Провадження 1-кс/193/161/20
У Х В А Л А
03 липня 2020 року смт.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:
слідчого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5
підозрюваного ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел.Софіївка клопотання слідчого Софіївського відділення поліції Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором Софіївського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Мар`ївка Софіївського району Дніпропетровської області, українець, громадянин України, з середньою освітою, непрацюючий, одружений, на утримані малолітніх дітей не має, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимий,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, заявлене у рамках кримінального провадження №0000115 від 09 квітня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

1 липня 2020 року до суду надійшло клопотання слідчого Софіївського відділення поліції Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором Софіївського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно: ОСОБА_6 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий вказує на ті обставини, що 09 квітня 2020 року близько о 19 год. 00 хв. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із знайомим ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходячись на західному березі ставка, що розташований поруч з с. Новомихайлівка Софіївського району Дніпропетровської області, та в цей час до останніх підійшли ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із своїм знайомим ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , між якими відбулась розмова, що переросла в сварку. В ході сварки, на ґрунті особистих неприязних відносин, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .. Після чого ОСОБА_6 реалізуючи злочинний умисел, діючи умисно з метою завдання тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тримаючи ніж у лівій руці спричинив два удари ножом в область спини ОСОБА_9 , чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження.
В результаті отриманих ударів потерпілий ОСОБА_9 , не втримавши рівновагу, впав на землю. Внаслідок протиправних дій, ОСОБА_6 який спричинив ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи №47 від 06.05.2020 року наступні тілесні ушкодження: - проникаюче колото різане поранення на задньобічній поверхні тулуба ліворуч по задньопахвиній лінії, на відстані 120,0 см. вище від підошвової поверхні стопи без ушкодження внутрішніх органів, яке виникло від ударної дії плаского предмета, що мав колюче ріжучі ріжучі властивості по типу клинка ножа, не виключено внаслідок удару ножом; за своїм характером відноситься до категорії тілесних ушкоджень тяжкого ступеня тяжкості, за ознакою що небезпечні для життя. Непроникаюче колоте поранення на правій бічній поверхні грудної клітини по задньопахвиній лінії, в місці проекції 2-го ребра, на відстані 145,0 см. вище від підошвової поверхні стопи яке могло виникнути від дії предмета, що мав колючі властивості, не виключено від вістря клинка ножа; за своїм характером відноситься до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості, за ознакою як таке, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад шість днів але не більше як 3 тижні /21 добу.
20 травня 2020 року ОСОБА_6 вручено підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Слідчий зазначає, що підозрюваний ОСОБА_6 , вчинив тяжкий злочини, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 8 років.
Обгрунтована підозра на думку слідчого стосовно ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.
В ході досудового розслідування за попереднім погодженням з адвокатом ОСОБА_5 , які на підставі договорів, здійснюють захист підозрюваного ОСОБА_6 , слідчим СВ Софіївського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області було призначено дату проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_6 , а саме на 12.06.2020. На електронну адресу адвокатам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 через електронну пошту було повідомлено про виклик до Софіївського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області для проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 ..
09.06.2020 року підозрюваного ОСОБА_6 було повідомлено про виклик для участі в слідчому експерименті у телефонному режимі. Але адвокати та підозрюваний 12.06.2020 року до Софіївського ВП не з`явились.
Після чого, 17.06.2020 року адвокатам ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , на 19.06.2020 надіслано електронною поштою повістки про виклик до Софіївського ВП ЖВП ГУНП в Дніпропетровській області для проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_6 , але останні також не з`явились. Під час телефонної розмови начальника слідчого відділення Софіївського відділення поліції Жовтоводського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області з підозрюваним ОСОБА_6 стосовно виклику до Софіївського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області для проведення слідчого експерименту, останній повідомив, що знаходиться не за місцем свого мешкання та прибути до Софіївського відділення не має змоги.
Зазначає у своєму клопотанні, що встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватися від органу досудового розслідування, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.
Ризик того, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватись від органу досудового розслідування, на думку сторони обвинувачення підтверджується тим, що останній не з`являється на виклик слідчого СВ Софіївського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області до відділення поліції та ігнорує законні вимоги слідчого.
Тому на підставі зібраних матеріалів кримінального провадження враховано вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, уникнення проведення слідчого експеременту для перевірки та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Слідча вважає, що менш суворі запобіжні заходи, не можуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КК України та виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язків, тому слідчий та прокурор звертається до суду з клопотанням про обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який не суперечитиме п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України.
З метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 та виконання ним процесуальних обов`язків доцільним є покладення на підозрюваного ОСОБА_6 таких, передбачених у ч. 3 ст. 194 КПК України, обов`язків:1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.
В судовому засіданні прокурор уточнила клопотання та просить застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_6 з 22:00 ночі до 07:00 ранку, з покладення вищезазначених обов`язків, уточнене клопотання підтримала в повному обсязі. Вважає, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватись від органу досудового розслідування, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, адже до матеріалів клопотання надано довідку про ніби то перебування його на лікуванні у КНП «Криворізька міська лікарня № 7» КМР, вважає, що це є лише мотив для досягнення мети переховування від органів досудового слідства.
Підозрюваний та його захисники в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували. Захисниками підозрюваного надано до суду заперечення щодо клопотання про застосування запобіжного заходу. В обгрунтування поданих заперечень посилаються на те, що обгрунтована підозра відносно підозрюваного не доведена поза розумним сумнівом, не доведено належними та допустимим доказами наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, ч. 1 ст.177 КПК України, зазначають, що ухилення підозрюваного від проведення слідчих дій слідчим та прокурором також не доведено, оскільки клопотання про відкладення слідчих дій, що подавались захисниками, були об`єктивними та документально підтвердженими.

Вивчивши клопотання слідчого, погодженого прокурором та заперечення захисників, додані до них матеріали, матеріали досудового розслідування, з`ясувавши думку учасників судового засідання, приходжу до наступного висновку.

Суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що домашній арешт згідно практики ЄСПЛ за своєю суворістю прирівнюється до запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування (рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії»(п. 60)

Згідно ч.ч. 1,3 ст.132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, одним з яких є й такий запобіжний захід, як домашній арешт.

Відповідно ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Статтею 178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зав`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, визначені ст.178 КПК України.

В поданому клопотанні слідча просила застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, однак не вказала який саме вид домашнього арешту, адже відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, необхідно застосувати до підозрюваного. В судовому засіданні прокурор уточнила клопотання та просить застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_6 з 22:00 ночі до 07:00 ранку, але суд бере до уваги ті обставини, що положення ст.184 КПК України чітко встановлює вимоги до клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжних заходів та не передбачає внесення уточнень стосовно виду запобіжного заходу, який слідчий, прокурор просить застосувати.

З документів щодо стану здоров`я підозрюваного та його пояснень в судовому засіданні вбачається, що останній є людиною похилого віку, періодично відвідує лікаря для проходження лікування стосовно гіпертонічної хвороби та високого тиску, а отже ОСОБА_6 потребує отримання медичної допомоги.

Викладене, в сукупності з тим, що підозрюваний ОСОБА_6 є людиною похилого віку на думку слідчого судді може свідчити про недоцільність застосування до підозрюваного домашнього арешту, оскільки згідно ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово чи у певний період доби, а тому застосування такого виду запобіжного заходу ускладнить особі підозрюваному доступ до кваліфікованої та необхідної медичної допомоги.

За таких обставин, з метою забезпечення виконання завдання кримінального провадження, дотримання балансу між інтересом сторони обвинувачення та правами особи на особисту свободу та отримання необхідного та належного лікування, слідчий суддя доходить висновку, що для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків є недоцільним застосовувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який згідно практики ЄСПЛ прирівнюється за своєю суворістю до тримання особи під вартою.

Таким чином, прокурором не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В той же час, слідчим суддею враховується, що обгрунтована підозра стосовно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України підтверджується доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме протоколом допиту потерпілого, протоколом допиту підозрюваного, протоколами допитів свідків, протоколами впізнання особи по фотознімкам від 15.05.2020 року, згідно яких потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_10 впевнено впізнали особу, яка завдавала ножові поранення потерпілому, а саме ОСОБА_6 , а також особу, яка була присутня з ОСОБА_6 під час конфлікту - свідка ОСОБА_8 , крім того, особисто підозрюваний згідно протоколу допиту не заперечує факт нанесення ним потерпілому ножових поранень, хоча і вказує на те, що такі дії були самозахистом.

Стосовно посилання прокурором на наявність ризиків, п.п. 1, 3, ч. 1 ст. 177 КПК України, судом враховуєтьсяобставини, що підозрюваний на виклик слідчого неодноразово не прибував для проведення необхідних слідчих дій, хоча і надавав обгрунтування причин неприбуття, а саме відсутність за місцем проживання та участь захисників в іншому судовому засіданні, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на запобіжному заході та у розшуку не перебував, випадків порушення обов`язків при застосуванні запобіжного заходу слідчим суддею не встановлено, а тому слідчий суддя, зважаючи на кількість викликів підозрюваного для проведення слідчих дій та неявки підозрюваного для участі в таких діях, вважає, що у цьому контексті є можливим застосування більш м`якого запобіжного заходу передбаченого ч. 1 ст. 176 КПК України. Вплив підозрюваного на потерпілого та свідків на думку суду не встановлений на стадії досудового розслідування слідчим та прокурором та не підтверджений належними та допустимими доказами.

Таким чином, суд вважає, що прокурором не в повному обсязі доведено наявність ризиків вчинення підозрюваного дій, передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК України, хоча і зважаючи на неодноразову неявку підозрюваного для проведення слідчих дій з різних причин, такий ризик повністю слідчим суддею не виключається, а ризик впливу підозрюваного на потерпілого та свідків слідчим суддею не вбачається.

Вказані обставини, на думку слідчого судді виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

З урахуванням вищенаведеного, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання слідчого, погодженого прокурором про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та вважає за необхідне застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Судом також береться до уваги, що у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно ст.179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу. Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду, - прокурор.

Відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Керуючись ст.ст.132,176-179,181,193,194,196 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого Софіївського відділення поліції Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором Софіївського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_6 -відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання на строк 2 (два) місяці до 03 вересня 2020 року, поклавши на нього протягом вказаного строку обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;

2) не виїжджати за межі Софіївського району Дніпропетровської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого прокурора чи суд про зміну місця проживання та/або місце роботи.

Роз`яснити підозрюваному, що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід.

Ухвала про відмову в застосуванні домашнього арешту може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1