УХВАЛА

про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою
12 березня 2020 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області
в складі судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0002932, 0001166, 0001050 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Рівненського міського суду перебуває кримінальне провадження № 569/10269/19 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні подав до суду клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , оскільки строк застосування обраного відносно останніх запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується 16 березня 2020 року.
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав клопотання прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 не заперечили проти задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні щодо клопотання прокурора заперечили, просили суд відмовити в його задоволенні та змінити запобіжний захід на домашній арешт, вважають відсутніми підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .
Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилася. До його початку подала до суду заяву, в якій просила суд провести підготовче судове засідання без її участі.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, приходить до наступного висновку.
Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань, суд додержується правил, передбачених розділом ІІ КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, наявність судимостей у обвинуваченого тощо.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, рішення «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року).
Вирішуючи клопотання прокурора щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, судом враховуються вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Прокурор при розгляді клопотання довів про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останніми інкримінованих їм злочинів, наявність достатніх даних, що існує ризик перешкоджати кримінальному провадженню, про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, підозрюється у вчиненні злочинів, які у відповідності до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, та в якості максимальної міри покарання передбачають покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років, то, на думку суду, це є вагомим психологічним фактором, який може сприяти переховуванню обвинуваченого від суду. Також судом враховується той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачений може надалі продовжувати займатися злочинною діяльністю, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж провадженні і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вище вказаним ризикам.
ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочинів, які у відповідності до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, та в якості максимальної міри покарання передбачають покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років, то, на думку суду, це є вагомим психологічним фактором, який може сприяти переховуванню обвинуваченого від суду. Також судом враховується той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, є жителем іншої області, постійного місця продивання на території Рівненської області не має, є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачений може надалі продовжувати займатися злочинною діяльністю, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж провадженні і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вище вказаним ризикам.
Даних, які б вказували на неможливість застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не встановлено.
З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним продовжити відносно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Як визначено в ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за необхідне не визначати обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 розмір застави.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 217, 314-316 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 задоволити.
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Кіндри, Володимирецького району Рівненської області, українцю, громадянину України, раніше судимому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , мешканцю АДРЕСА_2 , строком на 60 днів з 12 березня 2020 року до 10 травня 2020 року.
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю смт. Бородянка, Бородянського району Київської області, українцю, громадянину України, раніше не судимому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_3 , мешканцю АДРЕСА_4 , строком на 60 днів з 12 березня 2020 року до 10 травня 2020 року.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, надіслати начальнику ДУ «Рівненський слідчий ізолятор».
Ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 16 січня 2020 року про продовження строкутримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вважати такою, що втратила чинність з моменту постановлення даної ухвали.
Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом семи днів з дня її проголошення, у відповідності до рішення Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 року.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1