КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року у кримінальному провадженні № 120 161 000 800 117 75 від 25 листопада 2016 року стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, непрацюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 04.12.2018 ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 :
- 242.675,26 грн. на відшкодування матеріальної шкоди;
- втрачений дохід ОСОБА_8 у зв`язку з його каліцтвом на суму 9.436,15 грн.;
- 100.000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Вироком суду вирішена доля речових доказів у провадженні та стягнуті процесуальні витрати.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він 25.11.2016, приблизно о 05 год. 29 хв., керуючи автомобілем Chevrolet Cruze, д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. Симиренка, зі сторони вул. Жолудєва в напрямку вул. С.Сосніних в м. Києві, не справився з керуванням, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження.
Так, ОСОБА_5 , 25.11.2016, приблизно о 05 год. 29 хв., керуючи на підставі тимчасового дозволу замість посвідчення водія, серії НОМЕР_2 , свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , полісу обов`язкового страхування транспортних засобів серії АІ/8956756, технічно-справним власним автомобілем Chevrolet Cruze, д.н.з. НОМЕР_4 , рухався по вул. Симиренка, зі сторони вул. Жолудєва в напрямку вул. С.Сосніних в м. Києві.
У цей же час, по тротуару, біля АЗС WOG, яка розташована по вул. Симиренка, під № 17-А (вул. С.Сосніних) в м. Києві, зі сторони вул. Жолудєва, в напрямку вул. С.Сосніних рухався пішохід ОСОБА_8 .
ОСОБА_5 , керуючи автомобілем Chevrolet Cruze, д.н.з. НОМЕР_4 , не вибрав безпечну швидкість, не врахував дорожню обстановку, технічні можливості автомобіля, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, проявив неуважність, виїхав за межі проїзної частини праворуч на тротуар де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 .
Далі, ОСОБА_5 не зупинився, не надав медичної допомоги пішоходу, не повідомив про ДТП у екстрені служби, зник з місця пригоди, чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме не виконав вимоги Правил дорожнього руху України, які діють з 15.04.2013:
- п. 1.5, згідно якого дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян завдавати матеріальних збитків;
- п. 2.3 (б), який зобов`язує водія транспортного засобу, для забезпечення безпеки дорожнього руху бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розташування та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керуванням цим засобом у дорозі; (д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;
- п. 2.10, згідно якого в разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:
а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;
б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог п. 9.10 цих Правил;
в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;
г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу;
ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в п.п. г п. 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди;
д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції;
е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об?їзд місця пригоди;
- п. 11.13, згідно якого забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, крім випадків, коли вони застосовуються для виконання робіт або обслуговування торговельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цих тротуарів або доріжок, за відсутності інших під`їздів і за умови виконання вимог.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_8 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 953/е від 26.06.2017 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді:
а) закрита черепно-мозкова травма: множинні садна голови (без опису морфології); синець лобно-тім`яної ділянки голови та обличчя; синці обох повік; множинні рани (визначені клінічними лікарями як різані) обличчя та волосистої частини голови; крововиливи у м`які тканини тім`яної ділянки; множинні дрібні вогнища геморагічних забоїв білатерально в лобних частках; субарахноїдальний крововилив; лівобічний субдуральний крововилив лобно-скронево-тім`яної частки; перелом кісток склепіння черепа (потилочна, тім`яна, лобна), яка супроводжувалась набряком лівої гемісфери мозку;
б) синець та садна лівої кисті (без опису морфології), які в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Порушення водієм ОСОБА_5 правил дорожнього руху та заподіяння ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, перебувають між собою у прямому причинному зв`язку.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить частково скасувати ухвалений стосовно нього вирок Святошинського районного суду м. Києва від 04.12.2018, а саме в частині: стягнення з нього-обвинуваченого на користь ОСОБА_7 242.675,26 грн. матеріальної шкоди, 9.436,16 грн. - втраченого доходу ОСОБА_8 у зв`язку з його каліцтвом та 100.000,00 грн. моральної шкоди та прийняти нове рішення, яким зменшити зазначені суми, які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь цивільного позивача.
На обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений вказує, що з урахуванням того, що учасники судового провадження не оспорювали всі обставини справи, судом першої інстанції було визнано недоцільним дослідження інших доказів по справі та розглянуто дану кримінальну справу за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України. Проте, він-обвинувачений та інші учасники провадження не оспорювали свою позицію лише в частині, що безпосередньо стосуються обставин даного кримінального провадження, а саме щодо події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, у той же час розгляд питання про необхідність дослідження виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням потерпілій стороні, а також розміру процесуальних витрат, - судом першої інстанції не ставився, не дивлячись на те, що він-обвинувачений, під час надання пояснень у судовому засіданні заявляв, що не погоджується з сумою заявленого до нього ОСОБА_7 цивільного позову, але суд першої інстанції залишив поза увагою цю позицію обвинуваченого і не надав їй належної правової оцінки.
При цьому, обвинувачений звертає увагу, що ОСОБА_7 - не є близьким родичем чи членом сім`ї потерпілого ОСОБА_8 у змісті положень ст. 55 КПК України, а лише заявляє, що була його співмешканкою без підтвердження даного факту (зокрема, проживання однією сім`єю) у встановленому законом порядку, й відповідно вона не підлягала залученню її до провадження як потерпілої.
Разом з тим, як зазначає обвинувачений, суд першої інстанції, повністю задовольнив пред`явлений цивільний позов та стягнув з обвинуваченого на користь ОСОБА_7 суми цивільного позову у той час, як потерпілим ОСОБА_8 безпосередньо вже отримано суму страхового відшкодування в розмірі 19.990,94 коп. згідно договору добровільного страхування ДМС 01/01/16 від 01.01.2016, що підтверджується страховим актом про отримання грошових коштів, складеним 23.02.2017 ТДВ Страховою компанією ЕКСПО Страхування, копія якого наявна в матеріалах кримінального провадження.
Звертає увагу обвинувачений і на те, що в матеріалах даного кримінального провадження міститься копія чинного (на момент вчинення злочину) страхового полісу № AI /8956756 від 15.12.2015, укладеного між обвинуваченим і страховою компанією TOB АХА Страхування, згідно якого цивільно-правову відповідальність його- ОСОБА_5 було застраховано на випадок ДТП, зокрема, за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю третім особам на суму 100.000,00 грн. та на суму 50.000,00 грн. за шкоду, заподіяну майну, тобто загалом на 150.000,00 грн.
Як далі посилається обвинувачений,з матеріалів провадження вбачається, що після здійснення наїзду на ОСОБА_8 , а саме 25.11.2016 він-обвинувачений та потерпілий ОСОБА_8 повідомили страхову компанію АХА Страхування про настання страхового випадку шляхом подання відповідної заяви і дана страхова справа, станом на день винесення оскаржуваного вироку, перебуває в робочому (незавершеному) процесі, оскільки згідно з умовами договору страхування № AI /8956756 виплата страхового відшкодування потерпілим за даним договором відбувається на підставі судового рішення (вироку, постанови, ухвали тощо), що набрало законної сили.
А відтак, на виконання приписів ст.ст. 979, 1194 ЦК України, зазначена сума страхового відшкодування в розмірі 150.000,00 грн. підлягає сплаті цивільному позивачеві саме за рахунок страхової компанії, а не шляхом стягнення з обвинуваченого.
Не згоден обвинувачений і з сумою, яка була витрачена на поховання ОСОБА_8 в розмірі 33.661,89 грн., оскільки, на переконання обвинуваченого, матеріали кримінального провадження не містить доказів його- ОСОБА_5 вини у смерті потерпілого, а так само відсутній причинно-наслідковий зв`язок між подією, яка сталася 25.11.2016 та смертю потерпілого і тому дані витрати підлягають виключенню з числа позовних вимог.
