Постанова

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2020 року

м. Київ
справа № 235/7490/15-к
провадження № 51-3081 км 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги потерпілого ОСОБА_7 на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2018 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 20 березня 2019 року щодо ОСОБА_8 , прокурора ОСОБА_9 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 20 березня 2019 року щодо ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000866, за обвинуваченням
ОСОБА_8 ,громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Красноармійськ (м. Покровськ) Донецької області, проживає у АДРЕСА_1 , непрацюючого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2018 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК та призначено покарання за ч. 1 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років, за ч. 1 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК призначено ОСОБА_8 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 відраховується з моменту затримання, а саме з 8 квітня 2015 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано в строк покарання, призначеного ОСОБА_8 , строк попереднього ув`язнення з 8 квітня 2015 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року по 13 лютого 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирішено питання про долю речового доказу.
Згідно з вироком ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 8 квітня 2015 року, близько о 00.05 год. за місцем проживання потерпілої ОСОБА_10 , розбивши скло дверей, проник у будинок АДРЕСА_2 , де умисно, після сварки, з метою заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_11 наніс декілька ударів у грудну клітину та спину потерпілої кухонним ножем, який взяв на кухні будинку. Під час нанесення ударів лезо ножа зігнулося, ОСОБА_8 узяв другий ніж та, повернувшись наніс ним ОСОБА_12 численні удари грудної клітки і спини, від яких вона померла.
Після цього ОСОБА_8 умисно, таємно, із корисливих мотивів викрав з будинку, у який потрапив з метою вбивства потерпілої, майно, яке належало сину потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_7 на загальну суму 6094 грн. 87 коп.
20 березня 2019 року Донецьким апеляційним судом вирок місцевого суду залишено без зміни.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано в строк покарання, призначеного ОСОБА_8 , строк попереднього ув`язнення з 8 квітня 2015 року по 20 березня 2019 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2018 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 20 березня 2019 року скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Потерпілий зазначає, що суди прийшли до хибного висновку про наявність неприязних стосунків між потерпілою ОСОБА_12 та засудженим ОСОБА_8 , тому потерпілий не погоджується зі зміною судом кваліфікації дій ОСОБА_8 . Вважає, що умисне вбивство було вчинене з особливою жорстокістю, розбій, який судом кваліфіковано як крадіжка, спрямований на заволодіння майном поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, вчинено ще за життя потерпілої ОСОБА_12 .
Прокурор ОСОБА_9 у касаційній скарзі просить ухвалу Донецького апеляційного суду від 20 березня 2019 року скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Прокурор зазначає, що суд апеляційної інстанції під час перегляду вироку місцевого суду не дав належної оцінки доводам сторони обвинувачення.

Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційні скарги прокурора та потерпілого, просила касаційну скаргу прокурора задовольнити частково, а потерпілого задовольнити у повному обсязі.
Захисник ОСОБА_6 просив касаційні скарги прокурора та потерпілого залишити без задоволення.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На підставі ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Як встановлено з матеріалів кримінального провадження, до суду надійшов обвинувальний акт, на підставі якого ОСОБА_8 було висунуто обвинувачення за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК, ч. 4 ст. 187 КК. Після дослідження доказів встановлено фактичні обставини злочину і судом першої інстанції дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК, ч. 1 ст. 185 КК.
Колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про всебічне, повне та об`єктивне з`ясування та дослідження судом першої інстанції всіх обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачені ст. 91 КПК.
Висновки суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочинів підтверджені доказами, зібраними у відповідності з вимогами закону та дослідженими у судовому засіданні. Усі висновки суду у вироку мотивовані з належною повнотою, наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Висновки суду, викладені у мотивувальній та резолютивній частині вироку, узгоджені між собою та не містять протиріч.
Доводи касаційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність у зв`язку з неправильною, на його думку, кваліфікацією дій ОСОБА_8 та незастосуванням судом закону, який підлягає застосуванню, а саме п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК, є такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального та кримінального процесуального законодавства та наданих суду доказах.

