ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 623/2424/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/121/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 вересня 2018 року стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюму, Харківської області, громадянина України, з вищою медичною освітою, працюючого лікарем ортопедом-травматологом для надання цілодобової екстреної медичної допомоги травматологічного відділення Ізюмської центральної міської лікарні, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі.
На підставі пункту «в» ч.1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання у вигляді обмеження волі.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирати.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 12244,93 грн. та моральну шкоду в розмірі 20000 грн.
В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
Вирішено питання щодо судових витрат.
Як вбачається з вироку, 24 червня 2016 року, близько 12 годині, ОСОБА_7 керуючи технічно справним автомобілем Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі сторони вул. Героїв- Чорнобильців до перехрестя вул. Героїв-Чорнобильців та вул. Соборної в м. Ізюм Харківської області.
В процесі руху по вказаній вулиці, на перехресті вул. Героїв-Чорнобильців та вул. Соборної в м. Ізюм Харківської області, ОСОБА_7 , почавши перетинати зазначене перехрестя, грубо порушив вимоги п.п. 10.1, 16.11 та дорожнього знаку 2.1 розділу 33 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
п. 16.11 «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху»;
Дорожній знак 2.1 «Дати дорогу» - Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.
та допустив зіткнення з мопедом Suzuki Lets 2, без реєстраційного номеру, під керуванням ОСОБА_8 , яка рухалася по вул. Соборній, перетинаючи перехрестя вул. Героїв-Чорнобильців та вул. Соборну в м. Ізюм Харківської області в напрямку вул. Гагаріна в м. Ізюм Харківської області.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлені середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження у вигляді розриву правого ключично - акроміального зчленування з вивихом акроміального кінця ключиці, які могли утворитися в умовах ДТП, яке мало місце 24.06.2016р.
Порушення вимог п.п. 10.1, 16.11 та дорожнього знаку 2.1 розділу 33 Правил дорожнього руху України ОСОБА_7 , які відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 692/18 від 12.06.2018 знаходяться, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, і виразилися в тому, що ОСОБА_7 керуючи технічно справним автомобілем Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед початком руху повинен був переконатись у тому, що це буде безпечно та не створить небезпеки для руху іншим учасникам дорожнього руху, при цьому необхідно надати дорогу транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі, при виїзді на перехрестя нерівнозначних доріг, не надав перевагу в русі мопеду Suzuki Lets 2, без реєстраційного номеру під керуванням ОСОБА_8 , яка наблизилась до вказаного перехрестя та почала його перетинати слідуючи по головній дорозі, та допустив з нею зіткнення, що спричинило вищевказані наслідки.
В апеляційній скарзі потерпіла просить вирок суду в частині задоволення цивільного позову змінити та стягнути з ОСОБА_7 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 113942,93грн та моральну шкоду у розмірі 100000,00грн. Решту вироку залишити без змін.
Доводи апеляційної скарги потерпілої ґрунтуються на її незгоді з судовим рішенням в частині визнання цивільного позову, при цьому потерпіла також посилається на байдуже ставлення обвинуваченого до наслідків дорожньо-транспортної пригоди, які виразилися в отриманні нею тілесних ушкоджень та необхідності лікування в медичних закладах та певних негативних змінах в особистому житті. Саме ці обставини зазначені потерпілою в апеляційній скарзі щодо незгоди з розміром моральної шкоди, яку стягнув суд першої інстанції.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілої скасувати, а справу направити на новий розгляд в порядку цивільного судочинства в іншому складі суду.
В обґрунтування свого апеляційного прохання обвинувачений зазначив, що ним неодноразово у ході судового розгляду заявлялись клопотання про залучення до участі у справі в якості цивільного відповідача страховика ПрАТ УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», яке має нести цивільну відповідальність за дії ОСОБА_7 на підставі Закону та в силу договірних відносин, що склалися між обвинуваченим та страховою компанією після укладення договору страхування цивільно - правової відповідальності. Вважає, що саме із страхової компанії мала бути стягнута заподіяна потерпілій матеріальна шкода, однак суд не взяв це до уваги при ухваленні вироку, проігнорувавши його клопотання про залучення до участі у справі цивільного відповідача. Пояснює, що потерпілою взагалі необґрунтовано та не доведено розмір заподіяної матеріальної шкоди. Крім того, зазначає, що суд не обґрунтував з чого виходив при визначенні розміру моральної шкоди в сумі 20000,00грн, оскільки вважає її завищеною.
