Житомирський апеляційний суд
Справа №274/462/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.80 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року. Колегія суддів Житомирського апеляційного суду у складі: ОСОБА_2 головуючого, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі у режимі відеоконференції з Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 (далі ОСОБА_9 в усіх відмінках) на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.03.2020 про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 про звільнення від відбування покарання у зв`язку зі спливом строків давності виконання вироку відповідно до ст. 80 КК України, -
в с т а н о в и в:

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі за вироком Херсонського обласного суду за ст. ст. 93 п. п. "г", "ж", "з"; 100; 42 КК України 1960 року у зв`язку з спливом строків давності виконання цього вироку відповідно до ст. 80 КК України.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_9 просить скасувати вказану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання та звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 80 КК України у зв`язку зі спливом строків давності виконання вироку. Твердить про незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, неправильне незастосування місцевим ст. 80 КК України. Вважає, що оскільки вирок щодо нього не закінчив виконуватися, за спливом 15 років відбуття покарання він має бути звільнений від покарання згідно положень вказаного кримінального закону.
Заслухавши доводи захисника в підтримання апеляційною скарги, міркування прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до положень ст. ст. 23, 25-2 КК України 1960 року та ст. ст. 51, 64 КК України, довічне позбавлення волі є окремим та найсуворішим видом покарання, що прийшло на заміну смертній карі, встановлюється судом за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.
Згідно положень ч. 1 ст. 6 КК України 1960 року, ст. ст. 4, 5 КК України, - злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння; закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
За змістом ст. ст. 48, 49 КК України 1960 року (давність притягнення до кримінальної відповідальності, давність виконання обвинувального вироку), особу не може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину, за який згідно з законом може бути призначено більш суворе покарання, ніж позбавлення волі строком на 5 років, минув строк 10 років; питання про застосування давності до особи, що вчинила злочин, за який згідно з законом може бути призначено довічне позбавлення волі, вирішується судом при постановленні вироку; не виконується обвинувальний вирок, яким особу було засуджено до більш суворого покарання, ніж позбавлення волі строком на 5 років, який набрав законної сили та не був повністю або частково виконаний у строк 10 років з дня набрання ним законної сили.
Статтею 80 КК України передбачено 15-річний строк давності у разі засудження особи до покарання у виді позбавлення волі на строк більше 10 років за особливо тяжкий злочин у разі невиконання у цей строк обвинувального вироку з дня набрання ним чинності особа підлягає звільненню від відбування покарання.
Згідно вимог ст. 324 КПК України 1960 року, коли підсудний обвинувачується у вчиненні декількох злочинів, суд першої інстанції при постановленні вироку зобов`язаний окремо по кожному злочину, у вчиненні якого обвинувачується підсудний, вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується підсудний; чи має це діяння склад злочину і якою саме статтею кримінального закону він передбачений; чи винен підсудний у вчиненні цього злочину; чи підлягає підсудний покаранню за вчинений ним злочин; чи є обставини, що обтяжують пом`якшують покарання підсудного і які саме; яка саме міра покарання повинна бути призначена підсудному і чи повинен він її відбувати.
З матеріалів справи видно, що вироком Судової колегії з кримінальних справ Херсонського обласного суду від 14.02.2001 ОСОБА_9 було засуджено за ст. ст. 93 п. п. "г", "ж", "з"; 100; 42 КК України 1960 р. до довічного позбавлення волі; із зарахуванням попереднього тримання під вартою строк відбуття покарання вирішено рахувати з 12.09.2000.
Вказаний вирок набрав законної сили 28.02.2001 та 02.03.2001 був звернутий до виконання.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 27.12.17 засудженому ОСОБА_9 зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 12.09.00 до 28.02.01 за правилами ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. від 26.11.15), з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
Вказані обставини в апеляційних скарзі не оспорюються.
Разом з тим, з наведеного вбачається, що вирок апеляційного суду Херсонської області від 14.02.2001 щодо ОСОБА_8 набрав чинності 28.02.01 і цей вирок був звернутий до виконання 02.03.2001. Початок строку відбування покарання: 12 вересня 2000 року. З вказаного часу засуджений ОСОБА_9 відбуває покарання за даним вироком, в строк покарання якого ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27.12.2017 зараховано строк попереднього ув`язнення з 12.09.2000 до 28.02.2001 за правилами ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Оскільки вищевказаний вирок щодо ОСОБА_9 , яким його було засуджено до діючого покарання у виді довічного позбавлення належним чином став виконуватися до закінчення перебігу строку давності, передбаченого ст. 80 КК України, перебіг давності виконання вказаного вироку не зупинявся та не переривався, та на даний час відсутні інші законні підстави для зміни вказаного виду покарання на іншій більш м`який, суд першої інстанції законно та обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_9 про застосування ст. 80 КК України та звільнення його від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі за вироком від 14.02.2001
Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції практики Європейського Суду з прав людини при розгляді даної справи є необгрунтованими, оскільки відповідно до практики Європейського Суду, зокрема рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Петухов проти України» №41216/13 від 12.03.2019., одним з питань, які констатувались у даному рішенні, є те, що підставою звільнення від покарання особи, засудженої до довічного позбавлення волі, є застосування процедури помилування президентом або наявність тяжкої хвороби, несумісної з триманням під вартою, а також даним рішенням було встановлено порушення положень ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку з неможливістю скорочення довічного вироку заявника. Однак, до даного часу Кримінальний та кримінально-процесуальний Кодекси України не зазнали будь-яких змін з урахуванням вказаної судової практики.
Підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, що є законною та обґрунтованою, немає.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 409 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.03.2020 про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення від відбування покарання у зв`язку зі спливом строків давності виконання вироку відповідно до ст. 80 КК України, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Судді: