Ухвала
іменем України
29 квітня 2020 року

м. Київ
справа № 607/12222/18

провадження № 51 - 2019 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 5 березня 2019 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 22 січня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000283,
встановив:
За вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від

5 березня 2019 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у місті Теребовля Тернопільської області, зареєстрований на АДРЕСА_1 , проживає на АДРЕСА_2 , раніше судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 121 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Прийнято рішення щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він

25 квітня 2018 року приблизно о 1:30, перебуваючи на вулиці Львівській в місті Тернопіль, після конфлікту з ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою спричинення потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, повернувся до своєї квартири АДРЕСА_3 , де взяв пневматичну гвинтівку «Crosman MTR77NP» калібру 4,5 мм., та вийшов на балкон, після чого здійснив із неї постріл в область грудей ОСОБА_6 , заподіявши останньому проникаюче кульове поранення лівої половини передньої поверхні грудей з пошкодженням передньої стінки перикарду та накопиченням крові в його порожнині. Зазначена травма грудної клітки супроводжувалася розвитком лівобічного гемопневмотораксу (накопичення повітря в крові в плевральній порожнині). Виявлене в ОСОБА_6 тілесне ушкодження належить до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 22 січня 2020 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 порушує питання про перегляд вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 5 березня

2019 року та ухвали Тернопільського апеляційного суду від 22 січня 2020 року

у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. Вказує на неналежне врахування судами обставин, які, на думку захисника ОСОБА_4 , можуть слугувати підставою для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням. Виправлення засудженого вважає можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75 КК.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши додані до скарги копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Як убачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, обираючи ОСОБА_5 міру примусу, суд врахував тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК

є тяжким злочином, обставини його вчинення, дані про особу винного, в тому числі і ті, на які посилається захисник у касаційній скарзі, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, яке є мінімальним в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК.

Посилаючись у касаційній скарзі на суворість обраної міри примусу, захисник ОСОБА_4 не наводить підстав щодо несправедливості призначеного покарання за видом та розміром.
Доводи захисника про безпідставне незастосування судом положень ст. 75 КК,

які є аналогічними доводам її апеляційної скарги, були предметом розгляду суду апеляційної інстанції та обґрунтовано визнані неспроможними.

Так, відповідно до ст. 75 КК при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, окрім випадків засудження

за корупційний злочин, суд може прийняти рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, він дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд не знайшов підстав для виправлення засудженого без відбування покарання, врахувавши конкретні обставини вчинення злочину і взявши до уваги дані про особу винного, в тому числі наявність у нього попередньої судимості.
З цим висновком погоджується і суд касаційної інстанції, а тому доводи захисника про безпідставне незастосування до засудженого положень ст. 75 КК вважає необґрунтованими.
Призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК,

є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів. Підстав вважати його явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає.
Отже, оскільки з касаційної скарги ОСОБА_4 та доданих до неї копій судових рішень не вбачається підстав для її задоволення, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 5 березня 2019 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 22 січня 2020 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_7 ОСОБА_3