Провадження № 1-кп/522/394/20
У Х В А Л А
в порядку ст. 331 КПК України
30 січня 2020 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі колегії:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого у кримінальному провадженні № 0000519 від 09 липня 2018 року, щодо:
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Олександрівка Кодимського району Одеської області, громадянин України, без постійного місця проживання, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , немає судимості,
- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 15 ч. 3, 115 ч. 2 п. 5, 263 ч. 1, 301 ч. 2 КК України.
Учасники процесу:
прокурор - ОСОБА_6 ,
обвинувачений - ОСОБА_5 ,
захисник - ОСОБА_7
в с т а н о в и в:
у провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження, № 0000519 від 09 липня 2018 року, по обвинуваченню ОСОБА_5 , за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 15 ч. 3, 115 ч. 2 п. 5, 263 ч. 1, 301 ч. 2 КК України.
Суд з власної ініціативи ставить на розгляд питання стосовно доцільності продовження строків тримання під вартою обвинуваченим.
Прокурор вважала за необхідне продовжити строк тримання під вартою, оскільки у обвинувачених не зменшилися ризики передбачені ст. 177 КПК України, вони обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні злочину, за яке відповідальність передбачена у вигляді позбавлення волі, та наявні ризики, що вони будуть перешкоджати кримінальному провадженню.
Представник потерпілого підтримав думку прокурора.
Захисники та обвинувачені заперечили проти продовження тримання під вартою, просили змінити запобіжний захід.
Суд, заслухавши думку сторін дослідивши матеріали кримінального провадження прийшов до наступних висновків.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді утримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Суд зобов`язаний до спливу продовженого строку повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, іншого обвинуваченого, експерта або спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; або вчинити інше кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину передбаченого ст.ст. 15 ч. 3, 115 ч. 2 п. 5 КК України за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від десяти років до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі.
Крім цього, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину за ст. 263 ч. 1 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від трьох до семи років.
Також ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 301 КК України,яке карається штрафом від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на той самий строк.
Крім цього, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу, сприяти якому має й тримання під вартою.

Як судом було зазначено раніше, тяжкість злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 дає підстави вважати, що останній може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Даний ризик підтверджується також тією обставиною, що в обвинуваченого відсутнє постійне місце проживання.
Як вбачається із реєстру досудових розслідувань, в даному кримінальному провадженні наявні свідки, зі сторони обвинувачення, які безпосередньо суду не давали своїх показань, зважаючи на що, суд вбачає ризик передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Зважаючи на кількість кримінальних правопорушень, які ставляться у обвинувачення ОСОБА_5 суд вважає реальним ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Також у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, суд бере до уваги той факт, що у ОСОБА_5 відсутні стійкі соціальні зв`язки, оскільки він неодружений, місця роботи немає, викладене вище свідчить про неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини тривале безперервне тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання у право особи на свободу.
При цьому суд вважає, що таке продовження даного запобіжного заходу обвинуваченому не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою, завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє увязнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.
Враховуючи передбачені ст.177 КПК України вимоги процесуального законодавства, які визначають мету і підстави застосування запобіжних заходів, суд дотримуючись положення 331 КПК України, приходить до висновку про те, що строк дії обраного обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає продовженню.
Керуючись ст.ст. 372, 132, 176-178, 182-183, 193-194, 196-197 КПК України, суд
у х в а л и в:
Строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 продовжити на 60 (шістдесят) днів.
Строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою обчислюється з 30.01.2020 року по 29.03.2020 року.
Копію ухвали направити начальнику ДУ "ОУВП (№21)" Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації МЮ України - для відома.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.
Головуючий суддя:
Судді:
30.01.2020