21.02.2020 Справа № 756/8241/16-к
№ 1-кп/756/74/20
№ 756/8241/16-к
В И Р О К
іменем України

21 лютого 2020 року Оболонський районний суд м. Києва
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11
потерпілої ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Чернівці, громадянки України, з вищою освітою, незаміжньої, офіційно не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої в силу ст. 89 КК України,
яка обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и в:

01 жовтня 2015 року, ОСОБА_13 подобово орендувала у ОСОБА_12 квартиру АДРЕСА_2 . У подальшому, в цей же день, у ОСОБА_13 , виник умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій умисел, спрямований та таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_13 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , таємно викрала майно, яке належить ОСОБА_12 , а саме: телевізор марки «Hisense», вартістю 4999 грн.; ТВ-тюнер «Inext», вартістю 1999 грн.; Wi-Fi роутер «Тоtоlink» (вартість встановлено не було); пральну машину марки «Bosch», вартістю 6050 грн.; мікрохвильову пічку марки «Panasonic» (вартість встановлено не було); холодильник марки «Nord», вартістю 3490 грн.; постільну білизну (вартість встановлено не було); ліжко, вартістю 1728 грн.; тумбочку, вартістю 336 грн.; штори, вартістю 2600 грн.; сантехнічні змішувачі з кухні та з ванної кімнати (вартість встановлено не було); посуд (вартість встановлено не було); плетені крісла в кількості 4 шт., вартістю 496 грн. кожне, на загальну суму 1984 грн.; покривала (вартість встановлено не було); стіл кухонний, вартістю 1925 грн.; тумбочку під телевізор (МДФ), вартістю 831 грн.; електрочайник марки «Philips», вартістю 399 грн.; варочну поверхню до плити (склокераміка), вартістю 3828 грн.; мийку кухонну (вартість встановлено не було); шафу одностулкову (пенал), вартістю 1059 грн.; праску марки «Philips», вартістю 1299 грн.; прасувальну дошку (вартість встановлено не було); чотири полотенця (вартість встановлено не було), після чого залишила місце злочину з викраденим майном.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_13 спричинила ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 32527 грн.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_13 свою вину у вчиненні злочину не визнала та суду показала, що 01 жовтня 2015 року вона зустрілася з ОСОБА_14 (потерпілою ОСОБА_12 ), оскільки остання робить дизайнерські ремонти. ОСОБА_12 запропонувала їй оглянути своє житло, у чому ОСОБА_13 була зацікавлена, оскільки винаймала житло і мала намір придбати квартиру чи будинок на АДРЕСА_3 . Однак, їй зателефонували у термінових справах і вона, не заходячи до квартири ОСОБА_12 , поїхала додому. Крім того, обвинувачена повідомила, що в будинку де вона проживає та у сусідньому будинку проходить будівництво, у зв`язку з чим їй привозили певні будівельні матеріали, а також речі для інтер`єру. Також повідомила, що одного разу зустрілась з хлопцем та дівчиною, яких до неї направив власник будинку, що по АДРЕСА_3 . Останні повідомили, що у них складні життєві обставини, зокрема у хлопця проблеми з тещею, та що їм потрібні гроші, після чого запропонували їй купити у них речі. Деякі речі ОСОБА_13 купила, зокрема, це були чашки, плед та інше. Інші речі хлопець та дівчина залишили у неї, оскільки вона ще не вирішила чи буде їх купувати. З 3-го по 10-те жовтня 2015 року вона з друзями перебувала в Карпатах на відпочинку. Після приїзду з відпочинку, до будинку де ОСОБА_13 проживала почали вдиратись люди, у тому числі потерпіла ОСОБА_12 : виламували паркан, потім витягли її на вулицю, посадили до автомобіля «Тойота» та повезли до відділку поліції. ОСОБА_13 показала, що 01 жовтня 2015 року квартиру ОСОБА_12 не винаймала та до неї не заходила, до крадіжки речей останньої не причетна. Разом з цим, ОСОБА_13 впізнала себе на фотокартці в паспорті на ім`я ОСОБА_15 , проте не змогла повідомити суду обставини за яких її фото було вклеєно в чужий паспорт.
Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченою, її винуватість у вчиненні злочину повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.
Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_12 суду показала, що є приватним підприємцем: орендує квартири та за договором суборенди здає орендовані квартири подобово, зокрема і квартиру АДРЕСА_2 . У жовтні 2015 року до неї зателефонувала ОСОБА_13 та повідомила, що бажає зняти квартиру по АДРЕСА_4 . Оскільки вказана квартира була зайнята, ОСОБА_13 було запропоновано орендувати квартиру по АДРЕСА_5 . Після чого, обговоривши з ОСОБА_13 умови оренди, зокрема оплату та необхідність мати при собі паспорт, вони домовились про зустріч. В обід, 01 жовтня 2015 року, ОСОБА_13 приїхала за адресою АДРЕСА_5 , після чого потерпіла завела ОСОБА_13 до квартири щоб їй її показала зсередини. Одразу ж, ОСОБА_13 пред`явила потерпілій паспорт на ім`я « ОСОБА_16 », який потерпіла сфотографувала на власний мобільний телефон, та заплатила потерпілій 500 грн. за добу оренди даної квартири. Одразу ж, вони домовились, що о 13-ій годині наступного дня ОСОБА_13 залишить дану квартиру, або ж зможе продовжити строк оренди. Після чого, потерпіла залишила ОСОБА_13 в квартирі, надавши їй ключі від неї. Ввечері того ж дня, вона зателефонувала ОСОБА_13 . Остання повідомила, що квартира їй дуже подобається, але продовжувати оренду вона не буде, тому вони домовились зустрітися о 12-ій годині наступного дня. Зранку, потерпіла телефонувала ОСОБА_13 , проте телефон останньої був вимкнений. Приїхавши до квартири, потерпіла виявила, що двері були зачинені, на дзвінки у дзвоник двері ніхто не відчиняв. Потерпіла запасним ключем відімкнула квартиру та виявила, що з квартири була викрадена вся техніка, меблі, зняті штори, змішувачі, дверні ручки, тощо. Потерпіла викликала поліцію щоб зафіксувати факт крадіжки. Через декілька днів, проїжджаючи на автомобілі через Площу Шевченка, вона побачила ОСОБА_13 та вирішила прослідувати за останньою. Прослідувавши за ОСОБА_13 , потерпіла побачила, що та зайшла до приватного сектору по вул. Пуща-Водицькій у м. Києві. Потерпіла одразу викликала тих самих слідчих, які приїжджали фіксувати факт крадіжки у квартирі АДРЕСА_2 . Після того, як приїхали співробітники поліції, останні, дочекавшись власницю будинку, почали проводити огляд речей, серед яких були також речі потерпілої, які ОСОБА_13 викрала з квартири АДРЕСА_2 . ОСОБА_12 показала, що квартиру АДРЕСА_2 вона винаймала без техніки та меблів, вся техніка та меблі були нові та куплені потерпілою саме для даної квартири. Крім того, потерпіла повідомила, що дана квартира нова, здавалася всього два рази, другий раз ОСОБА_13 . Після першої оренди вся техніка та меблі були на місці. Сфотографований потерпілою на мобільний телефон паспорт на ім`я « ОСОБА_16 » з вклеєною фотокарткою ОСОБА_13 їй продемонструвала саме ОСОБА_13 , коли заселялась до орендованої квартири. Потерпіла повідомила поліції про ОСОБА_17 та продемонструвала їм фото паспорту, однак потім їй повідомили, що справжній паспорт ОСОБА_18 був втрачений та використовувався ОСОБА_13 для вчинення крадіжки її майна.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_12 надала суду фотокопію паспорту громадянки України на ім`я ОСОБА_15 серії НОМЕР_1 , однак з фотокарткою ОСОБА_13 . Як пояснила в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_12 , саме вказаний паспорт пред`явила ОСОБА_13 при оренді квартири АДРЕСА_2 (том № 3 а.с. 80-81).
З копії заяви від 15.10.2014 убачається, що ОСОБА_15 звернулась із заявою про видачу паспорта, оскільки інший вона втратила (том № 2 а.с. 199-200).
Згідно витягу з бази «АРМОР» убачається, що паспорт серії НОМЕР_1 від 12.12.2013 втрачено 15.10.2014 (том № 2 а.с. 201).

Згідно протоколу огляду місця події з фототаблицями від 02.10.2015, убачається, що в ході вказаної слідчої дії було оглянуто квартиру АДРЕСА_2 та виявлено відсутність меблів та побутової техніки (том № 2 а.с. 12-29).

Відповідно до копії накладної Ррз/КС-0630330 від 31.08.2015 та копії фіскального чеку № 0261 від 31.08.2015, вартість кухонного стола становить 1925 грн. (том № 2 а.с. 161).
Згідно копії товарного чеку № 2/21 від 21.08.2015, вартість варочної поверхні до плити (склокераміка) становить 3828 грн. (том № 2 а.с. 162).
Як убачається із копії акту прийому-передачі обладнання в тимчасове платне користування від 04.09.2015, вартість ТВ-тюнера «Inext» становить 1999 грн. (том № 2 а.с. 164).
З копії накладної № 5 від 28.08.2015 убачається наступне: вартість тумбочки під телевізор (МДФ) становить 831 грн.; вартість шафи одностулкової (пеналу) становить 1059 грн.; вартість тумбочки становить 336 грн.; вартість ліжка становить 1728 грн. (том № 2 а.с. 168).
Копією фіскального чеку № 0189 від 21.04.2015, підтверджується вартість плетених крісел, що становить 498 грн. за 1 шт. (том № 2 а.с. 169).
Відповідно до копії збірного листа № 38985177 від 25.08.2015 та копії експрес-накладної від 25.08.2015, вартість холодильника марки «Nord» становить 3490 грн. (том № 2 а.с. 177, 180).
Згідно товарного чеку від 05.09.2015, вартість штор становить 2600 грн. (том № 3 а.с. 52).
Відповідно до товарного чеку від 28.08.2015, вартість телевізора «Hisense» становить 4999 грн. (том № 3 а.с. 53).
З товарного чеку від 03.09.2015 убачається наступне: вартість праски марки «Philips» становить 1299 грн.; вартість електрочайника марки «Philips» становить 399 грн. (том № 3 а.с. 54).
Згідно фотокопії товарного чеку № 04/09/2015-2700 від 04.09.2015, вартість пральної машини марки «Bosch» становить 6050 грн. (том № 3 а.с. 56).

За встановлених обставин, показання обвинуваченої в частині непричетності до викрадення майна, суд розцінює, як обраний спосіб захисту від обвинувачення з метою ухилитися від відповідальності й уникнути покарання, оскільки вони спростовуються наведеними вище доказами, зокрема показаннями потерпілої ОСОБА_12 , які з огляду на їх повноту, логічність та взаємоузгодженість з іншими доказами підтверджують вчинення злочину саме ОСОБА_13 . Суд враховує, що потерпіла ОСОБА_12 під час усього судового розгляду справи надавала суду послідовні, повні та детальні показання, при цьому жодних обставин, які б могли свідчити про нещирість показань або наявність підстав оговорити обвинувачену ОСОБА_13 , судом встановлено не було.

Оцінюючи допустимість доказу - фотокопії паспорту громадянки України на ім`я ОСОБА_15 з фотокарткою ОСОБА_13 (том № 3 а.с. 80-81), суд враховує наступне.
Відповідно до положень частин 1-2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
При цьому, з пункту 3 ч. 1 ст. 56 КПК України убачається, що протягом кримінального провадження потерпілий має право, зокрема подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду.
Отже, виходячи із законодавчих норм, потерпіла наділена правом безпосередньо надавати суду будь-які докази, що згідно зі ст. 91 КПК України належать до предмета доказування.
Вказана позиція суду також знайшла своє відображення у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.01.2020 (справа № 754/14281/17, провадження № 51-218кмо19).

Також, суд не може погодитися з доводами сторони захисту, що у даному кримінальному провадженні мала бути обов`язково проведена експертиза вартості майна, що було викрадено у потерпілої.
Так, як убачається з висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеного у постанові від 25.11.2019 (справа № 420/1667/18, провадження № 51-10433кмо18): обов`язкове залучення експерта для проведення експертизи необхідне за наявності двох підстав: по-перше, коли характер об`єктивних обставин, які мають значення для кримінального провадження, неможливо достовірно встановити без залучення особи, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями (що є загальною підставою проведення експертизи в кримінальному провадженні, передбаченою ч. 1 ст. 242 КПК у редакції Закону № 1261-VII); по-друге, коли мають місце обставини, передбачені ч. 2 цієї норми.
Імперативність п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК у редакції Закону № 1261-VII щодо призначення експертизи у кожному кримінальному провадженні для визначення розміру збитків, завданих кримінальним правопорушенням, має обмежений характер, оскільки не стосується тих випадків, коли предметом злочину є гроші або інші цінні папери, що мають грошовий еквівалент, а також коли розмір матеріальних збитків, шкоди, заподіяних кримінальним правопорушенням, можливо достовірно встановити без спеціальних знань, а достатньо загальновідомих та загальнодоступних знань, проведення простих арифметичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування.
У решті випадків сторона обвинувачення на стадії досудового розслідування зобов`язана незалежно від наявності інших доказів, за допомогою яких можливо встановити розмір матеріальних збитків, звернутися до слідчого судді з клопотанням про залучення експерта (а в редакції Закону № 187-IX - залучити експерта).

У даному кримінальному провадженні розмір заподіяної шкоди можливо достовірно встановити без спеціальних знань, а достатньо загальновідомих та загальнодоступних знань, проведення простих арифметичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування, а саме: шляхом арифметичного додавання вартості кожної викрадено речі.

Одночасно, суд бере до уваги положення ст. 337 КПК України та вважає за необхідне зазначити вартість майна, яка знайшла підтвердження дослідженими та наведеними вище доказами, оскільки таке уточнення покращує становище обвинуваченої та не виходить за межі пред`явленого ОСОБА_13 обвинувачення.
Так, судом встановлено наступне: вартість ТВ-тюнер «Inext» становить 1999 грн. (том № 2 а.с. 164), а не 2400 грн., як зазначено в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням; вартість холодильника марки «Nord» становить 3490 грн. (том № 2 а.с. 177, 180), а не 4099 грн., як зазначено в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням; вартість тумбочки становить 336 грн. (том № 2 а.с. 168), а не 836 грн., як зазначено в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням.
Крім того, в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням зазначено: вартість Wi-Fi роутера «Тоtоlink» становить 500 грн.; вартість мікрохвильової пічки марки «Panasonic» становить 3490 грн.
Однак, матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу на підтвердження вартості Wi-Fi роутера «Тоtоlink» та мікрохвильової пічки марки «Panasonic», а тому суд приходить до висновку, що вартість вищевказаних речей не встановлено.

