УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0002141 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Корабельного районного суду м.Миколаєва від 16 серпня 2019 року стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бирловка Бершадського району Вінницької області, громадянина України, з середньою базовою освітою, розлученого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України

учасники судового провадження
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_6
потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок Корабельного районного суду м.Миколаєва від 16 серпня 2019 року скасувати та ухвалити новий, яким визнати його невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок Корабельного районного суду м.Миколаєва від 16 серпня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд в суд першої інстанції.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1688 грн 29 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн., а загалом 11 688 грн 29 коп.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави в особі Міської лікарні № 5 (колишня Вітовська центральна районна лікарня) кошти, витрачені на лікування: потерпілої ОСОБА_9 у сумі 2084 грн 51 коп., потерпілої ОСОБА_8 у сумі 2 792 грн 79 коп., а загалом 4877 грн 30 коп.
Вирішено питання стосовно речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений вказує, що ухвалений судом вирок є незаконним і підлягає скасуванню, виходячи з неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Зазначає, що потерпілі прийшли до його будинки та перші почали спричиняти йому тілесні ушкодження. Посилається на те, що суд у вироку повністю проігнорував факт його побиття ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Зокрема не зазначено та не звернуто увагу, на те, що Корабельним СВ ГУНП в Миколаївській області розслідується відповідне кримінальне провадження за фактом його побиття вищевказаними особами. По вказаному кримінальному провадженню проведено судово-медичну експертизу, слідчий експеримент, який повністю узгоджується з показаннями даними в ході судового розгляду цієї справи.

Також, на думку апелянта, суд першої інстанції, в ході судового розгляду та ухвалюючи вирок, безпідставно не врахував той факт, що потерпіла ОСОБА_9 , яка є його донькою, та свідок ОСОБА_11 , не маючи жодних підстав, проникли на територію його домоволодіння без його дозволу та почали спричиняти йому тілесні ушкодження. Тобто, вони фактично порушили загальні принципи визначені ст.13 КПК України щодо недоторканості житла чи іншого володіння особи.

Вказує, що відповідно висновку судово-медичної експертизи від 23 жовтня 2017 року № 312 взагалі не можна дійти висновку, внаслідок чого та яких дій потерпіла ОСОБА_12 отримала струс головного мозку та які саме м`які тканини голови були пошкодженні. Тому, апелянт виказує сумніви щодо встановлених експертом тілесних ушкоджень, отриманих ОСОБА_8 , а відтак правильності кваліфікації інкримінуємого йому діяння.

Крім того, зазначає, що судом були безпідставно задоволені цивільні позови потерпілих про стягнення матеріальної та моральної шкоди, оскільки саме вони перші спричинили йому тілесні ушкодження, а він лише захищався.

Вважає, що в ході судового розгляду кримінальної справи відносно нього потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не довели, в чому саме полягало порушення нормального укладу їх життя та які саме вони отримали душевні переживання.

Стверджує, що вирок суду взагалі не містить мотиви неврахування доводів обвинуваченого ОСОБА_5 щодо нанесення в той день 26.08.2017 року йому тілесних ушкоджень громадянками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які до того ж підкріплені відповідними медичними документами, наявними матеріалами кримінального провадження за даним фактом, проведеною судово-медичною експертизою. Також не враховано провокаційний характер обставин, які мали місце в той день, а саме підготовленість та підбурення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до вчинення протиправних дій щодо них з його боку, а саме те, що вони все заздалегідь почали знімати на відеокамеру та були озброєні палкою та електрошокером.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого зазначає, що ухвалений судом вирок є незаконним і підлягає скасуванню, виходячи з неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
Посилається на те, що в матеріалах провадження відсутні журнали судових засідань за 17.01.2018, 14.02.2018, 03.03.2018, 06.03.2018, 27.08.2018, 26.06.2019, 15.08.2019 та 16.08.2019 роки та протоколи судових засідань, тобто, на думку апелянта, була порушена процедура фіксування судового процесу.

