У Х В А Л А

Іменем України

№ 610/1322/19 № 1-кп/610/186/2019

м. Балаклія 18.12.2019 року

Балаклійський районний суд Харківської області -

головуючий: ОСОБА_1

за участі
прокурора: ОСОБА_2 ,

обвинувачених: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

секретаря: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000307 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и в:

Прокурор заявив клопотання про продовження тримання обвинувачених під вартою для запобігання спробам переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачені і захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на незадовільний стан здоров`я, недоведеність ризиків, просили змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою до обвинувачених застосований під час досудового розслідування 25.03.2019р., продовжений по 09 січня 2020 року включно, без визначення розміру застави. Кримінальне провадження в суді перебуває з 08.05.2019р.

На теперішній час судовий розгляд триває, не допитаним залишається свідок ОСОБА_7 , а обвинувачені відмовляються давати показання по суті обвинувачення до його допиту. З урахуванням графіків роботи суду, захисника, конвою першою можливою датою наступного засідання є 20.01.2020р.

На час розгляду питання про доцільність тримання обвинувачених під вартою суд дійшов висновків, що вказані ризики не змінились.

Застосування запобіжного заходу необхідно для забезпечення судового розгляду, який з об`єктивних причин не закінчено на даний час.

Обставин, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування інших запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, на сьогоднішній час судом не встановлено.

Судом встановлено, що надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України обвинувачені можуть здійснити спроби переховуватися від суду, вчинити інші злочини, і ці ризики не зменшились. Інші ризики не доведені.

Переконання про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним ризикам ґрунтується на: тяжкості злочину і тяжкості покарання, що загрожує у разі визнання обвинувачених винуватими у злочині, у вчиненні якого вони обвинувачується, а це тяжкий злочин, який карається позбавленням волі на строк від 7 до 10 років, наявності у обох кримінального досвіду внаслідок засудження і відбування покарання з випробуванням на час вчинення інкримінованого злочину, відсутності місця роботи та постійного законного джерела доходів, міцних соціальних зв`язків, достатніх для запобігання зазначеним ризикам. Ризики є підвищеними внаслідок відбування обвинуваченими покарання з випробуванням.

Інші позитивні дані про особу обвинувачених цього висновку не спростовують. Не надано доказів того, що за станом здоров`я обвинувачені не можуть утримуватись під вартою або у тих умовах, за потреби, їм не може бути надана кваліфікована медична допомога. Доводи про наявність у обвинувачених неповнолітніх дітей на цей час не підтверджені відповідними доказами, родинні відносини не підтверджені у встановленому порядку і у сукупності з наведеними судом обставинами висновків не спростовують. По факту, ці обставини не стримали їх від вчинення попереднього злочину.

Тому доводи обвинувачених і захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки суперечать матеріалам справи.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні, з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, можуть вдатися до відповідних дій.

Це рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини («Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України»), згідно якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінуються обвинуваченим, а саме проти власності та особистих прав і свобод людини і громадянина, суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, суд вважає, що сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження, до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою та існує обґрунтована необхідність для продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

За правилом п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави не визначається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-190, 314-317, 331 КПК України,

п о с т а н о в и в:

1.Клопотання прокурора задовольнити повністю. Продовжити обвинуваченим ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2 ) строк тримання під вартою по 14 лютого 2020 року включно, без визначення розміру застави.

2.В задоволенні клопотання обвинувачених і захисника про зміну запобіжного заходу відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою з моменту вручення їй копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_1