Справа №463/4083/20
Провадження №1-кс/463/2363/20
УХВАЛА

15 травня 2020 р. слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 23 квітня 2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000011 від 11.03.2020 року, -

встановив:
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою, просив визнати його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000011 від 11.03.2020 року за ч. 3 ст. 426 КК України. Скаргу мотивує тим, що 21.04.2020 ним до слідчого було подано клопотання про залучення його до кримінального провадження як потерпілого, однак оскаржуваною постановою слідчого від 23.04.2020 у задоволенні його йому було безпідставно відмовлено.

В судовому засіданні заявник скаргу підтримав в повному обсязі з підстав наведених у ній, додатково вказав про необхідність зобов`язання слідчого інформувати його про процесуальні права та обов`язки потерпілого чи видати йому пам`ятку про права та обов`язки потерпілого.

Слідчий в судове засідання не прибув, скерував письмові заперечення на електронну пошту суду. Оскільки відповідно до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розглядускарги, вважаю можливим проводити судове засідання у відсутності слідчого та прокурора.

Дослідивши матеріали скарги, вважаю, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що оскаржуваною постановою слідчого Третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 23.04.2020 вирішено відмовити у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000011 від 11.03.2020 року за ч. 3 ст. 426 КК України з підстав відсутності даних, що останньому завдано шкоду, передбачену ч. 1 ст. 55 КПК України, тому на підставі ч. 5 ст. 55 КПК України відмовлено у визнанні його потерпілим у зазначеному кримінальному провадженні.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді. Таким чином, у зазначеній нормі закону закріплено обов`язок слідчого винести саме вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.
Однак слідчий при винесенні оспорюваної постанови від 23.04.2020 зазначеного обов`язку не дотримався, оскільки викладені ним в постанові мотиви відмови у визнанні потерпілим обмежуються лише констатацією того, що на даний час не встановлено обставин, що ОСОБА_3 було завдано шкоди внаслідок кримінального правопорушення.
Разом із тим,зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що слідчим не було проведено слідчих дій (про такі у постанові не зазначається) на предмет перевірки заподіяння заявнику ОСОБА_3 будь-якої шкоди,та останньому не була надана можливість надати обґрунтування та докази в підтвердження спричинення йому моральної, фізичної або майнової шкоди, при тому, що в заяві про залучення як потерпілого прямо вказується на заподіяння йому майнової шкоди внаслідок смерті сина, тому висновок слідчого про те, що останньому не завдано шкоди, передбаченої ч. 1 ст. 55 КПК України, є передчасним, у зв`язку з чим скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова про відмову у визнанні потерпілим скасуванню.
Відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних підстав, забороняється.
Згідно положень глави 19 КПК України, усі питання, пов`язані із здійсненням кримінального провадження, вирішує слідчий в провадженні якого таке знаходиться та/або процесуальний прокурор.
Таким чином, з огляду на вказані норми закону заявлена вимога скарги щодо зобов`язання слідчого визнати заявника ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає.
Крім того, в силу вимог ст. 55 КПК України заявник є потерпілим з моменту подання ним заяви про вчинення кримінального правопорушення або з часу подання заяви про залучення особи до провадження як потерпілого до винесення слідчим постанови про відмову у визнанні його потерпілим. При цьому винесення окремої постанови слідчим про визнання заявника потерпілим кримінально-процесуальним законом не вимагається. Після скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим процесуальні права ОСОБА_3 як потерпілого у кримінальному провадженні жодним чином не обмежуються.

Керуючись ст.ст. 55, 60, 303-309, 395 КПК України, -

постановив:
скаргу задовольнити частково.
Скасувати постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 10 березня 2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0001518 від 27 вересня 2019 року.
В решті вимог скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1