Номер провадження: 11-кп/813/598/20
Номер справи місцевого суду: 509/4311/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

потерпілого: ОСОБА_8 ,

представника потерпілого: ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» ОСОБА_10 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 26.10.2017 року, відносно

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Старе Село Пустометівського району Львівської області, українець, громадянин України, освіта середня спеціальна, одружений, інвалід 2 групи, працює на посаді водія ПАТ «Виробниче об`єднання «Одеський консервний завод», зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України у кримінальному провадженні № 0000569 від 13.03.2015 року,

установив.
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Згідно вироку суду першої інстанції ОСОБА_11 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. На підставі п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» обвинуваченого ОСОБА_11 звільнено від відбування основного та додаткового покарання

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково: стягнуто з ПАТ «Виробниче об`єднання «Одеський консервний завод» на користь ОСОБА_8 , матеріальну шкоду в сумі 46380 (сорок шість тисяч триста вісімдесят) гривень; стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування», , на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 111815 (сто одинадцять тисяч вісімсот п`ятнадцять) гривень; стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 100000 (сто тисяч) гривень.

Цивільний позов прокурора Одеської області в інтересах КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_11 на користь КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» витрати на стаціонарне лікування потерпілого в розмірі 4491,86 грн.

Цивільний позов прокурора Одеської області в інтересах КУ «Овідіопольська центральна районна лікарня» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_11 на користь КУ «Овідіопольська центральна районна лікарня» витрати на стаціонарне лікування потерпілого в розмірі 6246,34 грн.

Вироком суду також вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат.

Вироком суду обвинуваченого ОСОБА_11 визнано винним та засуджено за те, що він, 13.03.2015 року, приблизно о 11 год. 20 хв., перебуваючи на посаді водія, працюючи на технічно справному вантажному автопоїзді у складі сідлового тягача «МАЗ-54323», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «МАЗ-93866» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ПРАТ «Виробниче об`єднання «Одеський консервний завод», у денний час доби, в умовах необмеженої видимості, здійснював рух по асфальтному мокрому дорожньому покриттю автодорозі «Одеса-Білгород-Дністровський» зі сторони м. Одеси в напрямку м. Білгород-Дністровський, на якій організовано двосторонній однорядний рух у кожному напрямку, напрямки якого розділені переривчатою лінією дорожньої розмітки 1.5, з невстановленою слідством швидкістю руху.

Здійснюючи подальший рух та наближаючись до 34 км + 250 м зазначеної автодороги, яка проходить через Овідіопольський район Одеської області, ОСОБА_11 був неуважним, рух керованого вантажного автопоїзду постійно не контролював, діючи самовпевнено, обрав швидкісний режим без врахування дорожньої обстановки та стану дорожнього покриття, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував, відповідно не відреагував на її зміну.

Маючи об`єктивну і реальну можливість недопущення дорожньо-транспортної події, діючи з необережності, гарантоване не забезпечив рух керованого вантажного автопоїзду в межах своєї смуги, із забезпеченням безпеки собі та іншим учасникам руху своєчасним формуванням безпечного інтервалу, та на ділянці проїзної частини, яка мала дефекти дорожнього покриття, заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, не забезпечив контроль за управлінням вантажного автопоїзда, що виключає втрату ним поперечної стійкості і неконтрольований рух, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників руху, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, допустив неконтрольований виїзд свого транспортного засобу на смугу зустрічного напрямку, де скоїв зіткнення з автомобілем «MERCEDES BENZ VITO 108D» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_12 , який рухався по зазначеної автодорозі у прямому зустрічному напрямку.

Внаслідок пригоди водій автомобілю «MERCEDES BENZ VITO 108D» - ОСОБА_12 та пасажир вантажного автопоїзду - ОСОБА_13 отримали тілесні ушкодження, з якими були госпіталізовані до КУ «Овідіопольська ЦРЛ». У подальшому ОСОБА_12 був госпіталізований до КУ «ООКЛ», де ІНФОРМАЦІЯ_2 помер від отриманих тілесних ушкоджень.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №69 (170) від 30.10.2015 року, ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження: відкритої черепно-мозкової травми у вигляді рани у зовнішнього кута лівого ока, синця повік лівого ока, садна обличчя, перелому очноямкової частини лобової кістки зліва, забою головного мозку, внутрішньо мозкової гематоми лобової частки лівої півкулі (80 мл), субарахноїдального крововиливу; травма тулуба у вигляді двостороннього перелому ребр: 7,8,9-го правих по передньо-пахвовій лінії, 3,4,5,6,7-го лівих ребр по лопатковій лінії, 5-го по середньо-пахвовій лінії, розривів: діафрагмальної поверхні правої частки печінки, жовчного міхура (оперативно видалено), великого сальника, брижі товстого і тонкого відділів кишечника; травма кінцівок у вигляді відкритого перелому передньої третини тіла лівих променевої і ліктьової кісток, переломів лівого стегна: шийки, середньої і нижньої третини тіла, перелому лівого наколінника з гемартрозом, косо-поперечного перелому тіла нижньої третини лівої великогомілкової кістки, садна на тильній поверхні правої кисті і передній поверхні правої гомілки.

Смерть ОСОБА_12 знаходиться у прямому причинному зв`язку з поєднаною травмою голови, тулуба і кінцівок утвореної при дорожньо-транспортній пригоді у вигляді численних саден, забою головного мозку з крововиливом під оболонки мозку, переломів кісток лиця, тулуба і кінцівок з розривом внутрішніх органів і настала 17.03.2015 року у лікувальному закладі від шоку з сильною жировою емболією судин легень.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №2577 від 28.09.2016 року, ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді: центрального вивиху правого стегна з переломом вертлюжної западини, який ускладнився травматичним невритом правого сідничного нерву та парезом правої стопи, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Згідно з висновком №3448 судової авто-технічної експертизи обставин зіткнення автомобіля «MERCEDES BENZ VITO 108D» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , і вантажного автопоїзда у складі автомобіля-тягача «МАЗ-54323» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , і напівпричепа «МАЗ-93866» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , встановлено, що в умовах події належні дії водія вантажного автопоїзда у складі автомобіля-тягача «МАЗ-54323» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , і напівпричепа «МАЗ-93866», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , регламентувалися вимогами пункту 12.1 ПДР, які передбачали при виборі в установлених межах безпечної швидкості руху обов`язкове урахування дорожньої обстановки, особливостей вантажу і технічного стану транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, а з моменту наближення зустрічного транспортного засобу (автомобіля «MERCEDES BENZ VITO 108D» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , регламентувалися вимогами пункту 13.1 ПДР, відповідно яких водій повинен був дотримуватися безпечного інтервалу до нього в межах своєї смуги руху.

При належній реалізації вимог пунктів 12.1 та 13.1 ПДР, водій вантажного автопоїзду мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «MERCEDES BENZ VITO 108D».

З фактом розглянутої події, з експертної точки зору, знаходяться фактичні дії водія вантажного автопоїзда у складі автомобіля-тягача «МАЗ-54323» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , і напівпричепа «МАЗ-93866» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , які не відповідали вимогам пунктів 12.1 і 13.1 ПДР.

Таким чином ОСОБА_11 допустив порушення вимог п.1.5, п/п «б» п.2.3, п.п.12.1, 12.3, 13.1 «Правил дорожнього руху» України, що зобов`язують водія: п.1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків». п.2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: п/п б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі». п.12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. п.12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди». п.13.1. «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу».

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі представник ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» вважаючи незаконним вирок суду першої інстанції стосовно стягнення із страховика на користь потерпілого матеріальної шкоди, мотивує свої вимоги наступним:

- вирок суду в частині вирішення цивільного позву до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» немотивований;

- матеріали справи не містять правовстановлюючих документів на автомобіль «MERCEDES BENZ VITO 108D» та судом першої інстанції не з`ясовано, хто саме є власником або законним володільцем транспортного засобу, чи прийняв позивач у спадок вказаний автомобіль, тобто чи є у позивача право на отримання страхового відшкодування

- матеріали справи не місять доказів сплати позивачем послуг в розмірі 18 716 грн., тобто витрат на поховання згідно укладеного договору щодо організації та проведення поховання з ПП «Зайцев», оскільки відповідно до діючого законодавства максимальний розмір відшкодування страховиком витрат на поховання складає 14 616 грн., але при наявності документів, що їх підтверджують;

- судом першої інстанції не враховано те, що позивачем надано лише чеки та квитанції, але не подано документів медичного закладу, що підтверджують необхідність у придбанні лікарських засобів та препаратів саме для лікування ОСОБА_12 , тоді як відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування за відсутності необхідних підтверджуючих документів можлива лише в розмірі 4 782 грн.

