Справа №574/1630/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/497/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання -

ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 574/1630/19 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Путивльського районного суду Сумської області від 05 лютого 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Доценківка Сумського району, Сумської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , в якій він просить вирок суду змінити в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_7 , в розмірі 65000 грн. та відмовити в задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 про задоволення моральної шкоди в повному обсязі.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначено йому покарання у виді двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.

Задоволено цивільний позов прокурора Буринського відділу Конотопської місцевої прокуратури ОСОБА_11 в інтересах Фінансового управління Конотопської міської ради (місцезнаходження: просп.Миру, 8, м.Конотоп, Сумська область) до ОСОБА_7 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Фінансового управління Конотопської міської ради 5983 грн. 80 коп. відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 50000 грн. в відшкодування моральної шкоди завданої злочином.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник зазначає, що потерпіла надала лише медичну документацію, що підтверджує її госпіталізацію, результати обстеження, діагноз та лікування, однак нею не надано жодного доказу фізичного болю чи страждань. Вважає, що розмір моральної шкоди не обґрунтований, неспірно завищений, оскільки попередньо було погоджено 15000 грн, які обвинувачений сплатив.

Також звертає увагу на те, що ДТП сталося 19.09.2019 р., а вже 16.01.2020 за довідкою лікаря особа мала повернутися на роботу, тобто дана подія вплинула на 4 місяці життя потерпілої особи.

Крім того, вважає, що, оскільки обвинувачений на час настання страхового випадку був застрахований, то обов`язок відшкодувати шкоду покладається на його страховика, тому за цих підстав суд першої інстанції мав відмовити потерпілій у задоволенні цивільного позову.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Згідно з вироком, 19 вересня 2019 року близько 07 год. 15 хв., ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Лесі Українки в м.Буринь Сумської області, здійснюючи поворот наліво та виїзд на головну дорогу вул.Незалежності, в порушення п.п.10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам справи», 16.11 «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен надати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху» Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не переконався у безпечності руху керованого автомобіля та не надав перевагу у русі потерпілій ОСОБА_10 , яка рухалася на велосипеді по правій стороні проїзної частини вул.Незалежності у м.Буринь у напрямку центра міста, та здійснив наїзд на останню. Зіткнення відбулося правим габаритним кутом автомобіля «ВАЗ 2101» реєстраційний номер НОМЕР_1 та правою центральною частиною велосипеда.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого внутрішньо-суглобного перелому лівого наколінника зі зміщенням, які за ступенем тяжкості відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Вислухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, на підтримання доводів апеляційної скарги, представника потерпілої, яка вважала вирок суду обґрунтованим, думку прокурора, яка заперечувала проти апеляційної скарги захисника та вважала вирок суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції розглянув вказане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст.349 КК України, з урахуванням зазначеного вирок суду в частині фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого, призначеного покарання в апеляційній скарзі не оскаржується.

Таким чином, колегія суддів перевіряє вирок суду, що оскаржується, лише в частині в частині часткового задоволення цивільного позову потерпілої щодо стягнення моральної шкоди.

Частиною 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У п. 9, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом.

Положення ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обов`язковими вимогами при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Суд першої інстанції, роблячи висновок про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди на користь потерпілої, врахував характер та обсяг страждань як фізичних, так і душевних, яких потерпіла зазнала внаслідок ушкодження здоров`я, по вині обвинуваченого, зміні звичайного способу життя, що було пов`язано з необхідністю лікування. При цьому, врахувавши відшкодовану потерпілій моральну шкоду в сумі 15000 грн, частково задовольнив позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 50000 грн., виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

На думку колегії суддів, розмір стягнутої моральної шкоди є співрозмірним із заподіяною шкодою потерпілій, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень та тією зміною її звичайного способу життя, яка була заподіяна злочинними діями обвинуваченого. Зокрема, як вбачається із заяви потерпілої ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вона отримала стрес та довгий час не в змозі була заснути через хронічний, нестерпний біль в нозі, страждає в зв`язку з погіршенням здоров`я, через свою без поміч, оскільки не може повноцінно ходити, рухається за допомогою милиць, а також через біль в нозі не може приступити до виконання своїх трудових обов`язків прибиральниці, якою вона працювала у відділі агропромислового розвитку Буринської районної державної адміністрації до ДТП.

Враховуючи наведене, безпідставними є доводи захисника, що стягнутий розмір моральної шкоди є завищеним, а потерпілою не наведено жодного доказу, вказуючого на фізичний біль чи страждання.

Посилання обвинуваченого щодо можливості стягнення моральної шкоди зі страхової компанії не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)»

Так, зі змісту цього договору вбачається, що страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю дорівнює 200 000грн, за шкоду заподіяну майну 100 000 грн, тобто умовами договору взагалі не передбачена можливість відшкодування страхової компенсації моральної шкоди потерпілому від дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г"і"ґ"пункту 41.1 та підпунктом "в"пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

З огляду на викладене, враховуючи обсяг моральних страждань потерпілої, порушення її укладу життя у зв`язку з отриманою травмою та перенесеним стресом, тривалість перебування на лікарняному, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 саме такої суми моральної шкоди, яка необхідна і достатня для повного відшкодування завданої злочином шкоди, та не покривається страховим відшкодуванням.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування чи зміни оскаржуваного вироку колегією суддів не встановлено, а тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Путивльського районного суду Сумської області від 05 лютого 2020 року відносно ОСОБА_7 - залишити без зміни, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4