ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/218/20 Справа № 207/3988/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 листопада 2019 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська, громадянина України, не працюючого, з професійно-технічною освітою, розлученого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого
- 25 червня 2015 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України 2001 року до 3 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки; вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2015 року вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 25 червня 2015 року скасовано, та ухвалено призначити покарання за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення на строк 3 роки 6 місяців; звільнений 27 червня 2017 року за відбуттям строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, у кримінальному провадженні № 0001205,

за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:
Вказаною ухвалою клопотання обвинуваченого задоволено, кримінальне провадження № 0001205 щодо ОСОБА_6 закрито та звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України.
Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_6 добровільно звернувся до лікувального закладу, пройшов повний курс лікування, повністю визнав себе винним у скоєнні злочину, просив закрити кримінальне провадження, розуміє наслідки, тому суд прийшов до висновку про можливість закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати, через істотне порушення вимог процесуального закону. Призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Посилається на те, що суд повинен був з`ясувати, чи дійсно він страждає на наркоманію і потребує лікування від неї, чи перебував на обліку, чи дійсно звернувся до лікувального закладу і розпочав лікування добровільно, а не вимушено, і чи ставив за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.
Проте, всупереч наведеним вимогам, суд першої інстанції, приймаючи рішення про застосування ч. 4 ст. 309 КК України, не переконався у якому порядку ОСОБА_6 пройшов лікування (добровільному чи примусовому), з якою метою, зазначивши лише, що той добровільно звернувся до лікувального закладу та пройшов курс лікування.
При цьому суд у мотивувальній частині ухвали не навів доказів, які б підтверджували факт захворювання останнього на наркоманію, потребу у лікуванні від неї, перебування на обліку у лікаря-нарколога, оскільки відсутні будь-які докази, що підтверджують захворювання останнього на наркоманію.

Отже, вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про наявність всіх умов та підстав для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності відповідно до ст. 309 ч. 4 КК України.

Вказує, що судове рішення у формі ухвали повинно відповідати вимогам ст. ст. 368, 372 КПК України.

При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину та особа винна в його вчиненні, а також, що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені нормами КК України. Тільки після цього можна постановити у визначеному КПК України порядку відповідне судове рішення.

Цих вимог процесуального закону суд першої інстанції не дотримався та при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, не перевірив: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення та інші вимоги, передбачені цією статтею.

Як вбачається зі змісту ухвали місцевого суду, в ній викладено лише висновок органа досудового розслідування із наведенням фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення. Інших висновків суду рішення не містить, незважаючи, що останнє ухвалено за результатами судового розгляду.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення та просила їх задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційних вимог прокурора, вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою. Пояснив, що звернутися до лікувального закладу йому порадив слідчий, щоб суд не призначив йому суворе покарання. Наркоманією не страждає, лише пройшов лікування.

В судових дебатах учасники кримінального провадженні підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши надані матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції вказані вимоги процесуального закону належним чином не виконав та допустив такі порушення процесуального закону, які згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України є істотними, такими, які перешкоджають або можуть перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу та ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 288, п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. У підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 309 КК України особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першої цієї статті.

Вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави, суду необхідно з`ясовувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено, і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин. При цьому таке звернення повинно мати місце після вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, (пункти 23, 24 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів від 26 квітня 2002 року).

Відповідно до Закону України Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними від 15 лютого 1995 року № 62/95-ВР н а р к о м а н і я - психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною; особа, хвора на наркоманію це - особа, яка страждає на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу чи психотропної речовини, і якій за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до закону, встановлено діагноз наркоманія; добровільне лікування - лікування від наркоманії, яке здійснюється за згодою хворого або його законного представника.

Однак, наведених вимог закону судом першої інстанції враховано не було.

Звільняючи обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та закриваючи провадження на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, суд першої інстанції послався на довідку з КЗ Кам`янська лікарня № 1№ ДОР від 27 лютого 2019 року про те, що ОСОБА_6 знаходився та стаціонарному лікуванні у наркологічному відділенні № 3 з 06 листопада по 08 грудня 2018 року, пройшов повний курс лікування. Діагноз Псиїхічні та поведінкові розлади в результаті вживання опіатів та алкоголю, синдром залежності F19.2 відповідно до міжнародної класифікації хвороб 10 психічні розлади та розлади поведінки (клас V) 1999 р. (а.с. 78)

Як вбачається із журналу судового засідання від 30 жовтня 2019 року, 01 листопада 2019 року та аудіозапису цих судових засідань, які містяться на технічному носії фіксації судового провадження в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 заявив клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України, на підставі ч. 4 ст. 309 КК України.

Суд першої інстанції, встановивши особу обвинуваченого ОСОБА_6 , з`ясувавши обсяг доказів по справі та порядок їх дослідження, не встановив чи дійсно він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, чи дійсно обвинувачений страждав на наркоманію і потребував лікування від неї, чи перебував він на диспансерному (профілактичному) обліку, чи дійсно він звернувся до лікувального закладу і розпочав лікування добровільно, а не вимушено, чи дійсно ставив за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитися у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Отже, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність всіх умов та підстав для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності відповідно до ч. 4 ст. 309 КК України.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції не може вважатися законною і обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно з дотриманням вимог процесуального закону повно і всебічно дослідити зібрані докази, дати їм належну оцінку, перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, та ухвалити обґрунтоване, вмотивоване та законне рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області - задовольнити.
Ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 листопада 2019 року щодо ОСОБА_6 - скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4