Підсумовуючи, обвинувачений ОСОБА_5 просить суд апеляційної інстанції зменшити суми, які підлягають стягненню з нього-обвинуваченого на користь цивільного позивача, які, на його переконання, має становити 203.652,00 грн.
Від інших учасників провадження апеляційних скарг на вирок суду не надходило.
Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_9 про дату, час та місце розгляду провадження повідомлені належним чином.
Їх неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення прокурора та потерпілої, які заперечували проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обгрунтованим, провівши судові дебати, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступним.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, докази в якому, окрім показань обвинуваченого та даних про його особу, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.
Обставини кримінального правопорушення у досліджуваному кримінальному провадженні, що передбачені ч. 2 ст. 286 КПК України, які встановлені судом першої інстанції та викладені у вироку, - обвинуваченим ОСОБА_5 в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому вони не переглядаються судом апеляційної інстанції на виконання приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.
Як слідує з матеріалів провадження, потерпілою у кримінальному провадженні № 120 161 000 800 117 75 від 25.11.2016 визнано ОСОБА_7 , яка залучена до провадження на стадії досудового розслідування у зв`язку зі смертю ОСОБА_8 , якому внаслідок наїзду на нього обвинуваченим ОСОБА_5 спричинені тяжкі тілесні ушкодження.
В інтересах ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 , як представник потерпілої, заявив цивільний позов у досліджуваному кримінальному провадженні, долучивши до позовної заяви докази на його обґрунтування (а.п. 16-276 т. 1), який був вручений обвинуваченому ОСОБА_5 разом з обвинувальним актом і реєстром матеріалів досудового розслідування (а.п. 277 т. 1).
Будь-яких заперечень з боку обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_9 про залучення ОСОБА_7 до провадження як потерпілої, яка заявила цивільний позов - не було.
Як слідує з журналу судового засідання від 04.12.2018, потерпіла ОСОБА_7 оголосила в судовому засіданні цивільний позов, який повністю підтримала і просила його задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_5 , у свою чергу, визнав заявлені потерпілою позовні вимоги про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, а тому суд, зі згоди учасників судового розгляду, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_9 , після роз`яснення обвинуваченому положень ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення його права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, - визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів провадження, які характеризують його особу (а.п. 54-58 т. 2).

Саме на такий перебіг процесуальних дій в суді першої інстанції вказала в суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_7 , підтвердивши, що будь-яких заперечень щодо розміру заявленого цивільного позову та його обґрунтування - стороною захисту заявлено не було, а тому вона і покладалася на розсуд суду першої інстанції стосовно призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання.

За викладеним, суд першої інстанції, у відповідності з приписами ч. 3 ст. 349 КПК України, і не досліджував ґрунтовність позовних вимог потерпілої ОСОБА_7 , задовольнивши її цивільний позов у повному обсязі.
А тому, згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 392, ч. 2 ст. 394 КПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості розглядати//переглядати правомірність задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 , як на те виказав прохання в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 , оскільки позовні вимоги не були предметом дослідження суду першої інстанції.
Апеляційних вимог щодо порушення судом першої інстанції приписів ч. 3 ст. 349 КПК України, як таких що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що тягне за собою скасування вироку суду в частині з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції у відповідності з приписами ст.ст. 412, 415 КПК України обвинуваченим ОСОБА_5 не заявлено, а колегія суддів, на виконання вимог ч. 2 ст. 404 КПК України - таких обставин не вбачає.
Вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, зі звільненням від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, - обвинуваченим не оспорюється.
Не є такими щоб заслуговували на увагу доводи апеляційної скарги обвинуваченого, за застосуванням норми ч. 3 ст. 349 КПК України, щодо обов?язкового дослідження даних щодо процесуальних витрат у провадженні, які відтворені в обвинувальному акті, при визнанні ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни вироку суду, як про те поставлено питання в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.
За викладеним, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року у кримінальному провадженні № 120 161 000 800 117 75 від 25 листопада 2016 року стосовно ОСОБА_5 - без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3