Справа № 521/65/20
Пр-ня по справі № 1кп/521/774/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ВСТУПНА ЧАСТИНА
м. Одеса, Україна
06 липня 2020 року

Малиновський районний суд м. Одеси засідаючи у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 на стадії судового провадження розглянувши кримінальне провадження № 0003197 від 15.10.2019 року, у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Агджабеді Азербайджан, громадянина Азербайджана, маючого посвідку на постійне проживання в Україні, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , що має середню освіту, офіційно не працюючого, не офіційно працюючого водієм в таксі та на ринку «7-км» вантажником, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , раніше не судимого, обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Сторони кримінального провадження, які приймали участь на стадії судового провадження, -

з боку обвинувачення: прокурор ОСОБА_4

з боку захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник адвокат ОСОБА_5

інші учасники судового провадження: представник потерпілої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , перекладач ОСОБА_8

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
1.1.Водій ОСОБА_3 14 жовтня 2019 року приблизно о 13 годині 28 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Toyota Camry» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по дорожньому покриттю проїжджої частини вулиці Академіка Філатова в м. Одеси, під`їжджаючи до регульованого перехрестя з вулицею Івана та Юрія Лип, на зелений сигнал світлофора свого напрямку розпочав поворот на право на вулицю Івана та Юрія Лип, в порушення вимог п. п. 2.3 «б», 16.2, 18.2 «Правил дорожнього руху» затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, за кермом транспортного засобу уважним не був, діючи необережно, проявивши злочинну недбалість, в ході здійснення руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надавши дорогу пішоходу продовжив рух, в результаті чого на регульованому пішохідному переході, який знаходиться по вул. Івана та Юрія Лип, здійснив наїзд передньою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_6 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закрита травма грудної клітини, перелом грудини в середній третині, перелом 3-6-го лівих ребер, забій легенів, перелом лівої малогомілкової кістки в верхній третині, забійно рвана рана в ділянці лівого колінного суглоба, синці та садна голови, верхніх та нижніх кінцівок, синці грудної клітини. Вказані тілесні ушкодження складають єдиний морфологічний комплекс ушкоджень і оцінюються разом, спричиняють тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм згідно з п. п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» від 17.01.1995 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Вказаними злочинними діями ОСОБА_3 порушив п. п. 2.3 «б», 16.2, 18.2 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, якими встановлено:

п. 2.3 «б» «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п.16.2 «На регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються в попутному напрямку».
п. 18.2 «На регульованих пішохідних переходах і перехрестях при сигналі світлофора чи регулювальника, що дозволяє рух транспортним засобам, водій повинен дати дорогу пішоходам, які закінчують перехід проїзної частини відповідного напрямку руху і для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

1.2.Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

2.Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
2.1.Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та показав, що дійсно 14.10.2019 року приблизно о 13 годині 28 хвилин він керував автомобілем «Toyota Camry» реєстраційний номер НОМЕР_1 і рухався по вул. Ак. Філатова в м. Одесі. Під`їжджаючи до вул. Гайдара (Івана та Юрія Лип) розпочавши маневр поворот направо на вул. Гайдара (Івана та Юрія Лип) він почув позаду себе звукові сигнали інших транспортних засобів і відволікся від дороги. В цей час по пішохідному переходу рухалась жінка, яку він не побачив та передньою правою частиною свого автомобіля торкнувся її, в результаті чого вона впала. Він одразу зупинився, надав необхідно допомогу жінці та викликав швидку медичну допомогу. Він частково визнає матеріальні вимоги потерпілої сторони, однак стверджує, що все, що він міг у грошовому еквіваленті він вже надав. В теперішній час він не має матеріальних засобів для відшкодування. У скоєному правопорушенні розкаюється, просить суд суворо її не наказувати, обіцяє нових злочинів не вчиняти.

2.2.За згодою учасників судового провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_3 правопорушення, які ніким не оспорюються і на підставі ч. 3 ст. 349 КПК обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність його позиції, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

2.3.Таким чином, суд ухвалює вирок в особливому порядку без дослідження будь-яких доказів обставин передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 91 КПК.

3.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
3.1.Обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченого є: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове добровільне відшкодування завданої шкоди.

3.2.Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є вчинення злочину щодо особи похилого віку.

4.Мотиви призначення покарання.
4.1.При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

4.2.Призначаючи покарання ОСОБА_3 та встановлюючи ступінь його вини у вказаному злочині, суд дає оцінку не окремому вчинку обвинуваченого, а і його особистості, наскільки вона проявилася у злочинних діях, наскільки вона має нахили до скоєння правопорушень.

4.3.Даючи оцінку особистості обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_3 раніше не судимий. Відомостей про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності, під час судового розгляду прокурором не надано. Одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Має лише загальну середню освіту. Жодної спеціальності не має. Не офіційно працює водієм у таксі та вантажником на ринку «7-км». На обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебував. Має водійський стаж більше 1,5 роки. Одразу після дорожньо-транспортної пригоди викликав швидку медичну допомогу та поліцію. Матеріальну шкоду потерпілій відшкодував частково у сумі приблизно 70 000 гривень. Тільки в зв`язку з тяжким матеріальним становищем, не може повністю погасити суму шкоди, яка ще буде стягуватись у цивільному судочинстві.
4.4.Суд вважає, щообставини встановлені під час судового розгляду, та спосіб і обстановка вчинення необережного злочину свідчать, що ОСОБА_3 не є особою суспільно небезпечною.

4.5.Неуважність та недбалість на думку суду привели обвинуваченого до скоєння необережного злочину середньої тяжкості.

4.6.Разом з тим, суд вважає, що відсутність розумного примирення з потерпілою, яка є особою похилого віку та завдяки дорожньо-транспортної пригоди перестала самостійно рухатись, потребує в теперішній час сторонньої допомоги та взагалі змінила повністю свій уклад життя, на думку суду свідчить про необхідність певних більш суворих санкцій ніж ті, що запропоновані прокурором. Окрім того, запропоноване покарання у вигляді штрафу, лише розсіює витрати обвинуваченого, якому ще належить захищати свої права та майнові інтереси у цивільному процесі, оскільки представник цивільного позивача просивши залишити свій цивільний позов без розгляду, повідомила про звернення з аналогічним позовом до ОСОБА_3 в цивільному порядку.

4.7.Є очевидним, що наявність суттєвих претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого від потерпілої сторони, не можуть бути вирішальним при призначенні покарання. Разом з тим, суд приділяє увагу, окрім матеріальної складової таких претензій, ще і морально-етичним відносинам між обвинуваченим та потерпілою, які як з`ясовано в судовому засіданні нажаль не тільки не порозумілись між собою, а навпаки переходять у стадію довготривалих неприязних стосунків.

4.8.Враховуючи викладені факти, а також наявні обставини які пом`якшують покарання та наявність обставини, яка обтяжує покарання, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження нових злочинів, повинно бути призначено покарання у межах, встановлених у санкції статі, зв`язане з позбавлення волі. Разом з тим, відповідно до ст. 75 КК, суд приймає рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки вважає, що його виправлення можливо без відбуття покарання у вигляді позбавлення волі.

4.9.Вирішуючи питання щодо додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд виходить із загальних обставин правопорушення з урахуванням особистості обвинуваченого і вважає, що окрім основного покарання до обвинуваченого необхідно застосувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

4.10.Приймаючи таке рішення, суд враховує, особистість обвинуваченого, той факт, що він працевлаштований на ринку «7-км.» і не має постійної офіційної роботи, яка б була пов`язана з керуванням транспортного засобу. Тобто ОСОБА_3 здатний забезпечувати себе і свою родину відповідними доходами, без будь-якого права керування транспортним засобом. Неофіційна робота у вигляді водія таксі, на думку суду лише ускладнює можливі наслідки у вигляді незастосування додаткового покарання, оскільки особа не має перед жодною організацією будь-яких трудових зобов`язань. Окрім того, відсутність полісу страхування транспортного засобу, підтверджує досить халатне ставлення особи до керування транспортним засобом.

4.11.Призначаючи додаткове покарання, суд також враховує, досить невеликий стаж керування ОСОБА_3 транспортним засобом та наслідки у вигляді спричинення суттєвої шкоди особі похилого віку.

4.12.В судовому засіданні сторона захисту не привела жодних аргументів і доводів та не надала жодних доказів необхідності залишити у ОСОБА_3 його право на керування транспортними засобами. Відповідно вказаний факт, судом також сприймається як відсутність бажання особи керувати транспортним засобом.

4.13.Всі ці обставини у своїй сукупності, надають право суду на застосування додаткового покарання, яке повинно бути призначено на максимальний строк.

5.Питання щодо цивільного позову.
5.1.В судовому засіданні потерпілою ОСОБА_6 був заявлений цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 на загальну суму 371 236 гривень 79 копійок.

5.2. 06.07.2020 року представник потерпілої подала заяву клопотання про залишення позову без розгляду, оскільки нею аналогічний позов буде поданий одразу до суду в порядку цивільно-процесуального законодавства.

5.3.Всі учасники процесу не заперечували проти залишення без розгляду на вказаному етапі судового розгляду цивільного позову.

5.4.Відповідно, суд на підставі ст. ст. 128, 129 КПК, вважає за необхідне залишити позов потерпілої ОСОБА_6 без розгляду.

6.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.
6.1.Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили суд вважає за необхідне не обирати, оскільки призначає остаточне покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення волі з випробуванням. Окрім того, прокурор не ставив на розгляд суду питання щодо запобіжного заходу.

6.2.Питання щодо речового доказу підлягає вирішенню в порядку п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК, а саме повертається власнику (законному володільцю).

6.3.Питання щодо скасування арешту майна, суд приймає на підставі ч. 4 ст. 174 КПК, відповідно до якої, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

6.4.Оскільки речовий доказ автомобіль «Toyota Camry» реєстраційний номер НОМЕР_1 не належить обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно на нього не може бути звернено стягнення та воно не може бути забезпеченням цивільно-правових вимог потерпілої, суд вважає за необхідне скасувати арешт з вказаного транспортного засобу, залишивши його у власника (володільця), якому воно було передано під час досудового розслідування.

6.5.Процесуальні витрати по кримінальному провадженню, які пов`язанні з залученням експертів, відповідно до ст. ст. 118, 122, 126 КПК, належить покласти на обвинуваченого.

6.6.Ухвалюючи вирок, суд керується ст. ст. 370, 373, 374 КПК.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
1.1.Визнати ОСОБА_3 , винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 75 КК, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 (два) роки, поклавши на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

1.2.Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

1.3.Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 залишити без розгляду.

1.4.Речовий доказ по кримінальному провадженні: 1)Автомобіль марки «Toyota Camry» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить: ОСОБА_9 залишити у власника (володільця), якому воно було передано під час досудового розслідування.

1.5.Скасувати арешт майна, який накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси 05.11.2019 року, а саме з: 1) Автомобіль марки «Toyota Camry» реєстраційний номер НОМЕР_1 .
1.6.Скасувати заборону накладену ухвалою слідчого судді від 05.11.2019 року у вигляді заборони розпоряджатись вказаним майном.

1.7.Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у загальній сумі 9577 (дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят сім) гривень.

1.8.Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

1.9.Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

1.10.Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК.

1.11.Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С У Д Д Я: ОСОБА_1