УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2020 року

м. Київ
справа № 639/3421/18
провадження № 51-980ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора на ухвалу Харківського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року, яка постановлена в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001035 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, проживаючого у тому АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України (далі КК України).
Суть питання
За вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 вересня 2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 цього Кодексу ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Вирішено питання цивільного позову.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 28 листопада 2019 року залишив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 без змін.
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного засудженому покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі через м`якість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду й призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі прокурор, порушуючи питання про скасування ухвали апеляційного суду з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, обмежився загальними фразами про допущення апеляційним судом таких порушень. При цьому, прокурор не конкретизував, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого апеляційним судом судового рішення, і чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом ухвали апеляційного суду, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України, з огляду на положення статей 370, 404, 412, 419 цього Кодексу.
Також прокурор, вказуючи на те, що суд апеляційної інстанції не надав оцінку всім доводам його скарги, не конкретизував, які саме доводи апеляційної скарги суд належним чином не розглянув, не оцінив і не дав на них відповіді, та як це вплинуло на законність постановленого цим судом рішення в цілому.
При цьому Верховний Суд звертає увагу, що згідно усталеної позиції Верховного Суду, суд апеляційної інстанції повинен перевіряти і аналізувати доводи наведені в апеляційній скарзі і давати вичерпну відповідь лише на важливі і доречні аргументи.
Крім того, касаційна скарга прокурора не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення.
Між тим прокурор не обґрунтував у чому саме полягало неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність судом апеляційної інстанції, з огляду на положення ст. 413 КПК України та зважаючи на приписи ст. 75 КК України у їх взаємозв`язку, а також враховуючи те, що питання про звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст. 75 цього Кодексу, було вирішено судом першої інстанції.
Суд касаційної інстанції, відповідно до ст. 433 КПК України, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків сім днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3