Справа № 645/3612/15-к
Провадження № 1-кп/645/20/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року судова колегія Фрунзенського районного суду м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_11 , ОСОБА_13 за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України,

в с т а н о в и л а:

В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходиться на розгляді вищевказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор просив продовжити обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачені у разі скасування або зміні запобіжного заходу можуть переховуватись від суду, оскільки родина ОСОБА_12 мешкає на території іншої держави, а також обвинувачені діяли на замовлення спецслужб іншої держави, які можуть сприяти їм; крім того обвинувачені можуть впливати на потерпілих та свідків в даному кримінальному провадженні, що також підтверджується в судовому засіданні їх поведінкою та агресивними висловлюваннями на їх адресу; обвинувачені матимуть можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки можуть мати інші місця зберігання боєприпасів. Також зазначав, що підозра, пред`явлена обвинуваченим, є обґрунтованою, доведена доказами, дослідженими судом. Просив врахувати п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України яким визначено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини. В зв`язку з викладеним, вважав доцільним продовжити обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Представник потерпілих підтримав клопотання прокурора, просив врахувати наявність продовження існування ризиків, зазначених прокурором, а також вказував, що в бік потерпілих лунають погрози з боку обвинувачених, а тому вважав необхідним продовжити обвинуваченим строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Потерпіла ОСОБА_6 підтримала думку прокурора та представника, наполягали на продовженні обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_9 вважав заявлене прокурором клопотання передчасним, оскільки строки тримання обвинувачених під вартою ще не спливають. Також вказував, що обвинувачені тривалий час перебувають під вартою, їх провина в інкримінованих їм злочинах не доведена, обвинувачені не мали наміру сховатись, перебували вдома в день арешту. Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які посилався прокурор, а також посилання на те, що на адресу свідків та потерпілих висловлювались погрози нічим не підтверджені, в зв`язку із чим вважав за можливе застосувати до обвинувачених більш м`який запобіжний захід.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 підтримав захисника, проти клопотання прокурора заперечував, просив змінити йому, обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_13 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання посилаючись на те, що обвинувачені жодним чином не причетні до інкримінованих їм злочинів, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що вказують на їх винуватість.
Захисник ОСОБА_8 проти клопотання прокурора заперечувала, вважаючи його передчасним, а також зазначала, що проживання родин обвинувачених на території іншої держави не є підставою для виникнення ризику переховування від суду, оскільки ризик має бути наявний, а не можливо його виникнення в майбутньому. Крім того, суд може контролювати місцезнаходження обвинувачених. Також вказувала, що ризики, вказані прокурором не доведені.

Обвинувачений ОСОБА_11 в судовому засіданні проти клопотання прокурора заперечував, вважаючи його передчасним, оскільки попередня ухвала про продовження строку дії запобіжного заходу не набрала законної сили, оскільки оскаржена в апеляційному порядку та на даний час рішення по справі не прийнято.

Захисник ОСОБА_10 проти клопотання прокурора заперечувала, вказуючи, що прокурор повинен навести докази, якими обґрунтовує наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Доказів виїзду родини ОСОБА_13 прокурор не надав. У обвинуваченого ОСОБА_13 відсутні засоби зв`язку із зовнішнім світом, контактів зі спецслужбами не має. Посилання на агресивну поведінку обвинувачених не є ризиком, передбаченим КПК України, а тому вважала клопотання прокурора необґрунтованим, ризики, на які він посилався не доведеними, в зв`язку з чим просила відмовити в його задоволенні.

Обвинувачений ОСОБА_13 заперечував проти клопотання прокурора, посилаючись на його необґрунтованість, а також просив скасувати обраний відносно нього, обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурор жодного разу не наводив ніяких доказів наявності існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, в котрий раз не надав суду обґрунтованого клопотання щодо продовження запобіжного заходу. Також зазначав, що він раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, родину, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків, будь якого впливу на свідків, які на даний час допитані він не застосовував та не мав наміру це робити, доказів того, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується матеріали справи не містять.

Судова колегія, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до наступного.
Відносно обвинувачених обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого спливає 27 грудня 2019 року.

Вимогами п. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог Конституції України, цього кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та керуватись у своїй діяльності рішеннями Європейського Суду з прав людини.

Статтею 29 Конституції України визначено, що за вмотивованим рішенням суду і на підставах та у порядку, встановлених законом, особа може триматись під вартою.

Європейський Суд з прав людини у справі «Гарькавий проти України» також зазначив, що право на свободу та особисту недоторканість не є абсолютним і може бути обмежене державою на підставах та в порядку, визначених законом.

Підстави та порядок застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначені КПК України та застосовуються з урахуванням позицій Європейського Суду з прав людини.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 199 КПК України, однією з підстав для продовження строку тримання під вартою є наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду, або ж створять загрозу суспільству.
Так, у рішенні «Вікс проти Сполученого королівства» ЄСПЧ зазначив, що особу може бути позбавлено права на свободу та особисту недоторканість лише при дотриманні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод , зокрема, за необхідності запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції).
Крім того, Європейський Суд з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості ,переважають правило поваги до особистої свободи.
Таким чином ,приймаючи до уваги наведене, суд, вирішуючи питання щодо продовження тримання особи під вартою, має також виходити з необхідності забезпечення безпеки суспільства, тобто публічного інтересу, який переважає над правами та свободами конкретної особи ,та необхідності запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Судом встановлено, що на даний час продовжує існувати ймовірність такого ризику як ухилення обвинуваченого від суду та не виконання його процесуальних рішень (ризик переховування).
Дії, що інкримінуються ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у провину згідно обвинувального акту, носять суспільно небезпечний характер.
ОСОБА_11 , ОСОБА_13 висунуто обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину та особливо тяжкого злочину проти громадської безпеки: за ч. 1 ст. 263 КК України - незаконне придбання та зберігання вибухових речовин, бойових припасів без передбаченого законом дозволу; за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 258 КК України - пособництво у здійсненні терористичного акту шляхом надання вказівок, усуненням перешкод та наданням засобу вчинення злочину - терористичного акту, тобто вчинення вибуху, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, привернення уваги громадськості до певних політичних поглядів винного, за попередньою змовою групою осіб, що призвело до загибелі людей.
ОСОБА_12 висунуто обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину та особливо тяжкого злочину проти громадської безпеки: за ч. 1 ст. 263 КК України - незаконне придбання та зберігання вибухових речовин, бойових припасів без передбаченого законом дозволу; за ч. 3 ст. 258 КК України - терористичний акт, тобто вчинення вибуху, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, привернення уваги громадськості до певних політичних поглядів винного, за попередньою змовою групою осіб, що призвело до загибелі людей.
Наявність у обвинувачених міцних сімейних зв`язків, утриманців, постійного місця проживання, тощо, на переконання колегії суддів, не можливо на даний час віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченими дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленому ризику без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Матеріали кримінального провадження містять докази про існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинувачених, зокрема, незаконно впливати на потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення, які поряд із ризиком можливості переховуватися від суду теж залишаються існувати та вірогідність їх настання є досить високою.

Обсяг проведених судом процесуальних дій під час судового розгляду у кримінальному провадженні та їх результати не зменшують ризик переховування обвинувачених.
Враховуючи складність кримінального провадження, обсяг та специфіку процесуальних дій, поведінку учасників кримінального провадження, суд вважає, що на даний час відсутні підстави вважати строки тримання під вартою обвинувачених, такими, що виходять за рамки розумних.
Оцінюючи в сукупності всі обставини, передбачені ст. 178 КПК України, у тому числі тяжкість злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів, які мають значний ступінь суспільної небезпеки, враховуючи, що обвинуваченим оголошено про підозру в скоєнні злочинів, які є найбільш небезпечними проти громадської безпеки, які створюють загальну небезпеку, пов`язані з можливістю заподіянням значної чи тяжкої шкоди життю і здоров`ю людей, власності, нормальному функціонуванню органів влади, підприємств, установ чи організацій, здатні дестабілізувати обстановку в суспільстві, викликати у людей паніку, почуття напруги і незахищеності, тощо, суд вважає, що існують ризики того, що обвинувачені можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, а зважаючи, що на теперішній час кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, існують ризики того, що обвинувачені можуть незаконно впливати на потерпілих та свідків, а також переховуватись від суду, в зв`язку з викладеним, судова колегія вважає доведеними ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

За змістом ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, який спричинив загибель людей.

Усім трьом обвинуваченим інкримінується злочин, відповідальність за який передбачена ч. 3 ст. 258 КК України, тобто за дії, що призвели до загибелі людей, тому враховуючи встановлені судом ризики, відомості про обвинувачених, суд не вбачає правових підстав для визначення обвинуваченим застави.

За результатами встановлених судом обставин, з метою забезпечення не лише прав обвинувачених, але й високих стандартів охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд дійшов висновку про наявність факторів, які передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, що дає підстави для визнання необхідним продовження строку тримання обвинувачених під вартою та неможливість зміни обвинуваченим обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на іншій запобіжний захід, такий що не пов`язаний з триманням під вартою або його скасування.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає.

Доводи на які посилаються обвинувачені, стосуються оцінки доказів, які досліджені судом, та підлягають вирішенню під час ухвалення судового рішення, відповідно до ч. 1 ст. 89 КПК України.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_13 на практику вітчизняних судів щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більшу м`яку, не пов`язану з тримання під вартою відносно осіб, що обвинувачуються у вчиненні злочинів передбачених статтями 109-1141, 258-2585, 260, 261 КК України, не беруться судом до уваги, оскільки відповідно до ст. 1 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених без визначення розміру застави, а тому клопотання обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та захисника адвоката ОСОБА_9 задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331, 369 КПК України, судова колегія -

п о с т а н о в и л а:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання - відмовити.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_13 про скасування запобіжного заходу - відмовити.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_9 про зміну обвинуваченим запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою - відмовити.

Продовжити обвинуваченим:

- ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
- ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
- ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,
строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14 лютого 2020 року включно.
Копію ухвали направити до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» - длявідома.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 7 днів, а обвинуваченим в той же термін з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3