Зазначає також, що судом порушено порядок дослідження доказів, висновки суду не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, наявні суперечливі докази. Захисник вважає, що судом безпідставно було відмовлено у задоволенні її клопотання про виклик експерта та лікаря.

Вказує, що в судовому засіданні була порушена процедура зміни обвинувачення. Суд після зміни обвинувачення розпочав судовий розгляд з оголошення прокурором нового обвинувального акту, але не вирішив питання щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження.

Посилається на те, що суд першої інстанції не врахував та не прийняв до уваги той факт, що саме потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 разом із свідком ОСОБА_10 , озброївшись дерев`яною битою, електрошокером, палкою та відеофіксацією, навмисно спровокували конфліктну ситуацію.

На думку апелянта, суд першої інстанції не надав належної оцінки показам потерпілих та свідка, які не співпадали між собою та є суперечливими. Свідок ОСОБА_10 є цивільною дружиною сина потерпілої та обвинуваченого, яка свідчила виключно на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , з якими вона разом прийшла та також наносила удари обвинуваченому.

Зокрема не зазначено та не звернуто увагу, на те, що Корабельним СВ ГУНП в Миколаївській області розслідується відповідне кримінальне провадження за фактом побиття ОСОБА_5 вищевказаними особами.

Крім того, захисник також не погоджується з висновками суду щодо задоволення цивільних позовів потерпілих. Вважає, що потерпілими не було доведено спричинення їм обвинуваченим матеріальної та моральної шкоди.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що 26 серпня 2017 року близько 17 год. ОСОБА_5 знаходився за місцем свого мешкання на території домоволодіння АДРЕСА_1 , куди також прийшли його дочка ОСОБА_9 та його колишня дружина ОСОБА_8 .
В ході конфлікту, який виник на ґрунті довготривалих особистих неприязних відносин, ОСОБА_5 , маючи умисел на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, наніс їй спортивною дерев`яною битою не менше двох ударів в потиличну та лобову частину голови, чим заподіяв останній тілесні ушкодження у виді струсу головного мозку, забиття, поверхневої рани голови, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Крім того, в той же день та час, в ході того самого конфлікту, який виник на ґрунті довготривалих особистих неприязних відносин, ОСОБА_5 , маючи умисел на спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, наніс їй спортивною дерев`яною битою не менше одного удару в область голови, чим заподіяв останній тілесні ушкодження у виді струсу головного мозку, забиття м`яких тканин голови, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України, як заподіяння умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційних скарг, думку потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , прокурора ОСОБА_7 , які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у скоєнні ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, відповідає сукупності зібраних у матеріалах кримінального провадження доказів, яким дана правильна юридична оцінка, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого є безпідставними, оскільки незважаючи на невизнання ОСОБА_5 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, його винуватість повністю доведена сукупністю досліджених судом доказів.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_13 не визнав свою вину у скоєнні злочину і пояснив, що в 2015 році він розлучився з ОСОБА_8 , і з того часу вона не мешкає в будинку АДРЕСА_1 . Даний будинок за рішенням суду був поділений між ними по частині. 26 серпня 2017 року за вказаним місцем його мешкання приїхала його дочка ОСОБА_9 , колишня дружина ОСОБА_8 та співмешканка його сина ОСОБА_10 . ОСОБА_8 стояла з палкою та електрошокером, при цьому ОСОБА_9 повідомила йому, що мати подарувала їй пів будинку. Вони почали його бити. ОСОБА_9 вдарила його битою по плечу та намагалась влучити в голову, при цьому ОСОБА_8 била його палкою. Все це тривало близько 5 хвилин. Після чого він забіг до будинку, схопив биту, вийшов на подвір?я та лише прикривався битою. Дочку він не бив, а лише потягнув її, і вони разом впали на землю, після чого ОСОБА_10 нанесла йому декілька ударів ногами.

Вирішуючи питання про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив із сукупності всіх обставин встановлених в судовому засіданні.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у завданні умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілим, підтверджені перевіреними судом і викладеними у вироку доказами, а саме показаннями потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 , протоколами прийняття заяв від ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення, висновком експертизи від 23.10.2017 року №312 та додатковим висновком експертиз від 04.04.2018 року № 71.