В своїй апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 не оспорюючи фактичні обставини справи, винуватість обвинуваченого, правильність кваліфікації злочину, міру призначеного покарання та підстави звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» вважає вказаний вирок суду незаконним, необґрунтованим в частині визначення суми стягнення моральної шкоди. Просить вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 вересня 2018 року змінити та стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 спричинену моральну шкоду в розмірі 50 000грн. Вважає доведеними підстави заявленого позову спричиненням діями ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я ОСОБА_8 , доведеність його вини і спричинення його протиправними діями моральних страждань.
Потерпіла ОСОБА_8 до початку апеляційного розгляду зазначила про те, що її апеляційна скарга стосовно доводів та вимог про стягнення матеріальної шкоди містить описку і правальним належить вважати суму стягнення матеріальної шкоди в розмірі 13 942,93грн.
Вказане було достеменно роз`яснено обвинуваченому, який пояснив про зрозумілість уточнених апеляційних доводів та вимог потерпілої в цій частині.
Заслухавши доповідь головуючого судді, думку прокурора, який підтримав свою та апеляційну скаргу потерпілої та заперечував проти апеляційних вимог обвинуваченого, а також думку потерпілої, яка підтримала свою апеляційну скаргу та скаргу прокурора, та заперечувала проти апеляційних вимог обвинуваченого, а також думку обвинуваченого, який підтримав свої апеляційні вимоги та заперечував проти вимог прокурора та потерпілої, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок, у відповідності з нормами ст.404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційні скарги потерпілої та обвинуваченого частковому задоволенню, з наступних підстав.
Фактичні обставини злочину і кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України в апеляційних скаргах не оспорюються, тому згідно положень ч.1 ст.404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевірялися.
Згідно з ч.2. ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. У відповідності до частини 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.
Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Переглядаючи оскаржуване рішення в межах апеляційних скарг обвинуваченого та потерпілої, а також прокурора колегія суддів дійшла наступного.
Сторони в поданих апеляційних скаргах не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, формулювання обвинувачення, що визнано судом доведеним, а також кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України.
В своїх апеляційних доводах обвинувачений висловлює незгоду з розміром моральної шкоди, а також вказує на можливість стягнення моральної шкоди із страхової компанії ПрАТ УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», з якою він укладав відповідний страховий договір (а.с. 59).
Зі змісту цього договору вбачається, що страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю дорівнює 100 000грн, за шкоду заподіяну майну 50 000грн., розмір франшизи 0.
Тобто умовами договору взагалі не передбачена можливість відшкодування страхової компенсації моральної шкоди потерпілому від дорожньо-транспортної пригоди, але відшкодування матеріальної шкоди - можливе.
При цьому колегія суддів бере до уваги, що відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Крім того, з матеріалів кримінального провадження та звукозапису судового засідання вбачається, що ОСОБА_7 заявляв клопотання суду першої інстанції про можливість залучення в якості другого відповідача страхову компанію ПрАТ УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», з якою він уклав договір страхування, але суд проігнорував ці відомості.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні доводи та вимоги обвинуваченого про можливість стягнення моральної шкоди з відповідної страхової компанії, з якою він укладав договір страхування, є безпідставними, оскільки умови договору не передбачають участі страхової компанії у цих правовідносинах.
Разом з цим, можливість стягнення матеріальної шкоди зі страхової компанії об`єктивно вбачається з умов відповідного страхового договору, що свідчить на користь апеляційних доводів та вимог обвинуваченого щодо скасування вироку лише в частині цивільного позову щодо стягнення матеріальної шкоди, внаслідок необхідності залучення другого співвідповідача.
Зазначені обставини обумовлюють скасування вироку в частині вирішення цивільного позову щодо стягнення матеріальної шкоди та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції.
