Справа № 137/1435/16-к
Провадження №1-кп/132/66/20
ВИРОК
ІМ`ЯМ УКРАЇНИ
15.01.2020 місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження № 1-кп/132/286/18, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084 від 09 березня 2016 року, за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Слобідка Калинівського району Вінницької області, українця, громадянина України, із повною середньою освітою, неодруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, офіційно непрацевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_9 08.03.2016р. о 19год.30хв. будучи у стані алкогольного спяніння, знаходячись на узбіччі автодороги, яка проходить від села Миколаївка Літинського району Вінницької області до автошляху сполученням місто Хмільник - місто Калинівка, умисно, використовуючи малозначний привід, з хуліганських спонукань, демонструючи зверхність, нахабство, вседозволеність, ігноруючи загальноприйняті норми суспільної поведінки, грубо порушуючи громадський порядок, діючи з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, усвідомлюючи протиправність своїх дій, підійшов до автомобіля марки «Шевроле Авео», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », за кермом якого знаходився ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який розташовувався на узбіччі автодороги, та почав вимагати від останнього надати йому дорогу для проїзду мотоциклом марки «Viper200N» номер рами « НОМЕР_2 ». ОСОБА_10 помітивши, що ОСОБА_11 тримає праву руку у верхній внутрішній кишені своєї куртки та почувши підозріле клацання, схоже на зведення курка пістолета, сів до власного автомобіля та завів двигун. В цей час ОСОБА_11 дістав із внутрішньої кишені куртки, в яку він був одягнений, вогнепальну зброю, а саме пістолет моделі «Zoraki mod 914S, Cal. 9 mm Pak made by Atak», та направив його у бік автомобіля в місце знаходження водія. ОСОБА_10 , в свою чергу, побоюючись застосування щодо нього зброї, з метою уникнення небезпеки розпочав рух автомобілем. У подальшому, ОСОБА_11 , обурившись діями водія, продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку, здійснив три постріли із пістолету моделі «Zoraki mod 914S, Cal. 9 mm Pak made by Atak» по автомобілю, тим самим створюючи реальну загрозу життю та здоров`ю потерпілого та пошкодивши майно останнього.
Обвинувачений ОСОБА_11 , в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав у повному обсязі, та пояснив, що 08.03.2016р. біля 18год.00хв. разом із своїм знайомим ОСОБА_12 , на власному мотоциклі, приїхав в село Миколаївка Літинського району Вінницької області, до знайомої ОСОБА_13 . Недовго поговоривши з останньою, він разом з ОСОБА_12 на цьому ж мотоциклі направився в село Уладівка Літинського району Вінницької області у кафе «Відродження». По напрямку слідування, потерпілого ОСОБА_10 та його автомобіля на дорозі не зустрічав. Приїхавши на місце та перебуваючи в приміщенні зазначеного кафе, до нього підійшли двоє невідомих йому осіб, які сказали, що зацікавились його мотоциклом, та запропонували йому вийти на вулицю. Вийшовши на вулицю, невідомі особи, із застосуванням сили, наділи на нього наручники, та посадили в автомобіль. Приїхавши у відділення Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, його завели у службовий кабінет, в якому із застосуванням фізичної сили, примушували давати неправдиві покази та підписувати невідомі йому документи. Вину не визнає, оскільки ніякої зброї у нього ніколи не було, потерпілого в цей день він не бачив, а тому ніякого злочину відносно останнього він не вчиняв. З цього ж приводу, не визнає і цивільний позов, оскільки будь-якої шкоди потерпілому не заподіював.

Не дивлячись на повне невизнання обвинуваченим своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, його вина в скоєнні даного злочину повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами.

Потерпілий ОСОБА_14 в суді зазначив, що 08.03.2016р. він на власному автомобілі перебував на узбіччі дороги за селом Миколаївка Літинського району Вінницької області, та побачивши, що біля нього зупинився мотоцикл червоного кольору, на якому перебувало двоє чоловіків, вирішив вийти та запитати, що сталось та чи непотрібна їм допомога. Вийшовши із автомобіля, від ОСОБА_11 почув безпричинні звинувачення, що його автомобіль заважає його руху. При цьому, ОСОБА_11 тримав руку під курткою. Повертаючись до автомобіля, він почув звук клацання, характерний під час перезарядки пістолета. Після чого, він побачив, що ОСОБА_11 дістав з під куртки пістолет, який направив на нього. Під впливом страху за своє життя, він швидко сів за кермо автомобіля та натиснув педаль газу. В цей момент, ОСОБА_11 було здійснено три постріли в напрямок автомобіля, в якому він знаходився. Приїхавши до себе додому та виявивши сліди від пострілів на автомобілі, він викликав працівників поліції. Внаслідок кримінального правопорушення, а саме неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_11 , йому заподіяна матеріальна шкода у розмірі 14515грн. та моральна шкода у розмірі 50000грн., яку він просить відшкодувати шляхом задоволення цивільного позову, з підстав зазначених в ньому. До обвинуваченого просить застосувати покарання виключно пов`язане з позбавленням волі.

Свідок ОСОБА_15 суду повідомила, що 08.03.2016р. її чоловік ОСОБА_10 раніше приїхавши з роботи додому, повідомив, що по його автомобілю, хлопець, який приїзжав до їхньої сусідки ОСОБА_13 , відкрив стрільбу з вогнепальної зброї, та викликав працівників поліції. По приїзду останніми був проведений огляд автомобілю, на якому виявлені сліди, характерні від вистрілу вогнепальної зброї. Пізніше, ОСОБА_13 підтвердила, що до неї в цей день дійсно приїзжав обвинувачений ОСОБА_11 на мотоциклі разом з іншим хлопцем, та що останній мав в своєму користуванні пістолет.

ОСОБА_16 будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка суду пояснила, що 08.03.2016р. до неї зателефонувала її донька ОСОБА_17 та повідомила, що по її чоловіку ОСОБА_10 стріляли. Прийшовши до доньки додому, вона пересвідчилась в достовірності цих слів, оскільки на автомобілі були наявні пошкодження у вигляді отворів від пострілів. Працівниками поліції був оглянутий пошкоджений автомобіль. Пізніше прийшла ОСОБА_13 , яка підтвердила, що до неї в цей день дійсно приїзжав обвинувачений ОСОБА_11 , який погрожував їй пістолетом.

Допитана в суді ОСОБА_18 зазначила, що 08.03.2016р. до неї подзвонила ОСОБА_19 та повідомила, що автомобіль ОСОБА_10 було розстріляно із вогнепальної зброї. Прийшовши до останнього додому, ОСОБА_10 на її запитання відповів, що по ньому та його автомобілю стріляв хлопець, який приїжджає до ОСОБА_13 . Були викликані працівники поліції, які оглянути транспортний засіб, на якому були виявлені сліди від пострілів, а також прийшла ОСОБА_13 , яка підтвердила, що ОСОБА_11 має у своєму володінні пістолет, а також те, що він приїжджав цього дня до неї.

Будучи допитаним ОСОБА_20 в судовому засідання показав, що будучи працівником поліції 08.03.2016р. у складі слідчо-оперативної групи за відповідним повідомленням ОСОБА_10 виїжджав за місцем його проживання в село Миколаївка Літинського району Вінницької області, де був оглянутий автомобіль, на якому були виявлені сліди від пострілу вогнепальної зброї, та опитаний потерпілий щодо обставин події. Після отримання відомостей щодо особи, яка перебувала за кермом мотоцикла марки «Вайпер» та здійснила постріли з вогнепальної зброї, а також інформації щодо перебування останньої в селі Уладівка Літинського району Вінницької області в кафе «Відродження», було прийнято рішення про виїзд до цього закладу з метою затримання даної особи. Прибувши до місця розташування кафе, він разом з колегою ОСОБА_21 зайшли в приміщення цього закладу, де виявивши ОСОБА_11 , запропонували останньому вийти на вулицю та пройти до службового автомобіля. Під час затримання ОСОБА_11 та поверхневого огляду, у нього було виявлено та вилучено пістолет, який знаходився в кобурі. ОСОБА_11 добровільно видав ключі від мотоциклу марки «Вайпер», після чого його було доставлено до Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області.

ОСОБА_22 в суді пояснила, що 08.03.2016р. до неї дійсно приїжджав ОСОБА_11 на своєму мотоциклі, разом з іншим хлопцем ОСОБА_12 . З`ясувавши між собою стосунки, останній сів на мотоцикл та поїхав. Пізніше, працівникам поліції вона повідомила, що ОСОБА_11 може перебувати в селі Уладівка Літинського району Вінницької області в кафе «Відродження».

