Дата документу 12.03.2020 Справа № 336/3224/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/3224/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/100/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, неодружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Захисник адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16 жовтня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.121 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у виді особистого зобов`язання залишено до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання постановлено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у сумі 10 000 грн.

В апеляційній скарзі захисник просить вказаний вирок суду змінити та на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням строком до 3 років.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнавав свою вину, щиро розкаявся, він лише пояснював дещо інші обставини нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, проте жодного разу спричинення цих ушкоджень не оспорював.

Суд першої інстанції не взяв до уваги та не проаналізував невідповідність показань як потерпілого, так і його дружини ОСОБА_10 , та її матері ОСОБА_11 . Наявність в їх показаннях суттєвих невідповідностей щодо обставин події дає підстави сумніватися у правдивості цих показань.

Крім того, суд необґрунтовано взяв до уваги показання лише свідків з боку потерпілого, не звернувши уваги на те, що це особи, які пов`язані як сімейними стосунками, так і спільними інтересами. При цьому, ані дружина потерпілого, ані її мати чи будь-яка інша особа не знаходилися в кімнаті з обвинуваченим та потерпілим безпосередньо при самих подіях, і таким чином, усі обставини події їм відомі лише зі слів потерпілого та обвинуваченого.

Також захисник зазначає, що потерпілий звернувся до лікарні з приводу отриманих тілесних ушкоджень більш ніж через два місяці після подій, що є предметом розгляду у даному провадженні. Проте ні органом досудового розслідування, ні судом не досліджено, чи міг за цей період потерпілий, з урахуванням характеристики його особи, отримати наявні тілесні ушкодження від іншої особи в ході іншої події. При цьому, лише сумлінне ставлення обвинуваченого ОСОБА_6 до наслідків бійки з потерпілим, щире його каяття та повне визнання ним вини надали суду можливість взагалі стверджувати про його винуватість. Ці обставини є дуже важливими і виключними, що характеризують обвинуваченого як відповідальну та щиру особу, і у будь-якому разі підлягають врахуванню як обставини, що пом`якшують його покарання і свідчать про відсутність загрози для суспільства та можливість застосування до обвинуваченого ст.75 КК України.

Крім того, суд безпідставно зазначив у вироку про те, що обвинувачений безробітний, оскільки ОСОБА_6 не лише вважається не судимим, добре характеризується на роботі та у побуті, добровільно відшкодував матеріальну шкоду потерпілому, але й має постійне місце роботи на ВАТ «Запорізький абразивний комбінат». Протягом тривалого строку розгляду даного провадження обвинувачений не вчинив жодних незаконних дій, не притягувався до кримінальної відповідальності та не вчинив жодного адміністративного правопорушення.

Також суд першої інстанції безпідставно врахував в якості обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки жодним доказом у обвинуваченого не зафіксовано будь-якої стадії алкогольного сп`яніння, а тому ця обставина повинна бути виключена з вироку.

Згідно з вироком суду, 16 листопада 2015 року в період часу з 16:00 години по 16 годину 50 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_9 , підійшов до останнього, який в цей час спав на дивані у вищезазначеному будинку, та навмисно наніс ОСОБА_9 не менше двох ударів кулаком руки в область голови, чим спричинив останньому тяжку черепномозкову травму з забоєм головного мозку тяжкого ступеня, з утворенням субдуральної гематоми над лівою гемісферою головного мозку, зі зміщенням серединних структур головного мозку вправо, рани в області чола зліва, в проекції лівої виличної кості, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та вважав, що оскаржуваний вирок суду є законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.121 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_8 про суворість призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який законом віднесено до тяжких; дані про особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України раніше не судимий, на обліках у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно та позицію потерпілого. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав відшкодування обвинуваченим потерпілому матеріальної шкоди. Обставиною, яка обтяжує покарання суд визнав вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Доводи апеляційної скарги захисника правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.
Обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, фактично були враховані судом першої інстанції та стали підставою для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням, але на мінімальний строк.
З огляду на викладене, доводи захисника про надмірну суворість призначеного покарання не є слушними.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України і достатніх підстав для пом`якшення призначеного покарання не вбачає, в тому числі і для звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України.
Призначене судом першої інстанції покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що вищевказане правопорушення, яке є тяжким, вчинене за обтяжуючих обставин - у стані алкогольного сп`яніння, моральна шкода потерпілому не відшкодована, в т.ч. і після ухвалення вироку, не зважаючи на надання апеляційним судом достатнього часу обвинуваченому для вирішення вказаного питання.
Посилання сторони захисту на те, що потерпілий відмовляється отримувати відповідне відшкодування, нічим не підтверджені та є непереконливими, з огляду на те, що потерпілий раніше прийняв від обвинуваченого кошти на відшкодування матеріальної шкоди.
Доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги та не проаналізував невідповідність показань як потерпілого, так і його дружини ОСОБА_10 , а також матері останньої - ОСОБА_11 , є безпідставними, оскільки вважати показання вказаних осіб недостовірними жодних підстав немає.
Останні були попереджені судом про кримінальну відповідальність та приведені головуючим до присяги, показання зазначених осіб узгоджуються з іншими доказами, на які послався суд у вироку.
Зокрема, згідно з висновком експерта №2051Д від 31 травня 2016 року, не виключається можливість виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 за обставин, вказаних в протоколі слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 від 30 травня 2016 року.
Апелянт звертає увагу на те, що потерпілий ОСОБА_9 звернувся до лікарні з приводу отриманих тілесних ушкоджень більш ніж через два місяці після подій, що, на думку сторони захисту, з урахуванням особи потерпілого, може вказувати на причетність іншої особи до наявних у потерпілого тілесних ушкоджень в ході іншої події.
Разом з цим, згідно з висновком експерта №160/к від 15 листопада 2017 року, внутрішньочерепна травма у ОСОБА_9 , у вигляді забою головного мозку важкого ступеня хронічної субдуральної гематоми над лівою півкулею головного мозку, зі зміщенням серединних структур головного мозку праворуч утворилась в результаті сукупності не менше двох травматичних дій твердими тупими предметами, з обмеженою травмуючою поверхнею, які прийшлись в ліву половину голови. Дана травма цілком могла утворитись в строк 16 листопада 2015 року, як вказано в наданих матеріалах справи.
Сукупністю досліджених доказів, на які послався суд у вироку, підтверджується нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 саме обвинуваченим ОСОБА_6 .
Більш того, сам апелянт цього факту не заперечує, а, за змістом апеляційної скарги, вказує на те, що злочин розкрито завдяки сумлінній поведінці самого обвинуваченого, що просить визнати обставиною, яка пом`якшує покарання.
В той же час, згідно з матеріалами провадження, обвинувачений під час судового розгляду свою вину визнав частково; при апеляційному розгляді також не вказав на те, що згоден з висунутим обвинуваченням та не надав відповідь на запитання апеляційного суду про те, чи він заподіяв обвинуваченому тілесні ушкодження, про які вказано в обвинувальному акті та у вироку суду. Як зазначено вище, моральна шкода потерпілому в повному обсязі також не відшкодована, у зв`язку з чим потерпілий просив призначити обвинуваченому суворе покарання.
Викладене спростовує доводи сторони захисту про щире каяття обвинуваченого.
Так, п.1 ч.1 ст.66 КК України передбачено таку обставину, що пом`якшує покарання, як з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину.
Під з`явленням зі зізнанням розуміється особисте, добровільне письмове або усне повідомлення особою компетентному органу державної влади або його службовій особі про підготовлюваний чи вчинений ним злочин.
Щире каяття припускає критичну оцінку особою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність.
Активне сприяння розкриттю злочину означає, що винний добровільно в якійсь формі своїми активними діями надає допомогу органам слідства або суду в з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для повного його розкриття (розповідає про час, місце, обставини вчинення злочину, передає речові докази, тощо).
Наявність таких обставин матеріалами провадження не підтверджується.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що недоведеною є така обставина, що обтяжує покарання, як вчинення злочину обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння, є безпідставними та спростовуються дослідженими судом доказами, а саме: показаннями самого обвинуваченого про те, що він разом з потерпілим та його дружиною в той день вживали спиртний напій; аналогічними показаннями потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 .
Те, що обвинувачений працює та позитивно характеризується, не спростовує висновків суду в частині призначеного покарання, оскільки, з врахуванням всіх обставин провадження та відомостей про особу ОСОБА_6 , останньому призначено мінімальне покарання, яке передбачене законом за вчинене останнім тяжке правопорушення.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16 жовтня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.121 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4