Докази, зібрані та надані суду, досліджені безпосередньо, проаналізовані та оцінені судом першої інстанції з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, дії кваліфіковані з огляду на встановлені і доказані обставини вчинених злочинів.
Суд першої інстанції об`єктивно з`ясував обставини, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК, дійшов до обґрунтованого висновку про недоведення стороною обвинувачення корисливого мотиву умисного вбивства потерпілої та відкритого викрадення майна потерпілого.
Згідно зі ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність прямого умислу у ОСОБА_8 на вчинення умисного вбивства потерпілої ОСОБА_12 після сварки, яка виникла напередодні вчинення злочину, з огляду на характер спричинених тілесних ушкоджень, кількості та локалізації ножових поранень.
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про кваліфікацію даного вбивства як умисного на ґрунті неприязного відношення обвинуваченого ОСОБА_8 до потерпілої, що підтверджується показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 під час проведення з ним слідчого експерименту та показаннями свідка ОСОБА_13 , який у судовому засіданні суду першої інстанції зазначив, що у ОСОБА_8 та його матері були конфлікти з сусідкою.
Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що стороною обвинувачення не доведено у суді корисливий мотив умисного вбивства потерпілої.
В суді першої інстанції ОСОБА_8 провину у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК, не визнав та відмовився давати показання з приводу висунутого обвинувачення. У апеляційній скарзі зазначав, що не вчиняв того, в чому його обвинувачують, і просив пом`якшити призначене йому покарання.
Така позиція ОСОБА_8 свідчить про те, що він погодився і не оспорював свою причетність до вчинених злочинів, а саме вбивства потерпілої ОСОБА_12 та викрадення майна сина потерпілої з будинку, де було вчинено ним вбивство потерпілої.
Судом першої інстанції встановлено, що умисел у ОСОБА_8 на заволодіння майном потерпілої, що знаходилося в її будинку виник після вбивства потерпілої. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК, тобто вбивство, яке учинене з корисливих мотивів, умисне вбивство кваліфікується у разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди. При цьому не має значення, чи одержав винний ту вигоду, яку бажав одержати внаслідок убивства, а також коли виник корисливий мотив - до початку чи під час вчинення цього злочину.
Якщо умисел на заволодіння майном виник у винного після вбивства, вчиненого з інших мотивів, кваліфікація його дій за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК виключається.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 таємно викрав майно потерпілої, частина якого була вилучена у обвинуваченого вдома, а частина залишена на подвір`ї потерпілої.
Cуд першої інстанції дотримався вимог кримінального процесуального закону, провівши належний аналіз обставин вчинення злочину, та, надавши оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення відповідно до ст. 94 КПК.
Вирок місцевого суду є законним і обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 374 КПК.
Доводи потерпілого щодо необхідності кваліфікації дій засудженого ОСОБА_8 за пунктом 4 ч. 2 ст. 115 КК як умисного вбивства, вчиненого з особливою жорстокістю, є такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.
Кваліфікуюча ознака вчиненого ОСОБА_8 вбивства потерпілої з особливою жорстокістю була предметом аналізу суду апеляційної інстанції.
Умисне вбивство визнається вчиненим з особливою жорстокістю, якщо винний, позбавляючи потерпілої життя, усвідомлював, що завдає їй особливих фізичних (шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, тортур, мордування, мучення, у тому числі з використанням вогню, струму, кислоти, лугу, радіоактивних речовин, отрути, яка завдає нестерпного болю тощо), психічних чи моральних (шляхом зганьблення честі, приниження гідності, заподіяння тяжких тілесних душевних переживань, глумління тощо) страждань, а також якщо воно було поєднане з глумлінням над трупом або вчинювалося в присутності близьких потерпілій осіб і винний усвідомлював, що такими діями завдає останній особливих психічних чи моральних страждань.
Судом встановлено, що умисел ОСОБА_8 на вбивство ОСОБА_12 виник раптово, обвинувачений не виношував наміру здійснити це таким чином, щоб потерпіла перед смертю відчувала нестерпний біль під час заподіяння тілесних ушкоджень.
ОСОБА_8 не висувалось обвинувачення в умисному вбивстві з кваліфікуючою ознакою вчинення з особливою жорстокістю, а судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Встановивши відсутність доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого пунктом 4 ч. 2 ст. 115 КК, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано дійшли висновку про кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК, тобто умисне вбивство, а також таємне викрадення чужого майна.
При призначенні покарання ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 та ч. 1 ст. 185 КК суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, дані про особу засудженого, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.
Суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК віднесено до особливо тяжких злочинів, дані про особу ОСОБА_8 , який не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра у медичних закладах за місцем проживання не перебуває, негативно характеризується за місцем проживання. Обставин, що пом`якшують покарання, судом першої інстанції не встановлено. Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано з урахуванням вимог ст. 65 КК призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкції, що передбачає відповідальність за скоєне, у виді позбавлення волі на певний строк, остаточне покарання призначено за правилами ст. 70 КК за сукупністю скоєних злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі, належним чином мотивувавши рішення. Суд апеляційної інстанції, доводи апеляційної скарги прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_8 покарання належним чином перевірив і обґрунтовано визнав їх безпідставними.
Покарання, призначене ОСОБА_8 , за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, яке відповідає вимогам ст. 65 КК. Переконливих доводів, які б спростовували висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо призначення іншого більш суворого покарання, як про це у касаційній скарзі просив прокурор, за матеріалами провадження не встановлено.
Висновок апеляційного суду про правильність правової кваліфікації дій засудженого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК та ч. 1 ст. 185 КК сформовано з дотриманням передбаченої процесуальним законом процедури судом першої інстанції.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінальної справи в суді першої інстанції, ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2018 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 20 березня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3