ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/6227/19 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/483/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові судове провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2019 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою клопотання захисника ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді виправних робіт та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами стосовно ОСОБА_7 задоволено. Суд звільнив ОСОБА_7 від подальшого відбування основного покарання у виді виправних робіт з відрахуванням 20% його заробітку в дохід держави, умовно-достроково на невідбутий строк 11 місяців 27 днів та звільнив від подальшого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, призначеного вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 08.02.2016 року.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу районного суду скасувати, та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді виправних робіт та від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки. В своїх апеляційних доводах прокурор вказує на те, що приймаючи таке рішення суд послався лише на доводи, викладені в клопотанні захисника та на аналогічні його пояснення у судовому засіданні. Зазначив, що засуджений, згідно з наданих характеристик з ТОВ «СВІФТ-2016», зарекомендував себе в організації справжнім професіоналом, відданим і люблячим свою справу. На підставі лише цих доводів та мотивів суд дійшов висновку, що засуджений сумлінною поведінкою і ставлення до праці довів своє виправлення і до нього можливо застосувати умовно-дострокове звільнення від основного та додаткового покарання. Крім того пояснює, що клопотання подане захисником передчасно, усупереч ст. 81 КК України, ст. ст. 43, 154 КВК України, тобто до настання не менше половини строку фактичного відбуття засудженим покарання. Також судом розглянуто клопотання без наявності довідки про відбутий особою строк, засудженою до виправних робіт. Стверджує, що ОСОБА_7 відбуває покарання за тяжкий злочин, пов`язаний з завданням смерті десяти особам та спричиненні низці особам тілесних ушкоджень, а тому, додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами взагалі не підлягає задоволенню. Вважає, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, невмотивованою, у рішенні не наведені належні і достатні підстави ухвалення саме такого рішення.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, а також пояснення засудженогощодо законності і обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, який вказував на необґрунтованість апеляційних вимог прокурора,колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, особову справу засудженого та перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Проте, вказаним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає, з огляду на наступне.
Постановляючи оскаржувану ухвалу та задовольняючи клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді виправних робіт ОСОБА_7 та від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд першої інстанції, враховуючи відомості про поведінку засудженого під час відбуття покарання, а також те, що станом на 03.09.2019 він відбув 1 рік 11 місяців 11 днів строку додаткової міри покарання, дійшов до висновку про наявність підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування основного та додаткового покарання.
Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Згідно ч. 5 ст. 82 КК України до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими ст. 81 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставлення до праці довів своє виправлення. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Частиною другою цієї норми закріплено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув встановлений ч. 3 ст. 81 КК України термін покарання.
Відповідно до ч.1 ст.43 КВК України початком строку відбування покарання вважається день, з якого фактично розпочато відрахування із заробітку засудженого.
Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і зміну невідбутої частини покарання більш м`яким», визначено, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільненні від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого, покарання якому було пом`якшено згідно з актом амністії, помилування або за рішенням суду, фактично невідбута частина покарання повинно обчислюватись виходячи з покарання, встановленого актом амністії, помилування або рішення суду.
Отже, обов`язковою умовою застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є відбуття засудженим певної встановленої законом частини строку покарання.
Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_7 Слобідського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області, який є органом, що здійснює нагляд за виконання покарання засудженим ОСОБА_7 , початком строку відбування основного покарання є 28.08.2018, тобто день, з якого фактично розпочато відрахування із заробітку даного засудженого.
Отже, враховуючи вимоги ст. 81 КК України, половина відбуття строку покарання є дата - 28.08.2019, тобто з наступного дня, а саме з 29.08.2019 у засудженого відкривається пільга (захід заохочення у розумінні ст. 46 КВУ України) на умовно-дострокове звільнення, поряд з цим належить врахувати, що захисник подав до суду клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання передчасно, тобто 6 серпня 2019 року( арк. 1-2).
Згідно ч. 3 ст. 154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до ст. ст. 81, 82 КК України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінально-процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої Кримінальним кодексом України частини строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Пунктом 5.2 розділу VIII Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань , не пов`язаних з позбавленням волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.01.2019 №272/5, передбачено, що подання про умовно-дострокове звільнення засудженого до виправних робіт від відбування покарання у виді виправних робіт готується уповноваженим органом з питань пробації спільно із спостережною комісією стосовно засудженої особи, яка відбула установлену ст. 81 КК України частину строку покарання та сумлінною поведінкою і ставленням до праці довела своє виправлення. Подання разом з особовою справою засудженої особи надсилається для розгляду до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.
До особової справи засудженого до виправних робіт додається характеристика на нього від власника підприємства. Викладена в ній думка враховується під час остаточного вирішення питання про направлення до суду подання.
Крім того, до суду надсилаються такі матеріали: копія облікової картки (оригінал картки залишається в уповноваженому органі з питань пробації для контролю за своєчасним перерахуванням утриманих коштів у дохід держави); довідка про відбутий особою, засудженою до виправних робіт, строк покарання на день направлення матеріалів до суду.
Питання про можливості представлення засуджених до умовно-дострокового звільнення обов`язково розглядається уповноваженим органом з питань пробації у місячний строк після відбуття засудженим установленої КК України частини строку покарання, про що складається рапорт.
Поряд з цим, слід зазначити, що в висновках узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики розгляду судами деяких питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, проведеного Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ ( травень 2017 року), зазначено про те, що при вирішенні питання про можливість розгляду та задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, подані засудженим, слід врахувати такі обставини, як: виконання/невиконання органом або установою виконання покарань обов`язків, визначених ч. 3 ст. 154 КВК, встановлення під час судового розгляду факту бездіяльності суб`єктів, визначених у ч. 3 ст. 154 КВК, щодо своєчасності звернення до суду із відповідним поданням про умовно-дострокове звільнення засудженого або заміни призначеного судом покарання більш м`яким, що порушує права засудженого на вирішення питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання тощо. При цьому, не підлягають задоволенню відповідні клопотання засуджених у випадку, коли неможливо у визначений законодавством спосіб встановити факт того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення ( ст. 81 КК України) або ж встановити, що засуджений став на шлях виправлення (с. 82 КК України.)
Судова колегія погоджується із слушністю доводів прокурора про те, що клопотання, яке подано захисником до суду щодо застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення є передчасним, та подано усупереч вимогам ст. 81 КК України, ст. ст. 43, 154 КВК України, тобто до настання не менше половини строку фактичного відбуття засудженим покарання.
Крім того, клопотання захисника розглянуто без наявності довідки про відбутий особою строк, засудженою до виправних робіт.
Відповідно до п.п. 2,17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» передбачено, що прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким" згідно з ч.1 ст.81 КК України особу може бути умовно-достроково звільнено (повністю або частково) від відбування і додаткового покарання. При цьому слід мати на увазі, що таким додатковим покаранням, від якого можна звільнити достроково (тобто до закінчення строку) є лише позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю. Позбавлення прав керування транспортними засобами у вказаний вичерпний перелік не входить.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому, основним, вирішальним є факт виправлення засудженого, а не формальне відбуття певної частини покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.
Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність відбування призначеного судом строку покарання.
Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення злочинної діяльності.
Як вбачається з матеріалів судового провадження та особової справи засудженого, вироком Полтавського районного суду Харківської області від 08.02.2016 ОСОБА_7 було засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286, 72 КК України до 9 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 05.12.2016 вирок від 08.02.2016 в частині призначення покарання залишено без змін.
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 13.07.2018 року засудженому ОСОБА_7 невідбуту частину основного покарання у вигляді - 04 роки 05 місяців 13 днів позбавлення волі було замінено на більш м`яке покарання у вигляді 2 ( двох ) років виправних робіт з проведенням відрахувань 20% заробітної плати в дохід Держави за вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 08.02.2016 року з залишенням додаткової міри покарання.
Із наявної в матеріалах особової справи характеристики TOB «СВІФТ-2016» вбачається, що на теперішній час ОСОБА_7 є співробітником підприємства TOB «СВІФТ-2016», м. Харків, пр. Гагаріна, 6.129, код ЕДРТЮУ 40156836.
ОСОБА_9 02 серпня 2018 році був прийнятий на роботу на посаду комплектувальник товарів, і по теперішній час, працює на посаді комплектувальник товарів.
За цей період ОСОБА_7 встиг зарекомендувати себе в організації справжнім професіоналом, відданим і люблячим свою справу.
Прагнучи до освоєння нових знань дуже активно бере участь в заходах спрямованих на підвищення кваліфікації. Трудову дисципліну ніколи не порушував.
Легко знаходить спільну мову з співробітниками, його можна вважати надійним товаришем і другом, готовим надати допомогу в скрутній ситуації. Не вживає спиртні та інші одурманюючи препарати. За час роботи в організації, стягнень не мав (а.с. 168 т.2).
Переглядаючи оскаржувану ухвалу в межах апеляційних доводів та вимог, колегія суддів враховує те, що ОСОБА_7 засуджений за тяжкий злочин, передбачений ч. 3 ст. 286 КК України, наслідком якого стала смерть 10 осіб та спричиненні низці особам тілесних ушкоджень, що суттєво підвищує як ступінь тяжкості вчиненого злочину, так і суспільну небезпеку особи винного, який засуджений за вчинення цих діянь. А тому, судова колегія вважає слушними доводи прокурора про те, що клопотання в частині умовно-дострокового звільнення від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами взагалі не підлягає задоволенню, незважаючи на наявність позитивних відомостей щодо особи ОСОБА_7 . З цього приводу колегія суддів керується вимогами ч.2 ст. 50 КК України, про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Отже, колегія суддів погоджується з обґрунтованістю апеляційних доводів прокурора про те, що вищевказані відомості у сукупності, у разі їх достеменного дослідження в судовому засіданні та належній оцінці, могли істотно вплинути на висновки суду щодо відсутності підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді виправних робіт та від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Вказана неповнота судового розгляду свідчить на користь апеляційних доводів прокурора, який при апеляційному розгляді, не погоджуючись з оскаржуваним судовим рішенням, слушно стверджував про його невмотивованість та необґрунтованість, а також не дотримання судом вимог ст.370 КПК України при його ухваленні.
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання у виді виправних робіт та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на підставі ст. 81 КК України, у зв`язку з чим оскаржувану ухвалу належить скасувати з постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали, що відповідає п. 4 ч.1 ст. 407 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 9 ч. 6; 404, 405, ст. 407 ч. 1 п. 4; ст. 409 ч. 1 п. 1; 410 ч. 1 п.2; ст. 412 ч. 1; ст. 418, ст. 419, ст.537, ст..539 та главою 2 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2019 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання стосовно ОСОБА_7 скасувати.

Відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді виправних робіт та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами стосовно ОСОБА_7 .
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4