ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року
м. Київ

справа № 204/482/16-к

провадження № 51-873 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Красногвардійського районного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року та вирок Дніпровського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року стосовно
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та жителя

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Красногвардійського районного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 3, 4 ст. 76 КК України.
24 жовтня 2019 року Дніпровський апеляційний суд скасував вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 у частині призначеного покарання та ухвалив новий вирок, яким призначив йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 22 грудня 2015 року, знаходячись у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на вул. Героїв Сталінграду, 36-А в м. Дніпропетровську, повторно, відкрито викрав пляшку віскі «Grants Family Reserve», вартістю 338 грн 52 коп, що належить ФОП « ОСОБА_8 », заподіявши потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх скасувати, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 закрити. Свої вимоги захисник мотивує тим, що:
- була допущена неповнота досудового слідства;
- висновки судів про винуватість ОСОБА_7 ґрунтуються на недопустимих доказах;
- суди неправильно оцінили показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ;
- ухвалені судові рішення не відповідають вимогам КПК України;
- представник потерпілої є неповноважною особою.
Позиції учасників судового провадження
Захисник підтримав касаційну скаргу, просив її задовольнити.
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Положенням ч. 1 ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Частиною 2 цієї статті визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 438 КПК України неповнота досудового розслідування та судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, перегляду в касаційному порядку не підлягає, а отже колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.
Виходячи з цього доводи захисника про неповноту досудового слідства, неправильну, на його погляд, оцінку показань свідків не є предметом касаційного перегляду
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
У поданій касаційній скарзі захисник порушує питання щодо безпідставного засудження ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Проте зазначені доводи сторони захисту Суд уважає необґрунтованими з огляду на таке.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону суд першої інстанції зробив на підставі сукупності досліджених доказів.
Той факт, що ОСОБА_7 повторно, відкрито викрав майно ФОП « ОСОБА_8 », підтверджується, зокрема, показаннями свідка ОСОБА_10 , який указав, що, працюючи охоронцем даного магазину, бачив, як обвинувачений узяв із торгової полиці пляшку віскі, попросив його на касі зупинитись, однак останній не відреагував і почав утікати, експерта ОСОБА_11 , даними, що містяться у протоколах огляду місця події, предмета, висновку судово-товарознавчої експертизи, речовими доказами.
Також суд першої інстанції врахував показання самого обвинуваченого, дані у судовому засіданні, про те, що він узяв пляшку віскі із торгівельної полиці, після чого вийшов із магазину через касову зону і пішов додому.
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їхню належність та допустимість, з урахуванням положень статей 85, 86, 94 КПК України.
Отже, суд першої інстанції дав повну й всебічну оцінку доказам у кримінальному провадженні та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 186 КК України.
Вирок суду першої інстанції достатньо умотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Колегією суддів установлено, що перегляд вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 судом апеляційної інстанції за апеляційними скаргами, в тому числі й захисника ОСОБА_6 , доводи якої аналогічні доводам касаційної скарги, здійснювався з дотриманням вимог статей 404, 405, 407, 412-414 КПК України, та з урахуванням висновків Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладених у постанові від 01 березня 2018 року у даному кримінальному провадженні.
Суд апеляційної інстанції ретельно проаналізував зібрані докази та погодився з їхньою оцінкою, зробленою судом першої інстанції, належним чином умотивувавши свої висновки.
При цьому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до ЄРДР, тому протокол огляду місця події від 22 грудня 2015 року відповідає вимогам ч. 3 ст. 214 КПК України.
Крім того, під час апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції спростував доводи захисника щодо відсутності повноважень представника потерпілого, з чим погоджується й Суд.
Так, згідно з матеріалами кримінального провадження потерпілою у цьому кримінальному провадженні органом досудового розслідування було визнано ФОП ОСОБА_8 . 01 грудня 2015 року ОСОБА_8 видала доручення ОСОБА_12 представляти її інтереси, а тому 22 грудня 2015 року остання, відповідно до наявної довіреності, надала свою згоду на огляд місця події та подала заяву про злочин.
Вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 420 КПК України.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Красногвардійського районного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року та вирок Дніпровського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_7 без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3