1-кс/243/1174/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року м. Слов`янськ

Слідчий суддя Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 , за участі: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ; прокурора ОСОБА_3 розглянувши у закритому судовому засіданні за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів в залі суду № 17 м. Слов`янська клопотання прокурора Слов`янської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_4 , для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у кримінальному провадженні за № 0002536 від 22.09.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 260 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Слов`янського міськрайонного суду звернувся прокурор Слов`янської місцевої прокуратури ОСОБА_3 з клопотанням про надання дозволу на затримання з метою приводу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 260 КК України, для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
З клопотання вбачається, що на початку квітня 2014 року, на території Донецької області України, громадянином Російської федерації ОСОБА_5 та іншими невстановленими особами для насильницького підтримання влади незаконної самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки» було створено непередбаченими законами України збройне формування, яке мало організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, були озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою, а також мали тяжке військове озброєння та військову техніку. Крім того в зазначеному формуванні було визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності, яка полягала в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених створених структур ДНР, придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння правоохоронним органам державної виконавчої влади України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокувались в різних населених пунктах та місцевостях Донецької області та мали загальну координацію керівництва.

В травні 2014 року, ОСОБА_4 діючи з прямим умислом, перебуваючи в м. Слов`янськ Донецької області, вступив до незаконного збройного військового формування самопроголошеної так званої « Донецької народної республіки». Ознайомившись з встановленими правилами поведінки, правами та обов`язками члена вказаного збройного формування, ОСОБА_4 дав свою згоду на їх дотримання та виконання, тим самим,

підтвердив свої наміри на участь у вищевказаному незаконному збройному формуванню та виконанню його цілей і завдань. Для подальшої участі в незаконному збройному формуванню, невстановленою особою, ОСОБА_4 було призначено бійцем незаконного збройного формування АДРЕСА_1 та передано йому у використання автоматичну вогнепальну зброю, набої до неї, формений одяг та військове спорядження.

Продовжуючи протиправну діяльність, з травня 2014 року ОСОБА_4 здійснюючи свої умисні протиправні дії у складі непередбаченого законами України збройного формування, систематично виконував накази свого командира та здійснював чергування у захоплених будівлях та охорону заручників зі зброєю в руках, а також виконував інші протиправні накази направлені проти представників влади із застосуванням автоматичної вогнепальної зброї, які отримував від своїх керівників з числа незаконного збройного військового формування самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки».

Таким чином, дії ОСОБА_4 та невстановлених осіб носили тривалий характер, а саме в травні 2014 року та виразились у активній участі в діяльності непередбаченого представникам влади із застосуванням автоматичної вогнепальної зброї.

В результаті діяльності зазначеного не передбаченого законами України збройного формування на території Донецької області було спричинено масову загибель людей, а також зруйновано та пошкоджено велику кількість адміністративних та приватних будівель і споруд, що є тяжкими наслідками.

На підставі викладеного, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч 5 ст 260 КК України, тобто участі у діяльності непередбачених законом України збройних формувань, що спричинило масову загибель людей, а також руйнування та пошкодження великої кількості адміністративних та приватних будівель і споруд.

Прокурор під час судового засідання зазначив, що вина підозрюваного підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколами свідків та іншими матеріалами провадження в їх сукупності.

Також вказав, що ОСОБА_4 не працюючий, не має законних джерел до існування, тобто не має соціально сталих зв`язків по місцю проживання, а тому перебуваючи на свободі, усвідомивши можливість отримання кримінального покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, може переховуватися від слідства та суду.

ОСОБА_4 будучи особою, яка зокрема підозрюється у вчиненні дій направлених на вчинення опору представникам влади із застосуванням автоматичної вогнепальної зброї, яка не має переконань направлених на дотримання законів України та поваги до державної влади в Україні, перебуваючи на свободі, з метою уникнення кримінального покарання, може незаконно впливати на свідків та інших осіб пов`язаних з досудовим слідством у справі загрожуючи їхньому життю та здоров`ю.

ОСОБА_4 являється особою, яка не має сталих соціальних зв`язків, приймала участь у діяльності незаконного збройного формування, яка на даний час є діючим, а інші його члени в тому числі ті з якими підтримував зв`язки підозрюваний, ведуть озброєну боротьбу направлену на повалення державної влади в Україні та порушенні її територіальної цілісності, а також вчиняють інші протиправні діяння, а тому є підстави вважати, що перебуваючи на свободі, усвідомивши можливість отримання кримінального покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, підозрюваний може приєднатися до інших членів незаконного збройного формування та продовжити протиправну діяльність направлену на повалення державної влади в Україні та порушення її територіальної цілісності.

Прокурор в клопотанні зазначає, що підозрюваний ОСОБА_4 ухиляється від явки до слідчого, що перешкоджає проведенню з ним слідчих дій і прийняття законного рішення по даному кримінальному провадженню, у зв`язку з чим прокурор звернувся до слідчого судді з даним клопотанням про дозвіл на затримання з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу.

Вислухавши в судовому засіданні прокурора, який підтримав клопотання, просив задовольнити, дослідивши надані матеріали, приходжу до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог пункту (с) ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року), ніхто не може бути позбавлений волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігти вчиненню особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства», обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише через тяжкість злочину неприпустимо, обов'язковою умовою взяття особи під варту має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належної поведінки обвинуваченого.

Відповідно до положення п. 8 ч. 2 ст. 131 КПК України до заходів забезпечення кримінального провадження належить затримання особи.

Частиною 5 ст. 131 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Частиною 1 ст. 188 КПК України передбачено право прокурора, слідчого за погодженням з прокурором на звернення з клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Таким чином, сторона обвинувачення має право на звернення з таким клопотанням лише щодо особи, якій у передбачений КПК України спосіб повідомлено про підозру, або щодо особи, обвинувальний акт стосовно якої направлений до суду.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК України повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

За змістом ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно ч. 1 ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Виходячи зі змісту частини 1 статті 42 Кримінального процесуального кодексу України, підозрюваною є особа, якій у порядку, передбаченому КПК України, вручено повідомлено про підозру.

Так, за загальним правилом КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається особі в день його складення слідчим або прокурором.

У разі неможливості вручити особисто, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений для виклику та приводу особи (Глава 11 КПК України, статті 135, 136), тобто шляхом:

?надіслання поштою, електронною поштою;
?врученням під розписку дорослому члену сім`ї чи іншій особі, яка з нею проживає «для передання»;
?врученням житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.
Таким чином, КПК України містить вичерпний перелік способів, з дотриманням яких, повідомлення про підозру може бути вручене.

Однак, «вручено» не означає «отримано», а отже доцільно враховувати вимоги щодо належного підтвердження отримання або ознайомлення особою зі змістом повідомлення про підозру іншим шляхом.

Аналіз положень КПК України дає підстави стверджувати, що направлення особі повідомлення про підозру засобами поштового зв`язку відповідатиме вимогам КПК України лише у випадку вручення поштового відправлення особисто підозрюваному.

Так, згідно частини 1 статті 136 КПК України, належним отриманням підозри є виключно розпис особи, у тому числі на поштовому повідомленні.

Тому, сам лише факт направлення поштою повідомлення про підозру, не є доказом належного вручення особі такого повідомлення.

Таким чином, особа набуває статусу підозрюваного з моменту вручення їй особисто поштового відправлення, а не з моменту відправлення такого повідомлення слідчим.

Крім того стаття 135 КПК України передбачає можливість вручення повідомлення про підозру дорослому члену сім`ї особи для подальшої передачі.

При цьому, вручення повідомлення про підозру будь-якій іншій, сторонній особі (брату, водію, охоронцю тощо) є незаконним та не тягне за собою набуття особою статусу підозрюваного.

Вичерпний перелік осіб, які є членами сім`ї, який використовується судами, визначений статтею 1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». Так, це можуть бути особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Дослідивши матеріали клопотання та вислухавши пояснення прокурора, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурор в судовому засіданні не надав слідчому судді достатньо належних доказів та відомостей про отримання ОСОБА_4 повідомлення про підозру, оскільки повідомлення про підозру від 25 серпня 2014 року не було вручено особисто ОСОБА_4 , а додана до матеріалів клопотання розписка від ОСОБА_6 (а.с. 16) в якій вказано, що вона є матір`ю ОСОБА_4 та отримала від працівників поліції повідомлення про підозру для свого сина, не є для суду беззаперечним свідченням наявності саме родинних зв`язків між нею та ОСОБА_4 , та що вона є саме членом родини останнього, оскільки розписка не є документом в розумінні чинного законодавства, який визначає ступінь родинних відносин між особами, а в свою чергу паспортних даних з місцем реєстрації ОСОБА_6 та свідоцтва про народження ОСОБА_4 з відомостями про його батьків, матеріали клопотання не містять, у зв`язку з чим зробити висновок, що ОСОБА_6 проживає разом з підозрюваним за однією адресою та має з ним спільний побут слідчий суддя не може.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що ОСОБА_4 органом досудового розслідування не було належним чином повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 260 КК України, у порядку, передбаченому КПК України, а тому він не набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні № 0002536 від 22.09.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 260 КК України.
Крім того слідчий суддя звертає увагу на те, що згідно ч.1 ст. 52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких

злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.
Ч.5 ст. 260 КК України у відповідності до норм ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином.
Однак матеріали клопотання не містять відомостей про залучення до даного кримінального провадження захисника для здійснення захисту прав та інтересів ОСОБА_4 .
Таким чином у випадку встановлення слідчим суддею факту належного вручення повідомлення про підозру ОСОБА_4 , то не залучення захисника з моменту набуття особою статусу підозрюваного буде порушенням права особи на захист, що є істотним порушенням чинного КПК України та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Підсумовуючи вищенаведене, слідчий суддя вважає необхідним зазначити, що звернення з клопотанням про дозвіл на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно особи, яка у встановлений КПК спосіб не набула статусу підозрюваного або обвинуваченого, чинним КПК не передбачено, тому підстави для задоволення клопотання відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 188 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Слов`янської місцевої прокуратури, ОСОБА_3 про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_4 , для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у кримінальному провадженні за № 0002536 від 22.09.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 260 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена сторонами безпосередньо до Донецького Апеляційного суду протягом 5 днів з дня винесення.

Слідчий суддя ОСОБА_1