У зв`язку з викладеним представник ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» просить вирок суду в частині стягнення з стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» на користь ОСОБА_8 матеріальної шкоди в сумі 111 815 гривень скасувати та відмовити в задоволенні цих позовних вимог, в іншій частині вирок залишити без змін.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданих апеляційних скарг.
Обвинувачений, його захисники та представник апелянта в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора, потерпілого та його представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За згодою учасників провадження, судовий розгляд проведений судом першої інстанції в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України та встановлено, що ОСОБА_11 порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть ОСОБА_12 , а тому кримінальну відповідальність він повинен нести за ст.286 ч.2 КК України.
Обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому злочину, учасниками провадження не оскаржуються, а тому вирок суду в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Згідно ч.3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у мотивувальні частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги представника цивільного відповідача ПрАТ «СК «Арсенал страхування» стосовно того, що вирок суду в частині вирішення цивільного позву до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» немотивований, оскільки суд першої інстанції не навів жодних підстав для задоволення цивільного позову, лише формально зазначив, що у частині стягнення матеріальної шкоди зі страхової компанії позовні вимоги підтверджуються матеріалами справи, копією страхового полісу, квитанціями та чеками.

Порядок виплати страхового відшкодування регулюється Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-IV).
Як зазначено у ст. 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з ч.1 ст.24 Закону №1961-IV у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.
При цьому ч.4 ст.27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати.
Відповідно до вимог ч.2 ст.127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Згідно із частинами 1, 4 ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого, який за змістом і формою повинен відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Також у ч. 1 ст. 368, частинах 3, 4 ст. 374 КПК передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.
Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Положенням ч. 1 ст. 129 КПК визначено, що суд, зокрема, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому. При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.
Цих вимог закону при розгляді даного провадження місцевим судом не було дотримано.
Так, рішення суду першої інстанції про стягнення з ПрАТ «СК «Арсенал страхування» на користь ОСОБА_8 матеріальної шкоди в сумі 111 815 (сто одинадцять тисяч вісімсот п`ятнадцять) гривень прийнято в порушення зазначених вимог закону. При цьому, своє рішення суд належним чином не вмотивував.
Так, суд першої інстанції не врахував те, що відповідно до п. 4 ст. 27 Закону №1961-IV максимальний розмір відшкодування страховиком витрат на поховання складає 14 616 грн., але при наявності документів, що їх підтверджують та не перевірив наявність доказів сплати позивачем послуг в розмірі 18 716 грн., тобто витрат на поховання згідно укладеного договору щодо організації та проведення поховання з ПП «Зайцев».
Крім того, районним судом не надано правової оцінки тому, що позивачем надано лише чеки та квитанції, але не подано документів медичного закладу, що підтверджують необхідність у придбанні лікарських засобів та препаратів саме для лікування ОСОБА_12 , тоді як відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1961-IV виплата страхового відшкодування за відсутності необхідних підтверджуючих документів можлива лише в розмірі 4 782 грн.
Також судом першої інстанції не перевірено правовстановлюючі документи на автомобіль «MERCEDES BENZ VITO 108D» та не з`ясовано, хто саме є власником або законним володільцем транспортного засобу, чи прийняв позивач у спадок вказаний автомобіль, тобто чи є у позивача право на отримання страхового відшкодування відповідно до п. 6 ст. 1 Закону № 1961-IV.
Таким чином, зазначивши у вироку, що позовні вимоги підтверджуються наявними в матеріалах провадження документами та навівши їх зміст у мотивувальній частині вироку, насправді, суд першої інстанції зазначені докази, не досліджував, що підтверджується змістом журналів судових засідань.
Принцип безпосередності дослідження показань, речей і документів є однією із загальних засад кримінального провадження. Зміст цього принципу розкрито в ст. 23 КПК України, згідно з якою суд досліджує докази безпосередньо.
Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Тому засада безпосередності виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, недотримання її судом, виходячи зі змісту ст. 23 ч. 2 та ст. 86 КПК України, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими і враховані при постановленні судового рішення судом, крім випадків, передбачених КПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом 1-ої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Разом з тим, під час апеляційного розгляду провадження від учасників процесу жодних клопотань про повторне дослідження доказів по справі не надходило.
Пунктом четвертим ч. 3 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч.1 ст. 412 КПК України істотним порушення вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при розгляді цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 до ПрАТ «СК «Арсенал страхування» у вказаному кримінальному провадженні, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення в частині вирішення цивільного спору.
Отже апеляційна скарга ПрАТ «СК «Арсенал страхування» підлягає частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню та призначення нового розгляду в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 до ПрАТ «СК «Арсенал страхування», в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 128, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» ОСОБА_10 - задовольнити частково.
Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 26.10.2017 року, відносно ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_8 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» про стягнення матеріальної шкоди - скасувати і повернути провадження в той же суд для розгляду в порядку цивільного судочинства.
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4