Свідок ОСОБА_23 суду повідомив, що 08.03.2016р. разом із ОСОБА_11 на належному йому мотоциклі приїжджали в село Миколаївка Літинського району Вінницької області до ОСОБА_13 , після чого повернулись в село Уладівка Літинського району Вінницької області в кафе «Відродження», де були затримані працівниками поліції.

Отже, як випливає зі показів потерпілого та свідків, 08.03.2016р. на автомобілі ОСОБА_10 були наявні характерні пошкодження, які залишились від вистрілу вогнепальної зброї. Обвинувачений ОСОБА_11 мав в своєму користуванні вогнепальну зброю, та цього дня на мотоциклі приїжджав в село Миколаївка Літинського району Вінницької області.

У зв`язку з відмовою прокурора від допиту інших свідків обвинувачення, частина з яких дають аналогічні покази, а інша їх частина не є безпосередніми очевидцями кримінального правопорушення та її наслідків, а отже не є носіями інформації щодо обставин, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, суд заслухавши думку учасників судового розгляду, які не наполягали на їх допиті, визнав недоцільним допит останніх під час кримінального провадження.

Крім показань потерпілого та допитаних в суді свідків, вина обвинуваченого підтверджується наступними доказами:

Відповідно до протоколу прийняття заяви від потерпілого ОСОБА_10 від 08.03.2016р., останній о 21год.20хв. звернувся до поліції та повідомив, що 08.03.2016р. приблизно о 19год.30хв. ОСОБА_11 на відрізку дороги між селом Миколаївка та автодорогою місто Калинівка місто Хмільник здійснив три постріли із заздалегідь заготовленого пістолету по автомобілю марки «Шевроле Авео». державний номерний знак « НОМЕР_3 », за кермом якого знаходився потерпілий.

Згідно протоколу огляду місця події від 08.03.2016 року з відповідними фототаблицями, який складений о 22год.50хв. тобто відразу після отримання заяви ОСОБА_10 , за участю потерпілого на відрізку дороги між селом Миколаївка та автодорогою місто Калинівка - місто Хмільник, виявлено сліди транспортного засобу, а саме сліди протектора шин мотоцикла та автомобіля.

Протоколом затримання від 09.03.2016р., який складено о 05год.05хв. в приміщенні відділення поліції, засвідчене фактичне затримання ОСОБА_11 о 23:00 год. 08.03.2016р., ілюстративною таблицею із зображенням затриманого, зафіксовано його зовнішній вигляд, а саме одежу, в якій він перебував, про яку потерпілий та свідки вказували в своїх поясненнях.

За лікарськими висновками та довідками про результати медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння, який проводився о 07год.40хв. 09.03.2016р., у ОСОБА_11 виявлено - 1,2 проміле.

Згідно протоколу додаткового огляду мотоцикла від 12.03.2016р., в ході цієї процесуальної дії, було зроблено фото протекторів шин для призначення судово-трасологічної експертизи.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 08.03.2016р., що візуально відтворено на фото таблиці ілюстрацій до цього протоколу, оглянуто автомобіль «Шевроле Авео», державний номерний знак « НОМЕР_3 », що належить ОСОБА_10 , на якому наявні три отвори, утворені завдяки пострілам із вогнепальної зброї, а саме коло правого колеса, дверей пасажирського сидіння та дверей за пасажирським сидінням.

За протоколом огляду місця події від 09.03.2016р. та протоколом місця події від 08.03.2016р., оглянуто відрізок дороги, яка проходить від села Миколаївка Літинського району Вінницької області до автодороги сполученням місто Хмільник місто Калинівка, де виявлені три гільзи із написами «YAS 9 мм РАК», та сліди від мотоцикла, що зафіксовано на ілюстраційних таблицях, доданих до протоколу.

