ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/553/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 645/350919
Категорія: ч.1 ст. 185 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(резолютивна частина)

3 березня 2020року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2019 року відносно ОСОБА_10 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_10 , 1979 року народження, громадянин Грузії, офіційно не працевлаштований, раніше на території України до кримінальної відповідальності не притягався, мешканець м. Харкова, -

- визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн.

З ОСОБА_10 стягнуто в дохід держави судові витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 471,03 грн.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вироком встановлено, що 27 травня 2019 року приблизно о 13.00 год. ОСОБА_10 , перебуваючи поряд із супермаркетом «АТБ», розташованим по вул. Харківських Дивізій в м. Харкові, побачив автомобіль «Хюндай Туксон» р.н. НОМЕР_1 , двері якого були незачинені. На передньому пасажирському сидінні вказаного автомобіля ОСОБА_10 побачив барсетку з написом на передній стороні «Bolinini», яка належала ОСОБА_11 , де знаходилося майно останнього, якою вирішив таємно заволодіти.
Після чого, ОСОБА_12 , реалізуючи свій раптово виниклий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, переконавшись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає, відкрив передні пасажирські двері автомобіля «Хюндай Туксон» р.н. НОМЕР_1 та взяв, тим самим таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_11 , а саме: чоловічу сумку (барсетку), яка не представляє для потерпілого матеріальної цінності, в якій знаходився мобільний телефон «Huawei P smart+», вартістю згідно експертного висновку 4560,00 грн. та з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
У результаті протиправних дій ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_11 заподіяно матеріальну шкоджу на суму 4560,00 грн.
Дії обвинуваченого ОСОБА_10 кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна.

Не погодившись з цим рішенням прокурор ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в які просив вирок скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального закону та неповнотою судового розгляду та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, посилаючись на те, що кримінальний закон сформульовано однозначно, він чітко і послідовно вказує на єдиний вимір розміру покарання у виді штрафу неоподаткований мінімум доходів громадян, чого суд першої інстанції не врахував та при призначенні покарання у вироку зазначив лише грошову суму без визначення кількості неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Вислухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, а також думку обвинуваченого, який заперечував стосовно задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали справита перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.
Переглядаючи оскаржений, в межах апеляційної скарги прокурора, вирок, колегія суддів погоджується з її доводами щодо наявності істотних порушень КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а також у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону, оскільки наявність фактичних та правових підстав об`єктивно встановлені під час апеляційного перегляду оскаржуваного вироку.
Зокрема, резолютивна частина вироку містить рішення щодо застосування штрафу у розмірі 850 гривень, хоча санкція частини першої статті 185 КК України визначає цей розмір лише у неоподаткованих мінімумах доходів громадян. Вказане порушення, відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення.
При цьому належить врахувати, що неправильне застосування кримінального закону не є підставою для ухвалення вироку судом апеляційної інстанції, оскільки їх перелік є вичерпним і чітко зазначений в ч.1 ст. 420 КПК України, внаслідок чого колегія суддів не має відповідних процесуальних повноважень.
Разом з цим, як слушно зазначено в апеляційній скарзі прокурора і це підтверджено відомостями звукозапису судового засідання, Обвинувачений ОСОБА_10 не відмовлявся від надання показів та був допитаний у судовому засіданні, але під час допиту надав свідчення, які не відповідають фактичним даним, які у вироку суд навів як доведені.
Згідно показів обвинуваченого, наданих ним у суді, він 27.05.2019 року приблизно о 12-13 год. з автомобіля «Хюндай Туксон» червоного кольору, дверцята якого не були зачинені, таємно викрав чоловічу барсетку. Відійшовши від місця вчинення злочину на відстань 500 метрів, він оглянув викрадену барсетку і не побачивши у ній нічого для себе коштовного, вирішив повернути її на місце, проте був затриманий працівниками поліції.
Незважаючи на фактично повну відмову ОСОБА_10 від визнання вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, також невідповідності наданих останнім у судовому засіданні показань обставинам викладеним в обвинувальному акті, суд не змінив порядок дослідження доказів, що передбачено ч.2 ст. 349 КПК України та продовжив розгляд справи. При цьому належить врахувати, що при застосуванні норм ч.3 ст. 349 КПК України єдиним доказом на підтвердження встановлених судом обставин є лише зміст показань обвинуваченого. Зазначена обставина є істотною, оскільки впливає на правильність висновків суду в частині правової кваліфікації дій обвинуваченого, що пов1язано з правильністю призначеного покарання.
Відповідно о вимог ч.1 ст. 412 КПК України, порушення судом першої інстанції вимог ст.ст. 370, 374, 349 КПК України є істотним, оскільки це перешкодило суду ухвалити законне судове рішення.
На підставі ч.1 ст. 410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Згідно з п.1 ч.1 ст. 91 КПК України, обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні є подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення).
Таким чином, судом першої інстанції залишено недослідженим обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення, що свідчить про неповноту судового розгляду.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення є процесуально неприпустимим при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення законності, змагальності сторін та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також ці вимоги містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення.
Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність декількох істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам п. 6 ч. 1 ст. 407; п. 1, 3 ч.1 ст.409, ст.410, ч.1 ст.412 КПК України.
Вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вимог п.2 ч.3 ст. 374, ст. 370 КПК України щодо змісту мотивувальної частини обвинувального вироку та загальних засад судочинства не відноситься до передбаченого в ч.1 ст. 415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст. 7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 1, 2, 10, 15 ч.1 ст. 7 КПК України - верховенство права, законність, презумпція невинуватості та можливість реалізації права на захист, а також забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованість і вмотивованість судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст. 370 КПК України.
Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.

Особливої уваги слід приділити висновкам Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Саламан проти Туреччини»).

З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, оскаржуваний вирок належить скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

При цьому, належить врахувати, що колегія суддів апеляційного суду, дотримуючись вимог ч.3 ст. 404 КПК України, позбавлена процесуальної можливості з власної ініціативи досліджувати повторно докази, або нові докази про які зазначають сторони. При апеляційному розгляді ані прокурор, ані сторона захисту будь яких клопотань з приводу дослідження доказів не заявляли, що унеможливлює ухвалення апеляційним судом рішень за підставами, що передбачені ч.1 ст. 420 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404; 405; ст. 407 ч. 1 п. 6; ст. 409 ч. 1 п.п.1,3,4; 410 ч.1 п.2; ст. 412 ч. 1; 413 ч.1 п.п.1,2; 418; 419 та главою 2 КПК України, колегія суддів, -

П О С ТА Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2019 року,стосовно ОСОБА_10 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4