ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/517/19 Номер провадження 11-кп/814/205/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000255 за апеляційною скаргою заступника прокурора Прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 на вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 13.05.2019,
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, молодшого спеціаліста за спеціальністю «Електропостачання», маючого на утриманні малолітню дитину, не працюючого, раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.272 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з керівництвом робіт з підвищеною небезпекою строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України встановлено ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного за цим вироком основного та додаткового покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 7.09.2017.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 11440 грн. судових витрат за проведення судової експертизи в галузі охорони праці та безпеки життєдіяльності № 23728.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 26.05.2017, як старший електромеханік, будучи керівником робіт Регіональної філії «Південна залізниця» та наділеним організаційно-розпорядчими і адміністративно-господарськими функціями, здійснюючи керівництво всіма видами виробничо-господарської діяльності дільниці, контроль за додержанням працівниками правил охорони праці, керівництво працівниками дільниці Полтава Південна - Мала Перещепина.
Всупереч вимогам п.п. 1.7.; 6.4; 6.9; 6.10 Типового положення про порядок проведення навчання і перевірку знань з питань охорони праці, затвердженого наказом Держнаглядохоронпраці від 26.04.2005 №15, п.п. 1.4; 2.3.; 2.9; 7.1 Правил охорони праці під час проведення робіт з перевірки стану дільниці контактної мережі на перегоні Полтава Південна - Мала Перещепина, яка згідно переліку робіт з підвищеною небезпекою, затвердженого Наказом Держнаглядохоронпраці України від 26.04.2005 відноситься до робіт з підвищеною небезпекою в умовах дії небезпечних і шкідливих виробничих факторів, бригадою з п`яти чоловік, при цьому керівником групи був ОСОБА_7 , до якої входив ОСОБА_10 - електромонтер контактної мережі 3 розряду. Під час виконання вказаних робіт ОСОБА_10 , піднявшись на перила ізолюючої площадки, дотягнувся рукою до консолі і був вражений електричним струмом. Смерть ОСОБА_10 настала внаслідок ураження технічною електрикою.
Організаційно технічними причинами нещасного випадку (смерті ОСОБА_10 ) є незадовільна організація 26.05.2017 робіт з підвищеною небезпекою з боку керівника робіт ОСОБА_7 на якого покладено забезпечення виконання правил охорони праці та безпеки життєдіяльності в досліджуваному виробничому процесі, невиконання вимог п. 5.5.1. Правил (13), а саме: не виконано порядок технічних заходів, що забезпечують зняття напруги шляхом встановлення штучної перемички та п. 3.3.2 інструкції з охорони праці № 34; не виконано зрівнювання потенціалу всіх елементів контактної мережі, і пов`язаних з нею пристроїв на робочому місті.
В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягав застосуванню при призначенні покарання, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст. 272 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з керівництвом робіт з підвищеною небезпекою на 1 рік. На підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного даним вироком суду покарання.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд не врахував відсутність підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання за ч. 2 ст. 272 КК України з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, просив вирок суду змінити, оскільки в апеляційній скарзі апелянт не просить погіршити становище обвинуваченого, пояснення обвинуваченого та його захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку.

Як вбачається з журналу судового засідання та аудіозапису перебігу судового засідання, який міститься на технічному носії інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції, фактичні обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового провадження не оспорювалися і докази відносно них, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, а тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, які не оспорюються і в апеляційній скарзі, згідно з положеннями ч. 2 ст. 394 КПК України, перевірці апеляційним судом не підлягають.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч. 2 ст. 272 КК України, а саме, як необережні дії ОСОБА_7 , які виразилися в порушенні правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на підприємстві особою, яка зобов`язана їх дотримуватись, що спричинило загибель людини, за обставин встановлених судом, у апеляційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , яке відповідно до санкції ч. 2 ст. 272 КК України є не мінімальним суд першої інстанції правильно відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України врахував тяжкість вчиненого злочину, який є тяжким, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліках у Полтавському обласному психоневрологічному диспансері, Полтавському обласному наркологічному диспансері та Полтавській обласній клінічній психіатричній лікарні ім. О.Ф. Мальцева не перебуває, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування збитків та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів погоджується, що покарання ОСОБА_7 повинно бути призначено у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з керівництвом робіт з підвищеною небезпекою, у межах санкції ч. 2 ст. 272 КК України на строк, визначений судом першої інстанції. Таке покарання, колегія суддів вважає, що буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Доводи апелянта про безпідставне звільнення обвинуваченого від відбування призначеного за ч. 2 ст. 272 КК України покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, є слушними.
Згідно приписів ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Звільнивши обвинуваченого, на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного за ч. 2 ст. 272 КК України покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку, поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, суд не мотивував, свого рішення.
Більше того статтею 75 КПК України не передбачено звільнення від відбування додаткового покарання, що не врахував також суд, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від призначеного додаткового покарання, а саме позбавлення права обіймати посади пов`язані з керівництвом робіт з підвищеною небезпекою.

У той же час, колегія суддів не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину обвинуваченим ОСОБА_7 , який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, наслідки, які настали від вчинення злочину ОСОБА_7 (смерть ОСОБА_10 ), дані про особу обвинуваченого, які надані вище, через це підлягає виключенню із резолютивної частини вироку рішення суду про звільнення ОСОБА_7 від призначеного судом покарання за ч. 2 ст. 272 КК України на підставі ст. 75 КК України із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а вирок - зміні.
Також колегія суддів вважає, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році» правильно місцевим судом задоволено та звільнено його від відбування основного і додаткового покарання призначеного вироком суду на підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році», зважаючи на ту обставину, що він на час вчинення злочину мав дитину 2008 року народження, відносно якої згідно довідки в.о. завідувача служби у справах дітей ОСОБА_11 не був побавлений батьківських прав (а.с.39).
З огляду на викладене вище, враховуючи п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України де зазначено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого, у даному випадку колегія суддівдійшла висновку про виключення із резолютивної частини вироку рішення суду про звільнення ОСОБА_7 від призначеного судом покарання за ч. 2 ст. 272 КК України на підставі ст. 75 КК України із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що не є погіршенням становища обвинуваченого. Тому апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, оскільки підстав, передбачених ст. 420 КПК України для скасування вироку і ухвалення нового вироку апеляційна скарга не містить.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 13.05.2019 щодо ОСОБА_7 змінити.
Виключити із резолютивної частини вироку звільнення ОСОБА_7 від призначеного судом покарання за ч. 2 ст. 272 КК України на підставі ст. 75 КК України із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4