Протоколом місця події від 09.03.2016р. та таблицею ілюстрацією засвідчено, що 09.03.2016р. під час огляду автомобіля марки «ВАЗ-2171», спеціальний державний номерний знак « НОМЕР_4 », у салоні якого було виявлено та вилучено наступні речі: металевий предмет зовні схожий на пістолет, на рамі якого наявний відтиск номеру « НОМЕР_5 », а на затворі з обох боків наявний напис «Zoraki mod 914S, Cal. 9mm Pak made by Atак» в патроннику якого знаходилась використана гільза та шкіряний виріб призначений для носіння пістолету, кобуру із написом «Stalker», які було вилучено під час затримання ОСОБА_11 поряд із приміщенням кафе «Відродження» в селі Уладівка Літинського району Вінницької області 08.03.2016р.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 09.03.2016р., ОСОБА_10 впізнав особу, яка скоїла відносно нього кримінальне правопорушення, а саме ОСОБА_11 , що зафіксовано на ілюстрованій таблиці, яка є додатком до протоколу.

Згідно протоколу огляду місця події від 09.03.2016р., та протоколу огляду місця події від 12.03.2016р., оглянуто мотоцикл «VIPER 200 N», належний ОСОБА_11 , який має характерні дані та особливості, про який повідомляв потерпілий та свідки.

Висновком експерта № 50 від 17.05.2016р., на наданій на експертизу куртці, що належить ОСОБА_11 виявлено нітрит-, нітрат- іонів та дифеніламін, які є характерними для продуктів пострілу нітроцелюлозного (бездимного) пороху.

За висновком експерта про проведення балістичного дослідження від 27.04.2016р. № 172-Б, пістолет, наданий на дослідження, є ручною короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю, перероблений саморобним способом з (сигнально-шумового) стартового пістолету моделі (ZORAKI- МOD. 914-S», № НОМЕР_5 , калібру 9 мм Р.А., виробництва Туреччини, шляхом видалення перетинки (заглушки) з каналу ствола. Конструкція пістолета дозволяє проводити постріли пістолетними патронами калібру 9 мм Р.А., які споряджені гумовими кулями, газовими пістолетними патронами калібру 9 мм Р.А., шумовими пістолетними патронами калібру 9 мм Р.А., дробовими пістолетними патронами калібру 9 мм Р.А., а також способом роздільного спорядження (шумовий патрон калібру 9 мм Р.А. в патроннику та підкаліберний снаряд в стволі). Конструкція пістолета не дозволяє проводити постріли штатними її патронами до бойової зброї без внесення змін в конструкцію пістолета або патронів, а також даний пістолет придатний для проведення пострілів та 4 (чотири) гільзи (одна гільза з патронника пістолета - спецпакет № 2227028 та три гільзи з спецпакета № 3047282), надані на дослідження, відстріляні з пістолета ZORAKI- МOD. 914-S», № НОМЕР_5 , калібру 9 мм Р.А.

Згідно висновку судово-трасологічної експертизи № 685-Т від 29.04.2016р., сліди протектору шини транспортного засобу, який було виявлено та зафіксовано 08.03.2016р., під час огляду місця події за фактом хуліганських дій відносно ОСОБА_10 на автодорозі в селі Миколаївка Літинського району Вінницької області до автодороги сполученням місто Хмільник місто Калинівка, придатний для встановлення групової належності шини транспортного засобу, якою залишено даний слід, по загальних ознаках належить мотоциклу «VIPER 200 N», власником якого є ОСОБА_11 .

Відповідно до дефектної відомості огляду колісного транспортного засобу, був оглянутий легковий автомобіль марки «Шевроле Авео», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », що належить ОСОБА_10 , на якому виявлено три отвори, утворення в результаті обстрілу із вогнепальної зброї.

Протоколом проведення слідчого експерменту від 17.05.2016р., за яким ОСОБА_10 відтворенні усі події, щодо вчинення відносно нього ОСОБА_11 кримінального правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» від 22.12.2006р. № 10 роз`яснено, що вирішуючи питання щодо наявності в діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки хуліганства, як застосування вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень (ч. 4 ст.296 КК України), слід враховувати, що ця ознака має місце лише в тих випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесні ушкодження або коли використання цих предметів під час учинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.

Оцінюючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними та допустимими, такими, що не протирічать один одному, приймає їх та приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_11 , оскільки останній дійсно створив реальну загрозу життю та здоров`ю ОСОБА_10 та вірність кваліфікації його дій у вчиненому кримінальному правопорушенні за ч.4 ст.296 КК України, а саме у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю (хуліганство), яке вчинене із застосування вогнепальної зброї.

Факт вчинення обвинуваченим вказаного кримінального правопорушення підтверджується показаннями потерпілого, свідків, які є логічними в частині фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення узгоджуються з іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні та наведеними вище.

Відтак твердження обвинуваченого ОСОБА_11 про те, що він ніколи не мав своєму розпорядженні вогнепальної зброї, а також те, що він 08.03.2016р. не бачив ОСОБА_10 , та не вчиняв відносно останнього жодних злочинних дій, спростовуються матеріалами справами та дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема поясненнями потерпілого та свідків. Дані твердження, суд оцінює як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення та намагання уникнення останнім кримінальної відповідальності.

До пояснень свідка ОСОБА_13 про те, що вона ніколи у ОСОБА_11 не бачила вогнепальної зброї, і про наявність якої у останнього вона не повідомляла працівників поліції та свідків, суд відноситься критично, оскільки вони спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами та поясненнями допитаних свідків. Вказані пояснення, з огляду на близькі стосунки, в яких перебувала ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , суд розцінює як неправдиві.

Свідчення свідка ОСОБА_12 в частині того, що він не пам`ятає про конкретні обставини подій, що відбулись 08.03.2016р., а саме вчинення з боку ОСОБА_11 злочинних дій відносно потерпілого ОСОБА_10 , суд не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються показами потерпілого та свідків, а також зібраними у справі доказами. Будучи другом обвинуваченого, ОСОБА_12 зацікавлений у підтриманні обраного ОСОБА_11 способу захисту. Крім того, дана особа була засуджена 26.04.2017р. Літинським районним судом Вінницької області за ч.1 ст.384 КК України до покарання у вигляді арешту, за дачу завідомо неправдивих показів щодо подій, які стались 08.03.2016р. за участі ОСОБА_11 .

Згідно пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди, мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Відповідно до статті 323 КПК України, вирок суду, повинен бути законним та обґрунтованим.

Згідно з частиною 1 статті 9 Конституції України та статтею 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-ІУ «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються вони у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Міжнародні договори України, які набрали чинності у встановленому законом порядку та встановлюють інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідних актах законодавства України, мають перевагу над внутрішньодержавними законодавчими актами.

Особливе місце серед міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, належить Конвенції, ратифікованій Законом України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції». Із моменту приєднання до Конвенції Україна взяла на себе низку зобов`язань у сфері захисту прав людини. Частиною таких зобов`язань відповідно до статей 32, 46 Конвенції є визнання Україною юрисдикції ЄСПЛ, яка поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, а також виконання остаточних рішень ЄСПЛ у справах проти України.

Законом України від 23.02.2006р. № 3477-ІУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», у статті 17 якого наголошується, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Згідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009р. у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У пункті 113 рішення ЄСПЛ в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006р., суд наголосив, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість «будь - якого кримінального обвинувачення».

Згідно статті 50 КК України, рішення суду про призначення покарання з-поміж інших завдань повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Відповідно до вимог статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з положень статті 65 КК України, а також роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізується принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Частиною 6 статті 368 КПК України встановлено, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

А дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Суд зазначив, що згідно зі статтею 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Верховний Суд вказав, що суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Суд роз`яснив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, раніше не судимий, неодружений, має на утриманні одну малолітню дитину, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Також судом враховано, що обвинувачений з метою уникнення від справедливого покарання, не визнає своєї вини, в скоєному не розкаюється, завдані злочинними діями збитки, не відшкодувані потерпілому, своїми діями створив реальну загрозу життю та здоров`ю потерпілому ОСОБА_10 .

Крім цього, суд враховує досудову доповідь Калинівського районного відділу з питань пробації, відповідно до якої, встановлено інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_11 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, за умови здійснення нагляду та контролю, із застосуванням соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення.

Згідно статті 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів, особи винного і обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставини, які згідно статті 66 КК України пом`якшують покарання відсутні.

Обставиною, яка згідно статті 67 КК України, обтяжує покарання є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Суд погоджується із позицією прокурора щодо призначення ОСОБА_11 покарання в межах санкції статті закону, яка передбачає відповідальність за вищевказаний злочин, а саме у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, з іспитовим строком у 3 (три) роки, оскільки дане покарання достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Суд не може погодитись із категоричною позицією потерпілого ОСОБА_10 щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_11 покарання виключно пов`язане з позбавленням волі, без застосування ст.ст.75, 76 КК України, оскільки таке покарання не відповідатиме його меті, гуманності, справедливості, потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Натомість обране судом покарання, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Згідно частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме:

зіскоб речовини білого кольору з поверхні вм`ятини задніх правих дверцят; шкіряний виріб призначений для носіння пістолету під верхнім одягом (кобура) із написом «Stalker», необхідно знищити;

мотоцикл марки «Вайпер 200 н» червоного кольору із заводським номером на рамі « НОМЕР_6 », необхідно повернути його володільцю ОСОБА_11 ;

гладкоствольний пістолет моделі «Zoraki mod 914S, Cal. 9mm Pak made by Atak», необхідно передати до Управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП у Вінницькій області;

чотири гільзи, на ділянках яких наявні маркувальні написи «YAS 9mm РАК», необхідно знищити;

фотознімки слідів шин та шин транспортного засобу; зразки змивів з правої та лівої рук ОСОБА_11 на марлеві тампони, контрольний марлевий тампон, СD диск Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області від 08.03.2016р., необхідно залишити в матеріалах справи;

шкіряну куртку, яка передана на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, необхідно повернути ОСОБА_11 .

Відповідно до вимог частини 4 статті 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Як вбачається з ухвали слідчого судді Літинського районного суду Вінницької області ОСОБА_24 від 11.03.2016р., на мотоцикл марки "Viper 200N" червоного кольору із заводським номером на рамі НОМЕР_7 , двигун НОМЕР_6 , а також на пістолет, на рамі якого наявний відтиск номеру « НОМЕР_5 », на затворі з обох боків наявний напис «Zoraki mod 914S, Cal. 9mm Pak made by Atak», був накладений арешт.
У зв`язку з тим, що за вироком до ОСОБА_11 не застосовується спеціальна конфіскація та йому не призначено покарання у виді конфіскації майна, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Літинського районного суду Вінницької області ОСОБА_24 від 11.03.2016р.
Відповідно до частини 4 статті 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.
Згідно частини 2 статті 124 КПК України та роз`яснень пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995р. «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Із ОСОБА_11 в дохід держави, необхідно стягнути документально підтверджені витрати на залучення експерта, а саме витрати по проведенню вибухотехнічної експертизи від 17.05.2016 року № 50 у розмірі 1323,10 грн., балістичної експертизи від 27.04.2016 року №172-Б у розмірі 1650,75 грн., вибухотехнічної експертизи від 16.05.2016 року № 49 у розмірі 1587,72 грн. та трасологічної експертизи від 29.04.2016 року № 685-Т у розмірі 703,68 грн., а всього в загальній сумі 5265,15 грн.
Заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого як в ході досудового розслідування, так і в ході судового розгляду не застосовувались.

Відповідно до частин 1, 5 статті 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з частиною 1 статті 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до статті 55 Конституції України та положень статей 4, 13, 19, 79, 81 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1 статті 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При цьому, згідно пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Завдана злочином матеріальна шкода підтверджена документально, а саме згідно звіту № 16/62 оцінки майна по визначенню розміру матеріального збитку, завданого власникові транспортного засобу марки «Chevrolet Aveo», номерний знак « НОМЕР_3 » від 22.03.2016р., розмір матеріального збитку, завданого власникові цього транспортного засобу ОСОБА_10 , складає 12759,16грн.

Витрати понесені ОСОБА_10 на оплату проїзду до міста Вінниця для проведення експертизи складають 600грн., що підтверджується чеками № 0230 від 16.03.2016р., № 5862 від 15.03.2016р., № 9422 від 14.03.2016р. та № 8483 від 11.03.2016р.

Вартість телеграми для відповідача ОСОБА_11 , складає 46грн., що підтверджується чеком № 4942 від 11.03.2016р.

Вартість проведеної експертизи становить 610грн., що підтверджується чеками № 15797961 та 15797962 від 24.03.2016р.

Враховуючи викладене, виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості, позов потерпілого в частині відшкодування матеріальних збитків, відповідно до ст.1166 ЦК України, підлягає частковому задоволенню. Так, з урахуванням конкретних обставин у даній справі, а саме того, що діями обвинуваченого ОСОБА_11 потерпілому ОСОБА_10 заподіяно матеріальну шкоду, загальний розмір якої складає 14015,16грн.

Відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.

Частиною 1 статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Як роз`яснено в пунктах 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25.05.2001р. та від 27.02.2009р.), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У відповідності з частиною 4 статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

За таких обставин суд, враховуючи думку учасників процесу в частині наявності моральної (немайнової) шкоди у цивільного позивача, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала потерпіла сторона, характеру немайнових трат (їх тривалості, можливості відновлення), стану її здоров`я, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне позовні вимоги про відшкодування ОСОБА_25 моральної шкоди задовольнити частково в сумі 25000 грн.
При цьому слід зауважити, що судом встановлено, що саме з вини обвинуваченого, потерпілому, який є цивільним позивачем, заподіяно моральну шкоду, яка полягає у тому, що наслідки кримінального правопорушення стали для нього та його сім`ї психотравмуючими, обумовили порушення фізичної, психоемоційної та соціальної сфер існування, ускладнили можливості повноцінної життєдіяльності та викликали негативні психологічні переживання.

Згідно частини 1 статті 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Таким чином, з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_10 підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 1000грн., та витрати по оплаті судового збору за стягнення моральної шкоди в сумі 640 грн., які документально підтверджені.

Відповідно до частин 1, 2 статті 374 КПК України, вирок суду складається зокрема зі вступної частини, у якій зазначаються дата та місце його ухвалення.

Згідно роз`яснень викладених в узагальнені Верховного Суду України від 01.08.2004р. «Про якість складання й оформлення судових рішень у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення», суди повинні керуватися положенням про те, що датою постановлення вироку є день його підписання складом суду, незалежно від тривалості часу, протягом якого відбувалася нарада суддів, а місцем його постановлення місто чи інший населений пункт, де це фактично мало місце.

Оскільки днем підписання вироку є 15.01.2020р., то датою його постановлення є саме цей день.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374, 376, 392, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком в 3 (три) роки. Згідно п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, покласти обов`язки на ОСОБА_11 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта згідно висновків вибухотехнічної експертизи від 17.05.2016 року № 50 у розмірі 1323,10 грн., балістичної експертизи від 27.04.2016 року №172-Б у розмірі 1650,75 грн., вибухотехнічної експертизи від 16.05.2016 року № 49 у розмірі 1587,72 грн. та трасологічної експертизи від 29.04.2016 року № 685-Т у розмірі 703,68 грн., а всього на загальну суму 5265,15 грн.
Скасувати арешт мотоцикла марки "Viper 200N" червоного кольору із заводським номером на рамі НОМЕР_7 , двигун НОМЕР_6 , а також пістолета, на рамі якого наявний відтиск номеру « НОМЕР_5 », на затворі з обох боків наявний напис «Zoraki mod 914S, Cal. 9mm Pak made by Atak», накладений ухвалою слідчого судді Літинського районного суду Вінницької області ОСОБА_24 від 11.03.2016р.
Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме:

зіскоб речовини білого кольору з поверхні вм`ятини задніх правих дверцят; шкіряний виріб призначений для носіння пістолету під верхнім одягом (кобура) із написом «Stalker», після набрання вироком законної сили, знищити;

мотоцикл марки «Вайпер 200 н» червоного кольору із заводським номером на рамі « НОМЕР_6 », після набрання вироком законної сили, повернути його законному володільцю ОСОБА_11 ;

гладкоствольний пістолет моделі «Zoraki mod 914S, Cal. 9mm Pak made by Atak», після набрання вироком законної сили, передати до Управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП у Вінницькій області;

чотири гільзи, на ділянках яких наявні маркувальні написи «YAS 9mm РАК», після набрання вироком законної сили, знищити;

фотознімки слідів шин та шин транспортного засобу; зразки змивів з правої та лівої рук ОСОБА_11 на марлеві тампони, контрольний марлевий тампон, СD диск Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області від 08.03.2016р., після набрання вироком законної сили, залишити в матеріалах справи;

шкіряну куртку, яка передана на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, після набрання вироком законної сили, повернути ОСОБА_11 .

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої злочином задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 14015,16грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 25000,00грн., а також документально підтверджені витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 1000,00грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00грн., а всього 40655,16грн.

В іншій частині цивільного позову заявнику відмовити.
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Роз`яснити засудженому, що він має право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції у визначеному законом порядку.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку обвинуваченому та прокурору.

Суддя:підпис.

Копія вірна:

Суддя: