Справа № 344/2549/20
Провадження № 1-кс/344/1152/20
У Х В А Л А
20 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , потерпілого ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу на рішення слідчого про закриття кримінального провадження,-

В С Т А Н О В И В:

в скарзі вказано, що постановою про закриття кримінального провадження від 27.12.2019 р. старшого слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_5 закрито кримінальне провадження №0001754 від 21.05.2019 pоку у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Закриття кримінального провадження вмотивовано тим, що дорожньо-транспортна пригода трапилася внаслідок необережних дій пішохода ОСОБА_6 , який перетинав проїзну частину по нерегульованому пішохідному переході, допущено порушення правил дорожнього руху України, а саме: п. 4.14. згідно якого пішоходам забороняється: а), виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; б) раптово виходити, вибігати на поїзну частину, у тому числі на пішохідний перехід. 21.05.2019 р. приблизно о 07 год. 55 хв. водій ОСОБА_6 , керуючи маршрутним автобусом марки «ВАЗ-А079» з реєстраційним номером НОМЕР_1 по вул. Галицькій у м. Івано-Франківську вчинив наїзд на ОСОБА_3 , який перетинав дорогу по нерегульованому пішохідному переходу з права на ліво, відповідно до напрямку руху автобуса. Після наїзду на потерпілого водій протягнув його та зупинився на віддалі 10 м. від пішохідного переходу. У результаті ДТП пішохід ОСОБА_3 доставлений до Івано-Франківської OKJI з діагнозом закритий багато уламковий перелом променевої кістки лівої нижньої кінцівки. Однак, вказані обставини дорожньо-транспортної пригоди не свідчать про відсутність в діях ОСОБА_6 , складу кримінального правопорушення, оскільки не встановлюють механізм дорожньо-транспортної пригоди, не вказують причини внаслідок яких сталася дорожньо-транспортна пригода, не конкретизують дії учасників дорожньо-транспортної пригоди стосовно їх відповідності Правилам дорожнього руху України. Наїзд автомобілем на ОСОБА_3 , відбувся на пішохідному переході, відповідно напрямку руху автобуса по вул. Галицькій у м. Івано-Франківську, які мають доказове значення для проведення об`єктивного досудового розслідування. Оскаржувана постанова є протиправною, оскільки копії висновків експертів № СЕ-19/109/23-318ІЕ/19 від 11.06.2019 p., СЕ-19/109/26-561ІТ/19 від 30.09.2019 p., потерпілий не отримував, ознайомлений з ними не був, що позбавило права на подання доказів після ознайомлення з даними висновками, що є порушенням ст. 56 КПК України. Крім того, необхідно проведення повторного слідчого експерименту, призначення комісійної інженерно-транспортної експертизи з врахуванням показань усіх свідків із визначення швидкості руху автомобіля та пішохода, слідчий не перевірив обставини злочину, чи дійсно мало місце гальмування та з якою швидкість рухався автобус. Оскільки згідно протоколу огляду місця події від 21.05.2019 р. встановлено, що автобус марки «БАЗ-А079» реєстраційний номер НОМЕР_1 розташований на віддалі приблизно 10 м. від пішохідного переходу. Разом з цим, в постанові про закриття кримінального провадження слідчий, обмежився тільки посиланням на сукупність зібраних доказів та наведенням їх короткого змісту, не проаналізував їх щодо допустимості, достовірності та достатності, не обґрунтував свій висновок в частині відсутності складу злочину в діях водія, конкретними доказами, не вказав які саме фактичні дані підтверджують правильність висновку про необхідність закриття кримінального провадження, тому скаржник просив суд скасувати постанову слідчого.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав скаргу з підстав, що в ній зазначені, надав перед судом пояснення про те, що постанова слідчого позбавлена правових підстав, в ній відсутній виклад обставин, які встановлені слідчим, відсутня правова оцінка фактичних обставин, органом досудового розслідування не вжито всіх необхідних заходів з метою забезпечення повного та об`єктивного досудового розслідування, а саме не проведено експертиз щодо швидкості руху автобуса під час наїзду на пішохода, дану обставину встановлено виключно з показань водія автобуса.

Скаржник підтримав скаргу з підстав зазначених адвокатом, вказав, що після наїзду на нього автобус протягнув його по проїжджій частині, після дорожньо-транспортної пригоди потерпілий перебував на стаціонарному лікуванні.

Слідчий в судовому засіданні заперечив скаргу з тих підстав, що в проведено слідчий експеримент за участю водія автобуса та свідків події, на місці дорожньо-транспортної пригоди не було слідів гальмівного шляху автобуса, дорожнє покриття було мокрим, швидкість руху автобуса низькою, тому для проведення експертизи взято швидкість руху автобуса у 20-30 км/год., що вказана водієм та свідками; у пішохода був обов`язок перед виходом на пішохідний перехід впевнитись у відсутності небезпеки, під час виходу на пішохідний перехід відстань між автобусом та пішоходом була 6 м., в свою чергу для повного гальмування автобуса необхідно 20 м.

Скаржник та його представник просили суд поновити строк звернення до суду з відповідною скаргою. В судовому засіданні слідчий підтримав клопотання про поновлення строку. Таким чином судом ухвалено поновити строк оскарження відповідної постанови.

27/12/2019 слідчим ухвалено постанову, в якій зазначено, що кримінальне провадження підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю складу злочину, на підставі зробленого слідчим висновку про те, що дорожньо-транспортна пригода трапилася внаслідок необережних дій пішохода ОСОБА_6 , який хоч і перетинав проїзну частину по нерегульованому пішохідному переході, проте допустив порушення правил дорожнього руху України, а саме: п. 4.14. згідно якого пішоходам забороняється: а), виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; б) раптово виходити, вибігати на поїзну частину, у тому числі на пішохідний перехід, що підтверджується слідчим експериментом.

В п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України вказано, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 КПК України слідчий чи прокурор можуть самостійно скасувати рішення, передбачені пунктами 1, 2, 5 і 6 частини першої статті 303 цього Кодексу, припинити дію чи бездіяльність, які оскаржуються, що тягне за собою закриття провадження за скаргою.

Доказу самостійного скасування оскаржуваної постанови суду не надано.

В п. 3 ст. 110 КПК України вказано, що рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Відповідно до п. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора в тому числі складається з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Так в постанові від 27/12/2019 вказано, що зі слів водія встановлено, що відстань від автобуса до пішохода становила 3 м. В судовому засіданні слідчий надав перед судом пояснення про те, що відстань від автобуса до пішохода становила 6 м. При цьому суду не надано пояснень у зв`язку з чим надаються взаємно суперечливі дані про фактичні обставини.

Така само суб`єктом ухвалення постанови надано суду пояснення про те, що розрахунковий гальмівний шлях для повної аварійної зупинки автобуса становить 20 метрів. Однак суду не надано доказу, яким відповідна обставина посвідчується. По-друге, суду надано пояснення про те, що розрахункова швидкість автобуса становила 20-30 км/год. Отже і в цій частині інформація, що надана суду необґрунтована та взаємно суперечлива.

В судовому засіданні суб`єктом ухвалення постанови надано суду пояснення про те, що Правилами дорожнього руху встановлено обов`язок як для пішохода переконатись, що його вихід на пішохідний перехід є безпечним, так і для водія автобуса обрати швидкість руху, що забезпечить безпечний проїзд проїжджою частиною, крім цього законом передбачено обов`язки для водія під час проїзду нерегульованого пішохідного переходу.

Отже обов`язки було встановлено для обох учасників руху, але перевагу в русі визначено за водієм автобуса. При цьому перевагу надано щодо переїзду нерегульованого пішохідного переходу, що призначений саме для переходу пішоходами.

Крім цього в оскаржуваній постанові вказано пояснення водія, які полягали в тому, що він бачив, що пішохідний перехід виходить на бетонний стовп. Отже водію автобуса було відомо про можливість перебування за стовпом пішохода.

Отже перебування стовпа в зоні пішохідного переходу є фактором ризику зіткнення з пішоходом, видимість дороги для якого обмежена, а не обставиною звільнення водія від обов`язку визначити швидкість руху, яка не допустить зіткнення.

Також в судовому засіданні потерпілий надав пояснення про те, що в оскаржуваній постанові відсутня правова оцінка руху автобуса із перетином центральної частини відповідної ділянки дороги.

Так, відповідно до змісту оскаржуваної постанови, водію автобуса було відомо, що зі сторони переходу пішохода стоїть стовп, за яким може перебувати пішохід, видимість дороги для якого обмежена, однак він все ж прийняв рішення перетнути нерегульований пішохідний перехід не в смузі руху автобуса, а здійснити виїзд за межі цієї смуги, перетнувши центральну частину дороги.

Вказані обставини визначені потерпілим як спірні, крім цього вони не отримали юридичну оцінку в постанові та у виступі слідчого в судовому засіданні.

Так на час внесення відомостей в ЄРДР відповідні обставини були відомі органу досудового розслідування і ним було ухвалено рішення про внесення цих подій в ЄРДР як такі, що вказували на подію злочину.

Однак на час закриття кримінального провадження ці ж обставини отримали іншу юридичну оцінку.

У зв`язку з цим зміна юридичної оцінки одних і тих же обставин потребує їх викладення у відповідній постанові.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Отже доказування обставин, що спростовують пояснення скаржника та його правову оцінку фактичних обставин законом безпосередньо покладено на правоохоронний орган, який ухвалив відповідну постанову.

Жодного доказу на спростування скарги суду не надано.

Так, ЄСПЛ неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа Ассенов та інші проти Болгарії (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справіТанрікулу проти Туреччини (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, Ґюль проти Туреччини (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

Кримінальне провадження закрито слідчим з підстави, відсутності складу злочину.

Таким чином скарга обґрунтована належними правовими підставами.

Разом з цим постановлення цієї ухвали не означає, що органу досудового розслідування належить здійснити дії, про які в судовому засіданні надав пояснення адвокат скаржника, оскільки дана ухвала не належить до тих, що зобов`язують вчинити певні дії, а слідчий самостійний в ухваленні рішень під час реалізації його компетенції за змістом ст. 40 КПК України. Крім цього вичерпання слідчим засобів доказування для встановлення окремих фактичних обставин, про що він повідомив в судовому засіданні, не означає, що йому належить здійснити бажані адвокатом дії, що не призведуть до встановлення відповідних обставин, але точно матимуть своїм наслідком затягування строку досудового розслідування. Постановлення цієї ухвали забезпечено принципом змагальності, положеннями якого також передбачено, що сторона кримінального провадження, яка заперечує встановлені слідчим розрахункові дані зобов`язана надати слідчому докази на їх спростування. Припущення потерпілого та його адвоката не використано судом для постановлення цієї ухвали.

Відповідно до зазначеного суд, -

П О С Т А Н О В И В :

скаргу задовольнити;

скасувати постанову від 27.12.2019 року старшого слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0001754 від 21.05.2019 року.

Ухвала не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1