Разом з цим, прокурор на підтвердження винуватості ОСОБА_13 , також надав протокол огляду місця події від 12.10.2015 з фототаблицями (том № 2 а.с. 48-60).
Згідно з вказаним протоколом, у ході проведення огляду прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_6 , було виявлено та вилучено: побутову техніку; меблі, у тому числі частини меблів; сумки; ключі від квартир; речі для декору квартири; текстильні вироби, у тому числі подушки, покривала, штори; посуд; файл з фотокартками жінок та чоловіків формату 3х4; закордонний паспорт у кількості 1 шт.; паспорти громадян України у кількості 50 шт., у тому числі паспорт на ім`я ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 ; ідентифікаційні коди у кількості 17 шт.; свідоцтва загальною кількістю 10 шт.; посвідчення загальною кількістю 3 шт.; інші документи, у тому числі: довідки, квитанції, повідомлення, додатки до договорів, сертифікати.
Під час проведення огляду місця події за адресою: м. Київ, вул. Пуща-Водицька, 15/1, також було виявлено та вилучено частину речей, що були викрадені у потерпілої ОСОБА_12 з квартири АДРЕСА_2 .
Як на підставу законності проведення огляду місця події 12.10.2015, сторона обвинувачення надала письму згоду (заяву) ОСОБА_19 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_7 та яка надала добровільну згоду працівникам міліції провести огляд території на якій знаходиться її будинок, та у разі виявлення викрадених речей вилучення їх. (том № 2 а.с. 47).
Так, оцінюючи даний доказ з точки зору допустимості, суд враховує наступні норми Кримінального процесуального кодексу України.
Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо його отримано в порядку, установленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Згідно зі ст. 87 КПК України докази, отримані внаслідок проведення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу є недопустимими.
За змістом статей 223, 237 КПК України, огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи, який згідно зі ст. 234 КПК України проводиться на підставі ухвали слідчого судді.
Також, у ст. 233 КПК України встановлено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді. Винятком із цього правила є невідкладні випадки, пов`язані з урятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються в скоєнні злочину, у разі чого прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після вчинення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.
Як встановлено у судовому засіданні, огляд місця події 12.10.2015 проводився за адресою: м. Київ, вул. Пуща-Водицька, 15/1, проте добровільну згоду надала особа, яка проживає за адресою: АДРЕСА_7 . Тобто, фактично, огляд місця події за адресою: АДРЕСА_6 проводився без добровільної згоди особи, яка ним володіє, як того вимагають приписи ч. 1 ст. 233 КПК України.
Крім того, будь-якого документального підтвердження, що ОСОБА_19 , яка згідно заяви надала добровільну згоду на огляд, володіє будинком та прибудинковою територією за адресою: АДРЕСА_7 , а тим більше за адресою: АДРЕСА_6 , суду не надано.
Одночасно, матеріали справи містять довідку (форма № 3) № 1296 від 15.10.2015, з якої убачається, що буд. АДРЕСА_6 , належить ОСОБА_20 , а також зазначено, що в даному будинку ніхто не зареєстрований. (том № 2 а.с. 98).
Прокурор та слідчий з клопотанням про проведення огляду до слідчого судді не зверталися та відповідного дозволу слідчого судді на проведення огляду не отримували.
Таким чином, суд приходить до висновку, що така слідча дія, як огляд місця події, що проводився за адресою: АДРЕСА_6 , та складений за її результатами протокол від 12 жовтня 2015 року є недопустимим доказом.

Незважаючи на визнання протоколу огляду місця події від 12.10.2015 недопустимим доказом, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає, що винуватість ОСОБА_13 у вчиненні нею злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, доведена.

Дії ОСОБА_13 повинні бути кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки вона вчинила дії, що виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка).

Суд враховує позицію викладену у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2019 року (справа № 655/289/17, провадження № 51-6728км18), згідно з якою, якщо обман або зловживання довірою були лише способом отримання доступу до майна, а вилучення майна відбувалося таємно, то такі дії слід кваліфікувати як крадіжку.
При цьому, суд позбавлений можливості врахувати позицію Верховного Суду викладену у постанові від 03 квітня 2018 року (справа № 640/3217/17, провадження № 51-1076км18) та кваліфікувати дії ОСОБА_13 за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки у відповідності зі ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_13 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винної. Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_13 , згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_13 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено. Крім цього, при обранні обвинуваченій ОСОБА_13 міри покарання судом враховується її відношення до вчиненого, матеріали, що її характеризують, зокрема, що остання на обліку лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_13 покарання у виді арешту, оскільки вважає, що з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину та особи винної, її перевиховання та виправлення не можливі без відбування вказаного покарання.

Вирішуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження суд враховує характер та тяжкість вчиненого злочину, тяжкість призначеного обвинуваченій покарання, вік, стан здоров`я, відсутність міцних соціальних зв`язків, те, що обвинувачена ухилялася від суду та перебувала у розшуку з 10.10.2017 по 13.03.2019, а отже існування ризику, передбаченого ст. 177 КПК України: спробам переховуватися від суду.
За вказаних обставин, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Окрім цього, потерпіла ОСОБА_12 до початку судового розгляду, у порядку визначеному ст. 128 КПК України, звернулася до суду із цивільним позовом до ОСОБА_13 про відшкодування майнової шкоди у розмірі 41 650 грн., заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення (том № 1 а.с. 88-90).
Позовні вимоги потерпіла ОСОБА_12 обґрунтовує тим, що ОСОБА_13 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 викрала належне їй майно на загальну суму 29 650 грн. Також, у зв`язку з крадіжкою майна з квартири АДРЕСА_2 , у потерпілої не було змоги здавати вказану квартиру в суборенду на протязі 2 місяців, внаслідок чого їй було заподіяно збитки на суму 12 000 грн.
Прокурор при вирішенні питання щодо вирішення цивільного позову просив його задовольнити в межах доведеності.
Захисник та обвинувачена просили відмовити в задоволенні цивільного позову, оскільки ОСОБА_13 не вчинявся даний злочин.
Заслухавши думку сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини.
Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За приписами ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд враховує положення ст. 129 КПК України та бере до уваги доведеність підстав та розміру заявленого цивільного позову.
Із матеріалів справи убачається, що потерпілій під досудового розслідування було повернуто частину речей, які викрала ОСОБА_13 , а саме: посуд, мікрохвильова пічка марки «Panasonic», варочна поверхня до плити (склокераміка), ТВ-тюнер «Inext» та Wi-Fi роутер «Тоtolink», що підтверджується розпискою потерпілої ОСОБА_12 (том № 2 а.с. 46), а також тумбочку під телевізор (МДФ), плетені крісла в кількості 4 шт., постільну білизну, стіл кухонний, частини ліжка, штори (частково), що підтверджується розпискою потерпілої ОСОБА_12 (том № 2 а.с. 148).
З урахуванням вартості викраденого майна, що було повернуто потерплій, суд стягує в рахунок відшкодування шкоди з обвинуваченої на корить потерпілої вартість майна, яке було викрадено ОСОБА_13 та не повернуто потерпілій, а саме: телевізор марки «Hisense», вартістю 4999 грн.; пральну машину марки «Bosch», вартістю 6050 грн.; холодильник марки «Nord», вартістю 3490 грн.; тумбочку, вартістю 336 грн.; електрочайник марки «Philips», вартістю 399 грн.; шафу одностулкову (пенал), вартістю 1059 грн. та праску марки «Philips», вартістю 1299 грн.
Судом встановлено, що загальна вартість викраденого та неповернутого потерпілій ОСОБА_12 майна, що доведена допустимими доказами, становить 17 632 грн., відтак, суд вважає за необхідне цивільний позов потерпілої задовольнити частково, а саме в частині стягнення з ОСОБА_13 на користь потерпілої ОСОБА_12 встановленої судом та документально підтвердженої майнової шкоди в сумі 17 632 грн.
Стосовно вимоги позивача про відшкодування 12 000 грн., сума яких була понесена потерпілою у зв`язку з неможливість здавати квартиру в суборенду після крадіжки, слід зазначити наступне.
За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається, як на правову підставу своїх вимог та заперечень.
Оскільки доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право.
Судом встановлено, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження понесених витрат у зв`язку з неможливість потерпілою здавати в суборенду квартиру АДРЕСА_2 після крадіжки, тому в цій частині цивільний позов не підлягає задоволенню.

Питання речових доказів підлягає вирішенню у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України. Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_13 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.
Строк відбування покарання ОСОБА_13 рахувати з моменту її затримання та доставлення (поміщення, прибуття) до ДУ «Київський слідчий ізолятор».

До набрання вироком законної сили застосувати до ОСОБА_13 запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши обвинуваченій залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 22 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв. наступного дня.
Покласти на ОСОБА_13 обов`язок, передбачений пунктом 1 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме прибувати за першою вимогою до суду.
Копію вироку в частині запобіжного заходу ОСОБА_13 направити для виконання до Печерського УП ГУ НП у м. Києві.
Печерському УП ГУ НП у м. Києві негайно поставити ОСОБА_13 на облік.
Роз`яснити ОСОБА_13 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу внутрішніх справ, з метою контролю за її поведінкою, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань. Роз`яснити ОСОБА_13 , що у разі невиконання покладених обов`язків, до неї може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_13 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_12 майнову шкоду в розмірі 17 632 (сімнадцять тисяч шістсот тридцять дві) гривні.
У іншій частині позовних вимог відмовити.

Речові докази, а саме майно, що було повернуто потерпілій під час досудового розслідування, залишити за належністю останній.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору. Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1