Дата документу 19.05.2020 Справа № 325/465/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/807/507/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 325/465/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Приазовським районним судом Запорізької області, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приазовського районного суду Запорізької області від 03 квітня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Приазовського районного суду Запорізької області від 03 квітня 2020 року задоволено клопотання слідчого Приазовського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу.

Застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 02 квітня 2020 року до 31 травня 2020 року.

Згідно зі змістом судового рішення, відповідно до матеріалів досудового слідства ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України при наступних обставинах.

02.04.2020 року приблизно о 17.00 годині, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходячись в приміщенні житлового будинку АДРЕСА_1 , під час сварки завдав ОСОБА_10 один удар ножем в область грудної клітини, внаслідок чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення грудної клітини з ушкодженням серця, з якими останній був госпіталізований до Приазовської ЦРЛ, де в подальшому помер.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що слідчий не надав суду жодних документів чи інших доказів, які давали б підстави вважати, що ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового слідства чи суду, а також вплинути на свідків. В ході розгляду клопотання встановлено, що підозрюваний має постійне місце проживання та мешкає з дружиною і чотирма дітьми у власному будинку, в якому і зареєстрований. Саме за місцем реєстрації сторона захисту і наполягала на застосуванні цілодобового домашнього арешту. За місцем роботи підозрюваний характеризується позитивно, за місцем проживання посередньо. Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вже були допитані органом досудового розслідування. Таким чином, матеріали клопотання слідчого не містили жодних доказів, які б свідчили про необхідність обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою саме у зв`язку з наявністю зазначених слідчим ризиків.

Вказує, що показання ОСОБА_8 суттєво відрізняються від показань свідків, які до того ж не досліджені слідчим суддею та відсутні в матеріалах клопотання слідчого. Ці показання підозрюваного беззаперечно свідчать про вчинення ним злочину, передбаченого ст.118 КК України, який є злочином невеликої тяжкості і за його вчинення запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 не може бути обраний в силу приписів ст.183 КПК України.

З огляду на ці обставини та відповідно до ч.4 ст.193 КПК України ним було заявлене клопотання про виклик та допит свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з метою підтвердження чи спростування показань підозрюваного, а також з метою визначення законності та обґрунтованості підозри. Однак слідчим суддею було відмовлено у задоволенні клопотання, у зв`язку з чим ним було заявлено клопотання про відвід слідчого судді, в задоволенні якого також було відмовлено.

Виходячи з викладеного, слідчий суддя внаслідок власної упередженості відмовила захиснику в реалізації прямо передбаченого процесуальним законом права на доведення обставин щодо необґрунтованості підозри та вирішила заявлений їй же відвід, що є прямим грубим порушенням вимог ч.1 ст.81 КПК України.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; захисника-адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, оскаржувана ухвала цим вимогам закону не відповідає через наступне.

З матеріалів провадження, зокрема з журналу судового засідання вбачається, що в судовому засіданні захисником-адвокатом ОСОБА_7 було заявлено клопотання про відвід слідчого судді, однак зазначене клопотання не було розглянуто відповідно до вимог кримінального процесуального кодексу, а лише відмовлено у задоволенні клопотання захисника.

Разом з цим, відповідно до вимог ч.1 ст.81 КПК України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Проте, в матеріалах справи відсутнє рішення іншого слідчого судді цього суду, яким було розглянуто клопотання захисника про відвід слідчого судді.

Відповідно до вимог ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді першої інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з вимогами п.4 ч.2 ст.412 КПК України, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове рішення ухвалено незаконним складом суду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вищевказана ухвала слідчого судді, як постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, не може бути визнана законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим, на підставі ст.412 КПК України, підлягає безумовному скасуванню з постановленням нової ухвали.

Скасовуючи ухвалу слідчого судді у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального кодексу, при постановлені нової ухвали апеляційний суд позбавлений можливості задовольнити клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки прокурором не була оскаржена ухвала слідчого судді, а відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і не може погіршувати становище підозрюваного.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчим відділом Приазовського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 02 квітня 2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000135, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

02 квітня 2020 року ОСОБА_8 було затримано в порядку ст.208 КПК України.

03 квітня 2020 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Приазовського районного суду Запорізької області від 03 квітня 2020 року задоволено клопотання слідчого Приазовського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу та застосовано відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 02 квітня 2020 року по 31 травня 2020 року.

Згідно з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, при вирішенні питань про обрання запобіжних заходів, слід враховувати вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється особа, дані про цю особу в їх сукупності, тяжкість покарання що загрожує, а також конкретні обставини інкримінованого їй кримінального правопорушення, тощо.

Під час розгляду апеляційної скарги щодо ОСОБА_8 , колегією встановлено, що наведені у клопотанні дані, а саме: відомості з протоколів огляду місця події від 02.04.2020 року, з протоколу обшуку від 02.04.2020 року, дані показаннь свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , свідчать про достатність підстав вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» обґрунтована підозра передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року» термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Як вбачається з наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, встановлено, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, колегія суддів, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Наявні у провадженні докази вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, у об`ємі як вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_8 міг вчинити злочин, колегія оцінює надані стороною обвинувачення докази на предмет їхньої достатності, а доводи сторони захисту про те, що підозрюваний непричетний до вчинення злочину мають перевірятися органом досудового розслідування у встановленому законом порядку.

Крім того, до завдань суду на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про застосування щодо особи запобіжного заходу.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, встановлено, що доводи є обґрунтованими, а заявлені у клопотанні ризики на даний час існують.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Між тим, колегія суддів вважає, що ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового вироку, та це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення, тобто суд повинен враховувати, зокрема, особистість обвинуваченого.

При прийнятті рішення колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке законом віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, а також дані про його особу, який в силу ст.89 КК України не судимий, вчинив злочин перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, який спричинив загибель людини, вчинив злочин під час сварки завдавши потерпілому удар ножем в область грудної клітини, що спричинило загибель людини, та намагався зникнути з місця вчинення злочину, за місцем проживання та роботи характеризується задовільно, зловживає спиртними напоями, має на утриманні чотирьох дітей.

Згідно з положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, на підставі чого ухвалу слідчого судді слід скасувати та постанови нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, про що і прохав захисник у своїй апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Приазовського районного суду Запорізької області від 03 квітня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого Приазовського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу та застосовано відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 02 квітня 2020 року по 31 травня 2020 року, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого Приазовського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоіванівка Приазовського району Запорізької області, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, маючого чотирьох дітей, працюючого механізатором ФГ «Фурса», раніше судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово строком до 31 травня 2020 року, але в межах строку досудового розслідування.

Відповідно до вимог ч.5 ст.194 КПК України, зобов`язати ОСОБА_8 :

1) прибувати за вимогою до слідчого, прокурора, суду;

2) не відлучатися з місця проживання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватись від спілкування з потерпілими, свідками по даному провадженню.

Звільнити ОСОБА_8 з-під варти негайно.

Роз`яснити ОСОБА_8 , що відповідно до вимог ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Копію ухвали направити слідчому СВ Приазовського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» для виконання.

Контроль за виконанням зобов`язань домашнього арешту покласти на процесуального прокурора у даному кримінальному провадженні.

Строк дії ухвали до 31 травня 2020 року включно.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4