В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.03.2020 Справа №607/26426/19

провадження №1-кп/607/111/2020

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду, в м.Тернополі, кримінальне провадження №0000083 від 20 вересня 2019 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Настасів Тернопільського району Тернопільської області, непрацюючого, із середньою освітою, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-13.03.2019 року Тернопільським міськрайонним судом за ч.2 ст.342 КК України до покарання у виді штрафу

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи позбавлений права керування транспортними засобами постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.01.2019 року № 607/23509/18, яка набрала законної сили 22.03.2019 року визнаним винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та якою на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та будучи ознайомлений з нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, 07.09.2019 року, керував автомобілем Аікіі 80 д.н.з. НОМЕР_1 та рухався по вулиці Протасевича, неподалік будинку №3 у м. Тернополі. За порушення Правил дорожнього руху України щодо нього винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 07.09.2019 року серії ЕАВ № 1495230 та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Вказані дії ОСОБА_3 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.382 КК України, тобто невиконання судового рішення.

06 листопада 2019 року між прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000083 від 20 вересня 2019 року та обвинуваченим ОСОБА_3 , в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно даної угоди, прокурор та обвинувачений дійшли згоди, щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин, правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.1 ст.382 КК України. Обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі сформульованої підозри, беззастережно визнав свою винуватість у вчинені даного злочину. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинен понести за вчинений злочин, а саме у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`ясненні обвинуваченому.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст. 314 КПК України, питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до вимог ст.ст. 468, 469 КПК України, у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні, вважає, що при укладенні даної угоди дотриманні вимоги і правила КПК України та КК України, просить дану угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні просить укладену з прокурором угоду затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_5 просить затвердити угоду про визнання винуватості від 06 листопада 2019 року та призначити обвинуваченому ОСОБА_3 обумовлену в ній міру покарання.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, від якого потерпілих немає.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості від 06 листопада 2019 року, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості від 06 листопада 2019 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 відповідають вимогам КПК України та КК України, суд, враховуючи заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження даної угоди.

За таких обставин, суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні те, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив дії, які виразилися у невиконанні судового рішення, а тому його дії кваліфіковані вірно за ч.1 ст. 382 КК України, за якою належить призначити ОСОБА_3 узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості від 06 листопада 2019 року, міру покарання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 394, 474, 475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити у кримінальному провадженні №0000083 від 20 вересня 2019 року угоду про визнання винуватості укладену 06 листопада 2019 року між прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 06 листопада 2019 року покарання у виді штрафу в розмірі п`ятисотнеоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддяОСОБА_1