Так, потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що 26 серпня 2017 року близько 16 год. 17 хв. вона вирішила навідатись до будинку АДРЕСА_1 . В неї не було ключа від будинку, і вона перелізла через паркан, відкрила ворота, і в цей час побачила ОСОБА_14 , який у грубій формі запитав в неї, чого вона прийшла. При цьому він вдарив її кулаком в груди, і вона впала на землю. В цей час над нею схилися її дочка ОСОБА_9 та її невістка ОСОБА_10 , які приїхали разом з нею. ОСОБА_5 забіг до будинку, а коли вибіг, то в нього в руках була бита, якою він наніс два удари ОСОБА_9 : один в область потилиці, а другий в область брови. Від цього у дочки пішла кров, яка стала заливати око. Після чого, ОСОБА_5 наніс і їй десь два-три удари битою по голові та по спині.

Потерпіла також підтримала цивільний позов та просила стягнути з Яворського на її користь на відшкодування моральної шкоди 10000 грн, оскільки внаслідок побиття вона отримала тілесні ушкодження, вимушена була проходити стаціонарне лікування, пережила душевні страждання. На даний час у зв`язку зі змінами погодних умов вона відчуває постійні головні болі. Вимушена мешкати у доньки через погрози з боку ОСОБА_5 .

Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що 26 серпня 2017 року вона разом з матір?ю ОСОБА_8 та ОСОБА_10 приїхали до будинку АДРЕСА_1 , який після розлучення її батьків за рішенням суду був розділений між її батьком ОСОБА_5 та її матір?ю ОСОБА_8 по частині. Коли вони були на території даного будинку, то ОСОБА_5 вдарив кулаком в груди ОСОБА_8 , від чого вона впала на землю. Вона та ОСОБА_10 почали підіймати ОСОБА_8 , а в цей час ОСОБА_5 забіг до будинку, закрився там, а вони пішли у двір. ОСОБА_5 вийшов з будинку зі словами «зараз я покажу, з якою битою треба ходити». Вона почала знімати все, що відбувалося, на телефон, і в цей час батько вдарив її битою по голові (в потилицю), від чого вона впала на землю. Телефон випав з її рук, і ОСОБА_5 роздавив його. ОСОБА_10 почала підіймати телефон, а ОСОБА_5 в цей час став бити ОСОБА_8 . Коли ОСОБА_9 підвелася з землі, батько продовжував розмахувати битою і наніс їй ще 4-5 ударів. Коли він похитнувся, вона вирвала з його рук биту і так само вдарила його.

Потерпіла підтримала цивільний позов та просила стягнути з Яворського на її користь як відшкодування матеріальної шкоди на ліки 1 688 грн. 29 коп. та моральної шкоди 10 000 грн., тому що в результаті протиправних дій обвинуваченого вона отримала тілесні ушкодження та вимушена була проходити стаціонарне лікування у Вітовській ЦРЛ. На її обличчі залишилися сліди від отриманих тілесних ушкоджень.
Вказані обставини підтверджуються і показаннями свідка ОСОБА_10 , яка пояснила, що 26 серпня 2017 року вона разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 прийшла до будинку АДРЕСА_1 . Їй відомо, що даний будинок за рішенням суду поділений по частині між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , проте ОСОБА_5 не пускає до цього будинку ні дочку, ні колишню дружину. ОСОБА_8 перелізла через паркан будинку, відкрила калитку, і вони зайшли до двору. Після чого вийшов ОСОБА_5 та почав висловлюватись нецензурною лайкою. ОСОБА_8 пояснила йому, що вона хоче попасти до будинку, на що останній почав агресивно кричати, штовхнув її у груди, і вона впала на землю. Після чого ОСОБА_5 зайшов до будинку, а вони пішли на задній двір. ОСОБА_5 вийшов з битою. ОСОБА_9 почала знімати його на телефон, а він при цьому кричав та махав битою. Потім він вдарив ОСОБА_9 по голові, вона випустила з рук телефон та впала на землю. Після чого ОСОБА_5 вдарив битою по голові ззаду ОСОБА_8 та один удар наніс їй збоку. ОСОБА_9 обвинувачений наніс ще три удари битою: два по голові, один в область брів.

