ризики наведені прокурором відсутні та обвинувачений не має підстав для невиконання своїх процесуальних обов`язків, оскільки вони нічим не були підтверджені в судовому засіданні.

Крім того, вирішуючи подане клопотання суд, також, враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_3 злочину та можливість ухилення від явки до суду.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Беручи до уваги викладене, а також обставини інкримінованого кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, суд вважає необхідним продовжити строк застосування дії щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, оскільки вважає, що саме такий запобіжний захід буде достатнім засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором, що виключає собою можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Разом з тим, суд наголошує на тому, що обвинувачений та захисник-адвокат не позбавлені можливості в подальшому ставити питання перед судом про зміну йому запобіжного заходу під час судового розгляду, коли перестануть існувати ризики, зазначені вище.

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченому застосування дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, як наслідок відмовити захиснику-адвокату в задоволенні клопотання в частині зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку, відповідає не лише особі обвинуваченого, а і характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, не перешкоджає інтересам правосуддя.

Таке застосування не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 29, 110, 291, 293, 314, 315, 376 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження № 0000453 від 21.05.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у відкритому судовому засіданні на 23.07.2020 року об 11 годині 30 хвилин.

Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.

В судове засідання викликати прокурора, потерпілу, законного представника потерпілої, представника потерпілої, свідків та доставити обвинуваченого.

Клопотання прокурора про застосування обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

В задоволенні клопотання захисника-адвоката про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 12 вересня 2020 року включно.

Ухвала набирає чинності негайно. В той же час, відповідно до ст. 91 Закону України "Про Конституційний Суд України", зважаючи на рішення Конституційного Суду України у справі № 3-208/2018 (2402/18) від 13.06.2019 року за конституційною скаргою ОСОБА_9 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 2 ст. 392 КПК України, учасники судового провадження на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення, а особами, які перебувають під вартою, - з моменту вручення їм копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_1