Доводи обвинуваченого щодо недоведеності розміру моральної шкоди у повному обсязі спростовуються висновками суду щодо оцінки доказів на її підтвердження, які надані позивачем та безпосередньо досліджені судом під час судового розгляду. Вказані висновки чітко зазначені в мотивувальній частині оскаржуваного вироку, є логічними і вмотивованими, оскільки стосуються отримання тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, та подальшого лікування.
За таких обставин, колегія суддів не може погодитись з доводами обвинуваченого щодо необґрунтованості рішення суду в частині наявності заподіяної потерпілій моральної шкоди начебто не відповідає вимогам ч. 1 ст. 370 КПК України, оскільки зміст висновків, наведених у вироку, свідчить про обґрунтованість та вмотивованість судового рішення в цій частині.
Отже, вимоги обвинуваченого щодо можливості стягнення моральної шкоди зі страхової компанії ПрАТ УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, оскільки не доведені будь-якими відомостями, а норми ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають лише можливість стягнення моральної шкоди зі страхової компанії лише в розмірі 5% страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю, що вказує на правильність висновків суду про стягнення зі ОСОБА_7 моральної шкоди, що не позбавляє його права в подальшому на підставі норм цивільного кодексу та решти чинного законодавства України звертатися з регресним позовом до відповідної страхової компанії.
У Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд при вирішенні спору про відшкодування моральної (не майнової) шкоди повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) або втрат немайнового характеру (їх тривалості, можливості відновлення тощо), за яких обставин чи яким діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить; суд також повинен враховувати стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Під час апеляційного розгляду та в суді першої інстанції знайшли свої підтвердження та не оспорювалась обвинуваченим та обставина, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримані потерпілою ОСОБА_8 середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження у вигляді розриву правого ключично - акроміального зчленування з вивихом акроміального кінця ключиці, що безумовно викликано необхідність їх лікування, в тому числі шляхом проведення оперативних втручань та подальшого лікування, що також об`єктивно спричинило на певний період суттєві зміни у життєвих та виробничих стосунках потерпілої і свідчить про наявність моральної шкоди, що не оспорюється ОСОБА_11 , але він вважає, що розмір відшкодування такої шкоди повинен бути зменшений.
Колегія суддів не погоджується з таким твердженням обвинуваченого, оскільки вважає, що апеляційні вимоги потерпілої та прокурора про збільшення розміру моральної шкоди не є безпідставними, виходячи з вищенаведених обставин.
Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів дійшла висновку про необхідність збільшення розміру моральної шкоди до 60 000,00грн, яка підлягає стягненню з обвинуваченого, що обумовлює зміну вироку суду першої інстанції в цій частині та задоволенню апеляційних вимог прокурора і частковому задоволенню вимог потерпілої.
Вказані процесуальні повноваження чітко передбачені нормами п.3 ч. 1 ст. 408 КПК України.
Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про слушність апеляційних доводів прокурора та потерпілої щодо необґрунтованості та невмотивованості вироку в частині вирішення цивільного позову щодо стягнення моральної шкоди, що обумовлює задоволення апеляційних вимог прокурора та часткове задоволення апеляційних вимог потерпілої, а тому вирок в цій частині підлягає зміні, тобто збільшення розміру моральної шкоди до 60 000 грн. Разом з цим апеляційні доводи обвинуваченого в частині вирішення цивільного позову щодо стягнення матеріальної шкоди є обґрунтованими, що обумовлює часткове задоволення його апеляційних вимог щодо скасування вироку в цій частині та призначення в цій частині нового розгляду в суді першої інстанції, в порядку цивільного судочинства.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 п.6 ч.1, 408 п.3 ч.1, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити.

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 вересня 2018 року стосовно ОСОБА_7 в частині стягнення моральної шкоди за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 змінити, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди до 60 000 (шістдесят тисяч) грн.
Цей же вирок в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_7 щодо стягнення матеріальної шкоди скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але в частині збільшення моральної шкоди може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

______________ ________________ _______________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4