УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2020 року
м. Київ

справа № 644/3682/18
провадження № 51-6115ск19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора Харківської місцевої прокуратури № 3 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 травня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_4 ,

встановив:

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачувався у тому, що 27 квітня 2018 року, приблизно о 10 год., точний час досудовим розслідуванням не встановлено, через мережу Інтернет домовився з невстановленою особою про незаконне придбання особливо небезпечного наркотичного засобу канабіс, оплативши його за допомогою інтернет-гаманця грошовою сумою у розмірі 200 гривень. Після чого, ОСОБА_4 , за домовленістю із невстановленою особою, поблизу будинку № 246 на проспекті Московському в м. Харкові на землі забрав полімерний пакет з речовиною рослинного походження, яка являє собою особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, та одразу вжив його частину шляхом паління через пристрій, який він заздалегідь підготував і неодноразово використовував для паління канабісу, від чого на пристрої залишились нашарування екстракт канабісу, тим самим незаконно виготовивши особливо небезпечний наркотичний засіб екстракт канабісу. Після чого, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, поклав полімерний пакет з рештою наркотичного засобу та пристрій для паління з нашаруваннями екстракту канабісу до кишень брюк, де незаконно зберігав при собі для особистого вживання до часу вилучення працівниками поліції.

27 квітня 2018 року приблизно о 15 год., точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 зайшов до станції Харківського метрополітену «ім. О.С. Масельського», звідки на електропотязі доїхав до станції «Індустріальна», яка розташована за адресою: м. Харків, проспект Московський, 291-М, де вийшов на платформу і заснув на лавці, тим самим незаконно перевіз особливо небезпечні наркотичні засоби.
В цей же день, близько 15 год. 30 хв. на платформі станції Харківського метрополітену «Індустріальна» у ОСОБА_4 працівниками поліції було виявлено та вилучено полімерний пакет з речовиною рослинного походження, яка являє собою особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс масою 2,6186 грам, в перерахунку на суху речовину 2,3305 грам, що є невеликим розміром наркотичних засобів і тягне за собою адміністративну відповідальність та пристрій для паління з нашаруванням на його внутрішній поверхні, яке містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб екстракт канабісу масою у перерахунку на суху речовину 0,4625 грам.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, а саме - незаконне виготовлення, зберігання та перевезення наркотичних засобів без мети збуту.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 травня 2019 року ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України - звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з добровільним зверненням до лікувального закладу і розпочатим лікуванням від наркоманії. Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 № 0000128 від 27 квітня 2018 року закрито.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року зазначену ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвали місцевого та апеляційного судів стосовно ОСОБА_4 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вважає, що матеріалами провадження не підтверджено, що ОСОБА_4 страждав на наркоманію та потребував відповідного лікування, курс лікування останній пройшов з метою уникнути кримінальної відповідальності, а тому положення ч. 4 ст. 309 КК України до нього застосовані неправильно. Всупереч приписам ст. 419 КПК України апеляційний суд відповідних доводів прокурора належним чином не перевірив, не надав їм належної оцінки та безпідставно залишив ухвалу суду першої інстанції без змін.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неїкопії судових рішень стосовно ОСОБА_4 , колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Так, згідно з ч. 4 ст. 309 КК особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 ст. 309 КК України. Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності у такому випадку слугують два елементи, а саме: добровільне звернення особи до лікувального закладу і початок її лікування від наркоманії.
Вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави, суду необхідно з`ясувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитися у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин. При цьому, особою, хворою на наркоманію, визнається така особа, якій медичним закладом встановлено відповідний діагноз.
Як убачається з копій судових рішень, ОСОБА_4 перебував за направленням районного нарколога на стаціонарному лікуванні у наркологічному відділенні лікування наркоманії № 2 КЗОЗ «Обласний наркологічний діспансер» з 18 травня 2018 року по 29 травня 2018 року з діагнозом «Синдром залежності від каннабіноїдів. Активне вживання. F 12.24». Виписаний по закінченню курсу лікування у задовільному стані.
Таким чином, встановивши підстави для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України, а саме, наявність у останнього захворювання, пов`язаного з наркоманією, а також факт його добровільного звернення з цього приводу до лікувального закладу та проходження курсу лікування, суд правильно застосував до нього положення ч. 4 ст. 309 КК України.
Об`єктивних підстав не довіряти доводам ОСОБА_4 про те, що до лікувального закладу він звернувся з метою вилікуватися від наркоманії, у суду не було.
Ухвала суду першої інстанції достатньо вмотивована та відповідає вимогам ст. 372 КПК України.
Зі змісту ухвали апеляційного суду видно, що наведені в касаційній скарзі прокурора доводи, які за змістом аналогічні доводам її апеляційної скарги, були предметом перевірки під час розгляду справи судом апеляційної інстанції. Залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, апеляційний суд навів у своїй ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення, зазначивши при цьому, зокрема, що матеріали справи не містять жодного підтвердження того, що ОСОБА_4 проходив лікування виключно з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Посилання прокурора стосовно відсутності висновку судово-наркологічної експертизи стосовно ОСОБА_4 - безпідставні, оскільки частиною 2 ст. 242 КПК України не передбачене обов`язкове призначення експертизи з метою встановлення потреби особи в лікуванні від наркотичної залежності. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Колегія суддів вважає, що доводи прокурора про те, що діагноз «Наркоманія» у ОСОБА_4 не підтверджений судово-наркологічною експертизою, а отже, немає висновку про те, що останній потребував відповідного лікування є необґрунтованими, оскільки відсутність висновку експертизи про необхідність примусового лікування не спростовує факту наявності у нього відповідного захворювання, пов`язаного з наркоманією, а відтак і необхідності його лікування в позапримусовому (добровільному) порядку.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора Харківської місцевої прокуратури № 3 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 травня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3