Покази потерпілих та свідка ОСОБА_10 щодо обставин події кримінального порушення підтверджуються та узгоджуються з дослідженими судом письмовими доказами, а саме протоколами прийняття заяв про вчинене кримінальне правопорушення та висновками судово-медичного експерта.

Як слідує з даних протоколів прийняття заяв про вчинене кримінальне правопорушення від 26.08.2017 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повідомили слідчого Корабельного відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області про те що того ж дня близько 17 год. 00 хв. за адресою: м.Миколаїв, пров.Багрицького, 39, ОСОБА_5 спричинив їм тілесні ушкодження.

З висновку судово-медичного експерта від 23.10.2017 року № 312 вбачається, що у ОСОБА_8 наявні тілесні ушкодження у виді струсу головного мозку, забиття м`яких тканин голови, які відносяться до категорії легких, що потягли короткочасний розлад здоров`я. Описані тілесні ушкодження могли утворитися від дії тупих твердих предметів по механізму удару. Визначити конкретну кількість травматичних впливів не представляється можливим. Утворення вказаних тілесних ушкоджень під час падіння стоячої людини з наступним ударом об тверде покриття землі або від дії власної руки малоймовірне. В момент заподіяння тілесних ушкоджень потерпіла могла знаходитися у вертикальному положенні, звернута обличчям до нападника.

З додаткового висновку судово-медичного експерта від 04.04.2018 року № 71 вбачається, що у ОСОБА_9 наявні тілесні ушкодження у виді струсу головного мозку, забиття, поверхневої рани голови, які відносяться до категорії легких, що потягли короткочасний розлад здоров`я. Описані тілесні ушкодження могли утворитися від дії тупих твердих предметів по механізму удару. Визначити конкретну кількість травматичних впливів не представляється можливим, проте за медичними даними їх було не менше двох. Утворення вказаних тілесних ушкоджень під час падіння стоячої людини з наступним ударом об тверде покриття землі або від дії власної руки малоймовірне. В момент заподіяння тілесних ушкоджень потерпіла могла знаходитися у різних положеннях по відношенню до нападника.

Показання потерпілих є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та показами свідка ОСОБА_10 , не викликають у суду сумнівів у їх правдивості та у своїй сукупності з письмовими доказами підтверджують винуватість ОСОБА_5 , у вчиненні злочину, за який його засуджено.

Суд першої інстанції дав належну оцінку показанням потерпілих та свідка, та саме з урахуванням їх показань, прийшов до висновку про доведеність винуватості обвинуваченого в інкримінованому йому злочині. За такого доводи апелянтів про неналежну оцінку цих доказів є неприйнятними.

Твердження ОСОБА_5 про те, що потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_5 перші заподіяли йому тілесні ушкодження, а він лише захищався, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, вони суперечать дослідженим судом доказам в тому числі і показанням потерпілих і показанням свідка, які підтвердили, що саме ОСОБА_5 першим став наносити удари потерпілим з метою перешкодити їм попасти до будинку.

Стороною захисту не було надано будь-яких доказів того, що ОСОБА_5 приходилось захищатися від нападу потерпілих.

Наявність кримінального провадження за фактом побиття ОСОБА_5 потерпілими не спростовує факту заподіювання ним тілесних ушкоджень ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Таким чином, суд першої інстанції вірно поклав в основу вироку показання потерпілих, свідка, оскільки вони є послідовними, узгоджуються між собою та з іншими дослідженими судом доказами, що свідчить про їх достовірність, належність та допустимість.

Тому апеляційний суд не може погодитися з доводами обвинуваченого та захисника щодо постановлення судом вироку за відсутності сукупності доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_5 у спричиненні умисних легких тілесних ушкоджень потерпілим, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченого, правильності кваліфікації його дій за ч.2 ст.125 КК України є вірними.

