Справа № 446/1513/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/404/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 жовтня 2019 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого - судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 18.03.2019р. щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жовтанці Кам`янка-Бузького району Львівської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника адвоката ОСОБА_9
представника потерпілої ОСОБА_10 ОСОБА_11
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 18.03.2019р. ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки. На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду від 09.07.2018р., на автомобіль марки ВАЗ 2101 р.н.з. НОМЕР_1 . Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з залученням експертів у розмірі 4290 грн.Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду, ОСОБА_7 07.07.2018р., приблизно о 19 год. 40 хв., керуючи автомобілем марки ВАЗ-2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним по території подвір`я будинку АДРЕСА_1 , порушив вимоги Розділу 1 п.п. 1.2, 1.5, Розділу 2 п. 2.1 а), п. 2.3 б), д); п. 2.9 а), Розділу 12 п. 12.1 Правил дорожнього руху України, які виразилися у тому, що він, керуючи вищевказаним автомобілем, не маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії так як таке ніколи не отримував, та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , який у цей момент перебував у нетверезому стані (3,72 проміле) та у лежачому положенні на трав`яному покритті, що на території даного подвір`я у результаті чого останній отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події.

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_7 правил безпеки дорожнього руху, пішохід ОСОБА_12 отримав травму голови у вигляді множинних переломів кісток основи, склепіння та лицевих кісток черепу; грудної клітки у вигляді множинних лівосторонніх переломів ребер, множинних надривів лівої легені, крововиливів в ліву плевральну порожнину, перелому правої стегнової кістки. Всі ушкодження утворились від контакту з твердими предметами, якими могли бути виступаючі частини автомобіля, виникли у швидкій послідовності один за одним, прижиттєво, по ознаці, як небезпечні для життя, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і являються у прямому причинному зв`язку із настанням смерті.

Не погоджуючись із даним вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просить скасувати оскаржуваний вирок та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. У решті вирок суду просить залишити без змін.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність внаслідок безпідставного застосування ст. 75 КК України. Зазначає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного вироку у повній мірі не врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_7 злочину. Так, незважаючи на те, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання, в результаті його дій настали тяжкі наслідки у вигляді смерті потерпілого, суд першої інстанції у вироку не обґрунтував застосування вимог ст.ст. 75, 76 КК України та призначив покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину. Вважає, що наведені обставини свідчать про те, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів йому необхідно призначити покарання у межах санкції інкримінованого йому злочину, яке від відбуватиме реально. Покликається на відсутність підстав для застосування щодо ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь головуючого, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, заяву потерпілої, доводи її представника, які просили не позбавляти волі обвинуваченого, обвинуваченого, який заперечив проти задоволення апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КПК України за наведених у вироку суду обставин, та правильність кваліфікації його дій є вірним та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій не оспорюється, які, на думку колегії суддів, вірно кваліфіковано по ч.2 ст. 286 КК України.

Щодо призначеного судом покарання ОСОБА_7 , то слід зазначити наступне.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_10 зазначила, що обвинувачений її племінник. Він допомагає їй по господарству, як рідний син; вчинив наїзд з необережності, у вчиненому розкаявся, просить

врахувати її думку і не позбавляти обвинуваченого волі. Жодних матеріальних і моральних претензій потерпіла до обвинуваченого не має.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Зокрема, виходячи з принципу індивідуалізації покарання та співмірності заходів примусу, враховуючи обставини, які обтяжують і пом`якшують покарання, а також приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітніх дітей ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, думку потерпілої, яка просить суворо не карати обвинуваченого, жодних претензій немає, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказані обставини дають можливість застосувати до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.. 75,76 КК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання яке відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, а тому підстав для зміни покарання колегія суддів не вбачає. Доводи прокурора щодо необґрунтованості призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 із застосуванням положень ст.ст. 75,76 КК України є безпідставними.

Таким чином, суд першої інстанції належно та повно оцінив і перевірив усі зібрані по справі докази. Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли скасування чи зміну вироку, колегією суддів не встановлено. Відтак вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405,407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 18.03.2019р. щодо ОСОБА_7 - без змін.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4