ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/241/20
Провадження № 1-кп/636/559/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2020 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 ,
за участю обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000188, внесеного 31 липня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у п. Октябрський, Термезського району, Сурхандар`їнської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не засудженого, військовослужбовця військової служби за контрактом, на посаді водія 2-го мінометного взводу мінометної батареї 1-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старшини», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -
у вчиненні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 , проходячи військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , обіймаючи посаду водія 2-го мінометного взводу мінометної батареї 1-го механізованого батальйону, у військовому званні «старшина», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою тимчасово незаконно ухилитися від проходження військової служби в умовах особливого періоду, у порушення вимог ст. ст. Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 2, 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 19 листопада 2018 року, самовільно, без отримання відповідного дозволу командування, залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та направився до свого місця мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення до військової частини НОМЕР_1 , звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління не подавав. Надалі, 16 січня 2020 року старшина ОСОБА_4 прибув до військової прокуратури Харківського гарнізону, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, буд. 228-ж, тим самим припинив вчиняти злочин.

Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфікуються за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
Обвинувачений в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав, щиро розкаявся та погодившись з зазначеними в обвинувальному акті обставинами вчинення злочину, пояснивши суду, що йому надали відпустку на короткий термін, а йому необхідно було допомагати дружині по господарству.
Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
За згодою сторін, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів по справі, як покази свідків та інших доказів, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніхто не оспорює.
Тому, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого:
- довідок ОСК ГУНП України в Харківській області та ОСК МВС України № 94-08082019/63060 від 08.08.2019 і № від 14.08.2019 року, згідно яких обвинувачений ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався;
- службової характеристики, виданої за місцем проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 , згідно якої ОСОБА_4 характеризується посередньо, до служби ставиться посередньо та без почуття відповідальності, не працює над підвищенням свого професійного рівня, із командирами та начальниками не завжди тактовний, посередньо знає та володіє зброєю та технікою підрозділу;
- довідки виданої КНП «Краснокутська центральна районна лікарня» № 08/835 від 15.08.2019, згідно якої ОСОБА_4 на обліку у лікарня-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває;
- інформації КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3» № 4636 від 08.08.2019, згідно якої ОСОБА_4 за медичною допомогою не звертався;
- повідомлення КНП «Обласний наркологічний диспансер» № 5416 від 08.08.2019, згідно якої інформація про перебування ОСОБА_4 під наркологічним наглядом відсутня;
- медичної характеристики ОСОБА_4 , виданої 26.08.2019 за місцем проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 , згідно якої ОСОБА_4 практично здоровий, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебував:
- посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 04.12.2018 ОСОБА_4 ;
- посвідчення серії НОМЕР_3 від 13.11.2018, згідно якого ОСОБА_4 має на утриманні неповнолітню дитину з інвалідністю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , згідно якого ОСОБА_4 одружений та має двох неповнолітніх дітей 2013 та 2016 року народження;
- службової картки військовослужбовця ОСОБА_4 , згідно якої ОСОБА_4 заохочень та стягнень не має;
- військового квитка серії НОМЕР_5 , згідно якого ОСОБА_4 перебуває на військовій службі з 26.02.2017.
Оцінюючи в сукупності всі досліджені докази, суд вважає встановленим, що своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні військової частини НОМЕР_1 , без поважних причин, в умовах особливого період, де обвинувачений проходить службу за контрактом, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує характер і ступінь скоєного злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, а саме: раніше не засуджений, за місцем служби характеризується посередньо, є учасником бойових дій, має на утриманні неповнолітню дитину інваліда.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, згідно зі ст. 12 КК України, є тяжким злочином та дані про особу винного.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття та визнання вини. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При призначенні покарання суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також, достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, пом`якшуючі покарання обставини, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину, і вважає, що виправлення ОСОБА_4 і попередження скоєння ним нових злочинів можливо без ізоляції від суспільства.
Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності та відсутність тяжких наслідків, а також, враховуючи дані про особу, суд вважає за можливе у даному випадку, призначивши ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі, застосувати до нього ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на засудженого обов`язки, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Судових витрат та речових доказів по справі немає.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, право на ознайомлення з журналом та технічним записом судового засідання і подати на них письмові зауваження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя