Справа № 688/2244/18
Провадження № 1-кп/675/7/2020
У Х В А Л А
"09" червня 2020 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора - ОСОБА_5 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 , обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисників - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяслав клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000153 про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 189 ч. 2, ст. 186 ч. 2, ст. 357 ч. 3, ст. 149 ч. 2, ст. 263 ч. 2 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 357 ч. 3, ст. 149 ч. 2 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в :
На розгляді в Ізяславському районному суді Хмельницької області перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Прокурором ОСОБА_5 заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_10 проти задоволення вказаного клопотання заперечили, посилаючись на відсутність та недоведеність у даному кримінальному провадженні ризиків, на які вказує прокурор, а також на надмірну тривалість тримання обвинуваченого під вартою, просили в задоволенні клопотання прокурора відмовити та обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши доводи учасників судового розгляду, суд приходить до наступних висновків.

Ухвалою суду від 16 квітня 2020 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 по 14 червня 2020 року включно. До спливу цього строку судове провадження з об`єктивних причин завершити не представляється можливим, оскільки у даному провадженні ще не допитані усі свідки.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного у цьому ж провадженні, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.

При цьому, суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в тому числі й у рішенні у справі «Хайредінов проти України», ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто, суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

Як вбачається із матеріалів даного кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 189 ч. 2, 186 ч. 2, 357 ч. 3, 149 ч. 2, 263 ч. 2 КК України. При цьому, кримінальне правопорушення за ст. 149 ч. 2 КК України є особливо тяжким злочином.

Дії, що ставляться ОСОБА_7 у провину, носять значний суспільно небезпечний характер, що свідчить про наявність справжнього суспільного інтересу.

Крім того, судом враховується, що ОСОБА_7 раніше судимий, йому інкримінується вчинення кримінально караних діянь під час іспитового строку, встановленого попереднім вироком суду.

У даному кримінальному провадженні судовий розгляд не завершений, не допитані усі свідки.

Зазначені вище обставини, на думку суду, дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо впливу на свідків у вказаному кримінальному провадженні, перешкоджати встановленню істини у справі, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Вказані ризики виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Тому твердження сторони захисту про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку суду, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження право особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Посилання сторони захисту на відсутність доказів існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають підстави для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі, спростовуються вищевикладеними матеріалами провадження та в сукупності і взаємозв`язку вказують на те, що будь-який інший запобіжний захід не зможе слугувати стримуючим фактором та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

На даний час судом не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість утримання ОСОБА_7 під вартою, зокрема через стан його здоров`я, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Відтак, строк тримання під вартою обвинуваченого необхідно продовжити на 60 днів.

У відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину із погрозою застосуванням насильства, розмір застави судом не визначається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 194, 197, 199, 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В и в :
Клопотання прокурора ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 189 ч. 2, ст. 186 ч. 2, ст. 357 ч. 3, ст. 149 ч. 2, ст. 263 ч. 2 КК України, по 07 серпня 2020 року включно, без можливості внесення застави.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження і направити начальнику ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор».

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим - протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий: підпис ОСОБА_1

Судді: підпис ОСОБА_2

підпис ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя

Секретар: