УХВАЛА

19 березня 2020 року
м. Київ

справа № 286/153/16-к
провадження № 51-1348 ск 20

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 2 жовтня 2019 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року,
в с т а н о в и л а:
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), колегія суддів дійшла висновку, що скаргу було подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 та ч. 3 цієї статті.

Згідно зі ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначається обґрунтування заявлених скаржником вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Суд касаційної інстанції (далі Суд) є судом права, а не факту і може скасувати чи змінити оскаржені рішення лише на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу.
Отже, скаржник має конкретно зазначити у чому полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для скасування судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст. 433 вказаного Кодексу Суд не перевіряє оспорюваних рішень на предмет невідповідності висновків у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, а при здійсненні перегляду виходить із фактичних обставин, установлених судами нижчих інстанцій.
Натомість у поданій скарзі, заперечуючи доведеність винуватості, засуджений усупереч законодавчим приписам не наводить обґрунтування заявленої вимоги про закриття кримінального провадження, допущення судами таких порушень норм процесуального права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування вироку й ухвали на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 84, 94, 284, 370, 374, 404, 405, 412, 417, 419 цього Кодексу в їх взаємозв`язку, а також з урахуванням установлених у справі фактів.
Крім того, скаржник, не погоджуючись із оцінкою доказів, посилається на неповноту слідства, по суті заперечує достовірність показань певних свідків та вказує на невідповідність висновків у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, що не є предметом перевірки в порядку касаційної процедури.

Також у скарзі містяться суперечності, адже ОСОБА_4 , стверджуючи про невинуватість у вчиненні крадіжки, водночас посилається на суворість призначеного за цей злочин покарання.

Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 2 жовтня 2019 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3