Справа № 145/1743/18
Провадження №11-кп/801/273/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000191 від 04.09.2018,
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 07 листопада 2019, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Пам`ятне Голопристанського району Херсонської області, жителя АДРЕСА_1 , із середньою освітою, непрацюючого, раніше не судимого,
-визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, раніше судимого: 27.12.2001 року Апеляційним судом Вінницької області за ст.ст.93 п. «Б», «Е», «І», 125 ч.1 КК України до 15 років позбавлення волі, звільненого 01.04.2016 року з Торезької ВК № 28 по відбуттю покарання,
- визнано винними у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 07 листопада 2019 року ОСОБА_8 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і призначено покарання - 3 (три) роки позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання, якщо протягом іспитового строку терміном 1 (один) рік він не вчинить нового злочину.
На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
ОСОБА_7 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і призначено покарання - 3 (три) роки позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_7 без змін - тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з 18.09.2019 р.
Також судовим рішенням вирішені питання щодо речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

Судовим рішенням суду першої інстанції встановлено, що, 03.09.2018 близько 16:00 год. ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за попередньою змовою, маючи намір на крадіжку чужого майна, зайшли на територію дачного господарства, що належить ОСОБА_9 та розташоване в АДРЕСА_1 .
Перебуваючи на території вказаного дачного господарства, ОСОБА_7 підійшов до одного з вікон літньої кухні та витягнув віконну раму. Після того через отвір, який утворився, вони обоє проникли до приміщення літньої кухні, звідки навмисно, таємно, здійснили крадіжку брухту чорних металів: шляхом демонтування груби викрали металеву плиту, металеві дверці до груби, металеві дверці до піддувала, металеві рушта та металеву духовку. Далі пройшли до приміщення іншої кімнати, звідки викрали металевий каркас ліжка.
Таким чином, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 викрали металобрухт чорних металів загальною вагою 149 кг, вартість якого згідно висновку експерта № 4764/18-21 від 14.09.2018 року складає 5,67 грн за 1 кг, чим завдали ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 844,83 грн.
Надалі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з місця пригоди зникли та з викраденим розпорядилися на власний розсуд.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 07 листопада 2019 року щодо нього в частині призначеного покарання змінити та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
В доводах апеляційної скарги посилається на те, що, не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, вважає, що судом першої інстанції під час ухвалення вироку згідно ч. 2 ст. 66 КК України не визнано інші наявні обставин, які пом`якшують його покарання, а саме наявність на його утриманні матері похилого віку та неповнолітнього брата, яких він утримував працюючи за трудовою угодою в садівництві, а тому вважає, що зазначене давало суду право застосувати ст. 69 КК України.
Інші учасники кримінального провадження судове рішення не оскаржували.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою апеляційну скаргу підтримав та наполягав на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи.
Прокурор ОСОБА_6 просив залишити апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
Обвинувачений ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_9 повідомлені належним чином про апеляційний розгляд, проте, в судове засіданні не з`явилися та не повідомили суд про причини своєї неявки, обвинувачений та прокурор не заперечували проти судового розгляду відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України КПК України у їх відсутність.
Письмових заперечень на апеляційні скарги від учасників кримінального провадження до суду не надходило.
Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді, виступи учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Крім того, при призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України відносно загальних засад призначення цього покарання у відповідності до положень Загальної частини Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Висновки суду першої інстанції щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 та доведеності його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення в апеляційній скарзі не оспорюються.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що судом першої інстанції під час ухвалення вироку згідно ч. 2 ст. 66 КК України не визнано інші наявні обставин, які пом`якшують його покарання, а саме наявність на його утриманні матері похилого віку та неповнолітнього брата, яких він утримував працюючи за трудовою угодою в садівництві, що, на його думку, давало суду право застосувати ст. 69 КК України.
Відповідно до вимог статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

У відповідності до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та з оскаржуваного вироку суду першої інстанції, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у скоєнні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав, розкаявся у вчиненому та визнав фактичні обставин справи.
Колегія суддів дійшла висновку про те, що вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції правильно керувався вимогами ст. ст. 65-67 КК України та взяв до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходив із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Так зокрема, при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та особу обвинуваченого. Зокрема, враховано те, що обвинувачений ОСОБА_7 має непогашену судимість, негативно характеризується за місцем проживання. Судом також встановлені обставини, які пом`якшують його покарання, а саме визнання винуватості за вчинене суспільно небезпечне діяння. При цьому судом не встановлено обставин, які обтяжують його покарання. Окрім того, судом обґрунтовано взято до уваги досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, складеної Шаргородським районним відділом філії ДУ "Центр пробації" у Вінницькій області, згідно якої вбачається, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченому оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як високий. Орган пробації вважає, що його виправлення без позбавлення волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства.
Таким чином колегія суддів апеляційного суду переконана, що суд першої інстанції, виходячи з основних засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі. При цьому колегія суддів також звертає увагу і на те, що згідно санкції частини 3 статті 185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років. Проте, суд першої інстанції призначено обвинуваченому ОСОБА_7 лише мінімальне покарання передбачене санкцією ч. 3 ст. 185 КК України у виді трьох років позбавлення волі.

Колегія суддів також не може погодитись з доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо можливості застосування при призначенні йому покарання ст. 69 КК України.

Так, згідно вимог ч. 2 ст. 66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, що не зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме з довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої ОСОБА_7 04.09.18 Рахнівсько-лісовою сільською радою Шаргородського району Вінницької області (а.с.12 т.2), у буд. АДРЕСА_2 лісові, до складу зареєстрованих за даною адресою входять ОСОБА_10 мати, ОСОБА_11 брат, а також сам ОСОБА_7 . Окрім того, як вбачається з довідки-характеристики (а.с. 11 т.2), виданої тією ж сільською радою 04.09.18, за роки проживання гр. ОСОБА_7 зарекомендував себе з негативної сторони, зловживає спиртними напоями, неодноразово надходили скарги від жителів села. Таким чином в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які могли б підтверджували б твердження ОСОБА_7 про наявність на його утриманні матері похилого віку та неповнолітнього брата, яких, як він зазначає у своїй скарзі, він утримував працюючи за трудовою угодою в садівництві, що давало на його переконання, можливість при призначенні йому покарання застосувати ст. 69 КК України. Окрім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України суд першої інстанції наділений не обов`язком, а правом призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення.

Також колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
На думку колегії суддів, у даному випадку саме такий вид та розмір покарання щодо ОСОБА_7 є пропорційним, тобто необхідним, справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, тому не вбачає достатніх підстав для його зміни, як того просить у своїй апеляційній скарзі обвинувачений.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 07 листопада 2019 року відносно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4