Наведені вище докази спростовують твердження апелянтів про недоведеність винуватості ОСОБА_5 у скоєні вказаного злочину, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування вироку.

Також є неприйнятними, посилання захисника на порушена процедури фіксування судового процесу, а саме щодо відсутності в матеріалах кримінального провадження журналів судових засідань за 17.01.2018, 14.02.2018, 03.03.2018, 06.03.2018, 27.08.2018, 26.06.2019, 15.08.2019 та 16.08.2019 роки та відсутності технічної фіксації судового процесу.

Так, в матеріалах провадження (а.п.112-123) наявні усі журнали судових засідань та технічні носії інформації фіксування судового процесу. Непослідовне роздрукування вказаних журналів не є суттєвим порушенням вимог кримінального процесуального законодавство, які могли б вплинути на результати розгляду справи.

Є неспроможними посилання захисника на порушення процедури зміни обвинувачення прокурором в судовому засіданні. Як вбачається із журналу судових засідань за 27.08.2018 року та 15.08.2019 року, що зафіксовано також на технічному носії інформації, відповідно до положень ст. 338 КПК України, під час судового розгляду, встановивши нові фактичні обставини кримінального правопорушення, прокурором, після виконання вимог ст. 341 КПК України, було складено обвинувальний акт, в якому сформульовано змінене обвинувачення. Копії обвинувального акту було надано обвинуваченому, його захиснику та потерпілим, обвинувальний акт долучено до кримінального провадження. Судом, на виконання вимог ч.4 ст. 336 КПК України, роз`яснено обвинуваченому, що він буде захищатись від нового обвинувачення та потерпілим право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі. Судом було відкладено розгляд провадження для надання обвинуваченому та його захиснику можливості підготуватися до захисту проти нового обвинувачення. Після чого судовий розгляд було продовжено. Таким чином, як прокурором так і судом було дотримано вимог кримінального процесуального закону щодо зміни обвинувачення в суді та розгляду кримінального провадження за зміненим обвинуваченням. Твердження апелянта щодо погодження зміненого обвинувального акта неуповноваженою особою є неприйнятними, оскільки, виконуючий обов`язки керівника Миколаївської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_15 , який затвердив змінений обвинувальний акт, є прокурором вищого рівня в сенсі положень п.15 ч.1 ст.3 КПК України та ст. 15 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до ст. 129 КПК ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. А на вимогу ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Цивільний позов про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 матеріальної шкоди в сумі 1688 грн. 29 коп. вирішено судом відповідно до положень ст.22, ст. 1166 ЦК України. Так, потерпілою доведено в суді, що в зв`язку з отриманими, в результаті неправомірних дій обвинуваченого, травмами вона перебувала на стаціонарному лікуванні у Вітовській ЦРЛ, на придбання ліків та медичних процедур, нею було витрачено 1668 грн. 29 коп, що підтверджено квитанціями та копіями фіскальних чеків. За такого, суд обґрунтовано стягнув зазначену суму з обвинуваченого на користь потерпілої на відшкодування матеріальної шкоди.

Згідно зі статтею 23 ЦК України суд при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, окрім глибини фізичних

та душевних страждань, має також враховувати характер правопорушення, форму та ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, а також інші обставини, які мають істотне значення. При цьому розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Так, суд першої інстанції, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди за цивільними позовами потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , виходив з доведеності винуватості обвинуваченого в інкримінованого йому кримінальному правопорушенні. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції відповідно до положень ч. 3 ст. 23 ЦК України, в повному обсязі врахував характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілих, ступінь вини обвинуваченого, а також обставини, за яких було вчинено злочин. Розмір відшкодування визначено з дотриманням вимог розумності

і справедливості.

Тому посилання апелянтів на неналежний розгляд цивільного позову в кримінальному провадженні не є слушними.

Будь-яких істотних порушень вимог матеріального та процесуального закону, зокрема щодо недопустимості досліджених судом доказів та які б давали підстави для скасування вироку саме за відсутністю в діях ОСОБА_5 складу злочину, органами досудового розслідування та судом не допущено, а тому апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 серпня 2019 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: