У Х В А Л А
іменем України
08 липня 2020 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області
головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000351 від 03.05.2018 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Білотин Ізяславського району Хмельницької області, є громадянином України, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у злочині, передбаченому ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:
Згідно обвинувального акта №0000351, складеного та затвердженого 03 червня 2020 року, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тобто придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, за наступних обставин:

ОСОБА_4 у невстановлений в ході досудового розслідування час, у невстановленому в ході досудового розслідування місці, незаконно придбав бойові припаси, вибухові речовини, вибухові пристрої та вогнепальну зброю, які в подальшому без передбаченого законом дозволу, встановленого Постановою Верховної Ради України "Про право власності на окремі види майна" від 17.06.1992 та Положенням "Про дозвільну систему", затвердженого Кабінетом Міністрів України №576 від 12.10.1992, всупереч "Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів", затвердженої наказом МВС України №622 від 21.08.1998, переніс до приміщення гаражів № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , які розташовані на території господарчого двору №2 смт Слобожанське Зміївського району Харківської області, які на підставі відомостей з "Книги реєстрації гаражів" КП "Комунальник" належать ОСОБА_6 , та якими фактично володіє та користується співмешканець останньої ОСОБА_4 , де в подальшому і зберігав без передбаченого законом дозволу, без мети збуту.
Так, в період часу з 16 години 20 хвилин 17 травня 2018 року по 02 годину 20 хвилин 18 травня 2018 року проведено обшук в гаражних приміщень № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , розташованих на території господарчого двору №2 смт Слобожанське Зміївського району Харківської області, які на підставі відомостей з "Книги реєстрації гаражів" КП "Комунальник" належать ОСОБА_6 , та якими фактично користується співмешканець останньої, ОСОБА_4 .
В ході обшуку гаражного приміщення № НОМЕР_1 , розташованого на території господарчого двору №2 смт Слобожанське Зміївського району Харківської області, який на підставі відомостей з "Книги реєстрації гаражів" КП "Комунальник" належить ОСОБА_6 , та якими фактично користується співмешканець останньої, ОСОБА_4 , виявлено та вилучено, відповідно до висновку комплексної судової експертизи вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу і вибухотехнічної експертизи №13089/13090 від 11.06.2018: - суміш речовини суміш семиканального бездимного зерненого пороху марки 12/7 масою; - 45,42 грам та зерненого бездимного пороху марки 4/1 масою 0,865 грам; - зернений бездимний порох марки 4/1 масою 113,100 грам; - сипучу речовину - димний рушничний порох масою 9,965 грам.
Порохи належать до метальних вибухових речовин, які ОСОБА_4 у невстановлений в ходу досудового розслідування день та час, незаконно придбав, переніс та зберігав за вищевказаною адресою.
Таким чином, ОСОБА_4 , маючи прямий умисел, вчинив дії, спрямовані на незаконне придбання, носіння та зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу до моменту вилучення їх працівниками поліції.
Крім цього, в ході обшуку гаражних приміщень № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , розташованих на території господарчого двору №2 смт Слобожанське Зміївського району Харківської області, які на підставі відомостей з "Книги реєстрації гаражів" КП "Комунальник" належать ОСОБА_6 , та якими фактично володіє і користується співмешканець останньої, ОСОБА_4 , виявлено та вилучено відповідно до висновку експерта (судово-балістична експертиза) №342 від 09.07.2018 1036 патронів та 22 гільзи заводського виготовлення, з яких: - 27 шт. - є боєприпасами - крупнокаліберними патронами виробництва СРСР, калібру 14,5 мм (14.5x114), зі слідами корозійного впливу, з яких 10 патронів придатні для проведення пострілів, зовнішній вигляд та технічний стан залишених 17 патронів, дозволяють припускати і їх придатність до здійснення пострілів; - 858 шт. - є боєприпасами - бойовими гвинтівочними патронами, зі слідами корозійного впливу, калібру 7,92 мм 7,92x57 Маузер, виробництва Німеччини призначеними для стрільби зі зброї відповідного калібру і типорозміру патронника. 20 наданих патронів до стрільби не придатні, зовнішній вигляд та технічний стан залишених 838 патронів свідчить і про їх непридатність до стрільби; - 116 шт. - є боєприпасами - бойовими гвинтівочними патронами виробництва СРСР, калібру 7,62 мм 7,62x5411, призначеними для стрільби зі зброї відповідного калібру та типорозміру патронника. 20 наданих патронів до стрільби не придатні, зовнішній вигляд та технічний стан залишених 96 патронів свідчить і про їх непридатність до стрільби; - 32 шт. - є боєприпасами - бойовими гвинтівочними патронами 8x5611 Маннліхер калібру 8 мм, призначеними для стрільби з гвинтівок, карабінів відповідного калібру і типорозміру патронника. Надані патрони не придатні до стрільби; - 1 шт. - сигнальним патроном виробництва Німеччини, калібру 26 мм, призначеним для використання у сигнальних пістолетах відповідного калібру та типорозміру патронника, для подачі світлових сигналів та до категорії боєприпасів не відноситься. Загальний вигляд та технічний стан наданого патрону свідчить про його ймовірну придатність за призначенням; - 2 шт. - є крупнокаліберними патронами калібру 12,7 мм (12.7х108), призначеними для стрільби з бойової зброї відповідного калібру і типорозміру патронника та не відносяться до категорії боєприпасів, через відсутність в них порохового заряду; - 22 шт. - є колишніми складовими елементами патронів, деформованими гільзами бойових гвинтівочних патронів калібру 7,62 мм (7.62х54К) та * 7,92 мм (7,92x57 Моuser) та до категорії боєприпасів не належать, які ОСОБА_4 у невстановлений в ходу досудового розслідування день та час, незаконно придбав, переніс та зберігав за вищевказаною адресою.
Таким чином, ОСОБА_4 , маючи прямий умисел, вчинив дії, спрямовані на незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу до моменту вилучення їх працівниками поліції.
Крім того, в ході обшуку гаражного приміщення № НОМЕР_2 , розташованого на території господарчого двору №2 смт. Слобожанське Зміївського району Харківської області, який на підставі відомостей з "Книги реєстрації гаражів" КП "Комунальник" належить ОСОБА_6 , та якими фактично користується співмешканець останньої, ОСОБА_4 , було виявлено та вилучено відповідно висновку експерта (судово-балістична експертиза) №341 від 05.07.2018:
- гладкоствольну вогнепальну зброю - одноствольний однозарядний пістолет калібру 5,4 мм., виготовлений саморобним способом. Пістолет придатний для виробництва пострілів спортивно-мисливськими патронами калібру .22 LR (5,6 мм. кільцевого запалення); - 6 патронів, які є боєприпасами - гвинтівочними спортивно-мисливськими патронами калібру .22 LR (5,6 мм кільцевого запалення), призначеними для стрільби з нарізної/ комбінованої мисливської та спортивної зброї калібру 5,6 мм, що має відповідний типорозмір патронника (гвинтівки, карабіни, пістолети, комбіновані рушниці), виготовлені промисловим способом з послідуючим зменшенням діаметру ведучої частини кулі до 5,2 мм виконаним саморобним способом, 4 з яких придатні для стрільби, в тому числі з наданого на дослідження саморобного пістолета, 2з яких для стрільби непридатні з причини розкладання ініціюючого капсульного складу.
Відповідно до висновку експерта №86/2018 від 14.06.2018: - двадцять сім корпусів осколкової гранати Ф-1 споряджених зарядом вибухової речовини нормальної потужності (тротил) масою 50-56 г., кожен; - сім корпусів ручної осколкової гранати РГД-33 споряджені зарядом вибухової речовини нормальної потужності (тротил) масою 140 г., кожен; - п`ять корпусів ручної гранати РПГ-40 споряджені зарядом вибухової речовини нормальної потужності (тротил) масою 720-760 г., кожен; - два корпуси ручної гранати РОГ-43 споряджені зарядом вибухової речовини нормальної потужності (тротил) масою 140 г., кожен; - чотири осколково-фугасні 45 мм снаряди споряджені зарядом вибухової речовини нормальної потужності (тротил) масою 115 г., кожен; - шість осколково-фугасні 76 мм снаряди споряджені зарядом вибухової речовини нормальної потужності (тротил) масою 620 г., кожен;
- двадцять два запали до ручних гранат споряджені комбінованим зарядом ініціюючої вибухової речовини (тетронітрорезорцинат свинцю та азид свинцю) - масами 0,1 г. та 0,2 г. відповідно та бризантної вибухової речовини (ТЕН або ГЕКСОГЕН) - масою 1,02 г., кожні; - двадцять п`ять детонаторних стаканів до вибухника КТМ-1 споряджені зарядом вибухової речовини нормальної потужності (тетрил) масою 15 г., кожен; -вісім капсуль-детонаторі в до вибухника КТМ-1 споряджені комбінованим зарядом ініціюючої вибухової речовини (тетронітрорезорцинат свинцю та азид свинцю) - масами 0,1 г. та 0,2 г. відповідно, кожен; - дві капсульні втулки, споряджені метальним зарядом вибухової речовини.
В окремому стані 27 корпусів гранат Ф-1, 7 корпусів гранат РГД-33, 5 корпусів гранат РПГ-40, 2 корпуси гранат РОГ-43, 4 45 мм та 6 76,2 мм снаряди, 25 детонаторних стакани до категорії вибухових пристроїв (боєприпасів) не відносяться, а є конструктивно оформленими зарядами вибухової речовини в міцному корпусі.
В окремому стані 22 запали до ручних гранат, 8 капсуль-детонаторів та 2 капсульні втулки відносяться до категорії вибухових пристроїв (засоби ініціювання).
У своїй сукупності (штатному з`єднанні) корпус гранат РГД-33, РОГ-33 та РПГ-40 з запалом до ручних гранат утворюють ручні осколкові гранати РГД-33, РОГ-43, РПГ-40, які відносяться до категорії боєприпасів.
Всі перелічені об`єкти дослідження виготовлені промисловим способом та придатні до вибуху.
Відповідно до висновку комплексної судової експертизи вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу і вибухотехнічної експертизи №12917/14836-14839 від 21.06.2018: - речовину, з якої виготовлені предмети, які є розривними зарядами гранат (протитанкових та осколкових) і фрагментами зарядів гранат, які виготовлені з тротилу, а також речовину - тротил розсипом, які належать до вибухових речовин. Загальна маса предметів і речовини складає 13 кілограм 860 грам; - сипучу речовину - бездимний порох, який належить до метальних вибухових речовин. Загальна маса пороху складає 5 кілограм 450 грам.
Таким чином, ОСОБА_4 , маючи прямий умисел, вчинив дії, спрямовані на незаконне придбання, носіння та зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу до моменту вилучення їх працівниками поліції.
Відповідно до висновку комплексної судової вибухотехнічної експертизи та експертизи вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу №13096/13097 від 21.06.2018: - ручну осколкову гранату Ф-1, яка містить розривний заряд вибухової речовини - тротилу, масою 60 грам та належить до категорії боєприпасів; - один німецький патрон з 20-мм бронебійно-трасуючим снарядом та один німецький патрон з 20-мм фугасним снарядом. Патрон з 20-мм бронебійно- трасуючим снарядом містить розривний заряд тротилу масою 3,5 грама та пороховий метальний заряд масою 41,0 грам. Патрон з 20-мм фугасним снарядом містить розривний заряд тену масою 18,5-20,0 грам та пороховий метальний заряд масою 15,0 грам. 20-мм патрони належать до категорії боєприпасів; - 45-мм патрон з бронебійним снарядом Б-240. Патрон з 45-мм бронебійним снарядом Б-240 містить розривний заряд тротилу масою 19,0 грам та пороховий метальний заряд масою 350,0 грам. Патрон з 45-мм бронебійним снарядом Б-240 належить до категорії боєприпасів; - угорський патрон з 20-мм бронебійно-трасуючим снарядом і фрагменти латунної гільзи патрона калібру 20 мм. Патрон з 20-мм бронебійно-трасуючим снарядом містить розривний заряд тротилу масою 3,5 грама та пороховий метальний заряд масою 41,0 грам. Патрон з 20-мм бронебійно-трасуючим снарядом належить до категорії боєприпасів; - корпус ручної осколкової гранати З 6-М (Угорщина). Корпус гранати 36- М містить розривний заряд вибухової речовини - тротилу, масою 85 грам. Граната 36-М належить до категорії боєприпасів; - 45-мм патрон з осколковим снарядом О-240А та фрагменти 45-мм патрона, ймовірно, з бронебійно-трасуючим снарядом. Патрон з 45-мм осколковим снарядом О-240А містить розривний заряд тротилу масою 78 грам і метальний пороховий заряд масою 100 грам. Патрон з 45-мм бронебійно- трасуючим снарядом містить розривний заряд вибухової речовини А-ІХ-2 масою 19 грам і метальний пороховий заряд масою 360 грам. Патрон з осколковим снарядом О-240А та патрон з бронебійно-трасуючим снарядом належать до категорії боєприпасів; - два 20-мм осколково-фугасних снаряди, дном стебла однієї німецької рушничної протитанкової гранати кумулятивної дії (або великої рушничної протитанкової гранати кумулятивної дії). 20-мм осколково-фугасні снаряди містять розривний заряд вибухової речовини тену масою від 2,1 до 6,7 грама та належать до категорії боєприпасів. Німецькі рушничні протитанкові гранати кумулятивної дії містять розривний заряд вибухової речовини (суміш тротилу і тену) масою 55 грам або великі рушничні протитанкові гранати кумулятивної дії містять розривний заряд вибухової речовини (суміш тротилу і тену) масою 120 грам та належать до категорії боєприпасів; - одну німецьку рушнично-ручну осколкову гранату. Німецька рушнично- ручна осколкова граната містить розривний заряд вибухової речовини тену масою 32 грама та належить до категорії боєприпасів; - один патрон з 76-мм осколковим снарядом О-350А. Патрон з 76-мм осколковим снарядом О-350А містить розривний заряд тротилу масою 490 гр., та метальний пороховий заряд масою 1080 грам і належить до категорії боєприпасів; - ручну осколкову гранату РГ-42. Граната РГ-42 містить розривний заряд тротилу масою 110-120 грам та належить до категорії боєприпасів.
Таким чином, ОСОБА_4 , у невстановлений в ходу досудового розслідування день та час, маючи прямий умисел, вчинив дії, спрямовані на незаконне придбання та перенесення бойових припасів, вогнепальної зброї, вибухових речовин та вибухових пристроїв до приміщення свого гаражу, розташованого за вищевказаною адресою, де в подальшому незаконного зберігав до моменту вилучення їх працівниками поліції.
Під час підготовчого судового засідання прокурор ОСОБА_3 вважала за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

Обвинувачений ОСОБА_4 , його захисник - адвокат ОСОБА_5 , заперечень проти призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта не мали.

Вислухавши думку учасників судового провадження щодо питань, які підлягають вирішенню під час підготовчого провадження, суд дійшов наступного:

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Тобто, після отримання обвинувального акту суд зобов`язаний перевірити його на відповідність вимог ст. 291 КПК України, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття одного з рішень, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України, та вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду. Завданням підготовчого провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.

За змістом положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт і є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України з наступних підстав.

Так, дослідивши обвинувальний акт від 03.06.2020 стосовно ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що дійсно він не містить всіх необхідних вимог, які передбачені в ст. 291 КПК України, а саме, викладене в акті обвинувачення є неконкретним, що порушує права обвинуваченого на належний захист від обвинувачення.

Так, формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.

А правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тобто придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.
Формулювання обвинувачення не містить конкретних обставин придбання та носіння вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових пристроїв. При цьому, зазначено, що в ході досудового розслідування дані обставини не встановлено, що розцінюється як неконкретність обвинувачення та протиріччя обставин та кваліфікації дій, що викладені в акті.

Окрім того, зі змісту обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, проте окрема правова кваліфікація кожного кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення щодо кожного епізоду злочинної діяльності - у обвинувальному акті відсутні, що є суттєвим порушенням положення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, згідно якого обвинувальний акт, зокрема, має містити такі відомості, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Аналіз змісту указаних вимог закону у сукупності свідчить про те, що формулювання в обвинувальному акті обвинувачення, яке за визначенням у п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, є твердженням про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, з достатньою повнотою повинно містити конкретні обставини, що були встановлені органом досудового розслідування, та які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно зі ст. 91 цього ж Кодексу, логічно узгоджуватися та відповідати наведеній правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яке ставиться у вину особі, з тією метою, щоб вона мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та, виходячи з його змісту, обирати власну правову позицію захисту.

Конкретне обвинувачення, фактичні обставини по справі та визначена правова кваліфікація злочину є важливішим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатись від обвинувачення але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.

Розуміння поняття "формулювання обвинувачення" як складової частини обвинувального акта має визначатися у логічному зв`язку з положеннями ст. 373 КПК, які визначають вимоги до змісту вироку та оперують поняттям "формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним".

Так, п. 2 ч. 3 ст. 373 КПК встановлено, що у мотивувальній частині вироку, в разі визнання особи винуватою, зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

В порушення вищезазначених вимог закону в обвинувальному акті необхідні дані, які повинні бути зазначені відсутні, а наведені протирічать один одному, що свідчить про неконкретність пред`явленого обвинувачення та порушує право обвинуваченого на захист та в подальшому позбавить суд можливості належним чином роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення на виконання вимог ст. 348 КПК України, та розглянути кримінальне провадження в його межах.

Згідно ч. 1 ст. 348 КПК України, після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого і повинен роз`яснити йому суть обвинувачення, встановити чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання. Відповідно до закону суд не зможе перейти до розгляду справи, якщо прокурор при оголошенні обвинувального акту не зазначить конкретне формулювання обвинувачення.

Отже, розгляд справи без конкретного формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним.

Адже, відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою або винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, адже правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України, під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують. Підозрюваний, обвинувачений має право на захист, яке полягає у надані йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватись правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, що передбачено ст. 20 КПК України.

Про те, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, вказано й у підпункті "а" пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною.

З даного приводу Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 25 липня 2000 року у справі "Маттоціа проти Італії" зазначив, що "…обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.".

При цьому, Європейський суд з прав людини також вказав "…межі гарантій, передбачених підпунктом "а" пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження." (рішення: від 09 березня 2011 року у справі "Жупнік проти України", від 25 березня 1999 року у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції").

Відсутність в обвинувальному акті конкретного формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісний і повний її захист і, як наслідок, може бути беззаперечною підставою для скасування вироку.

Як вказано в рішенні Європейського Суду з прав людини від 26.06.2008 року "Ващенко проти України" - "Обвинувачення для цілей п.1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карною та попереджувального характеру. (п. 51)".

З огляду на вищенаведене та враховуючи специфіку судового розгляду, який відповідно ч. 1 ст. 337 КПК України проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, на основі засад змагальності сторін, у підготовчому судовому засіданні суд наділений повноваженнями перевірити повноту і правильність викладених в обвинувальному акті відомостей, які вимагаються ст. 291 КПК України, з правової точки зору, але не вдаючись до їх оцінки, а звідси дійти висновку про можливість чи неможливість здійснення судового розгляду на підставі такого обвинувального акта.

За таких обставин, суду належить прийняти рішення, яким повернути прокурору обвинувальний акт, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Крім того, слід зауважити, що суд не вбачає можливості усунути визначені вище недоліки в порядку ст. 338 КПК України.

Керуючись ст. ст. 291, 314 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :
Обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000351 від 03.05.2018 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України - повернути прокурору, який склав обвинувальний акт, для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених судом недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий: