Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/9773/15-к
Провадження №1/523/39/20
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

25.05.2020 року м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 та підсудного, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду кримінальну справу №9 із зміненого 10 жовтня 2016 року звинувачення

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, з середньою освітою, з інвалідністю 3 групи, розлученого, утримує малолітню дитину, не має судимості, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.358 КК України (в редакції Закону від 05 квітня 2001 року),

в с т а н о в и в:

В серпні 2003 року невстановлена досудовим слідством особа, за невстановлених обставин, використовуючи бланк «Одеської Універсальної Товарної біржи «GIP», виготовила підроблений документ договір купівлі-продажу №03/1021 від 21 серпня 2003 року, з внесенням до нього завідомо неправдивих відомостей щодо придбання ОСОБА_5 у власність належного ОСОБА_6 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .
В подальшому ОСОБА_5 , достовірно знаючи про факт підробки вказаного договору купівлі-продажу, надаючи копію зазначеного договору з проставленим штампом «копія вірна», нанесеним за допомогою кольорової розмножувальної техніки кольорового струминного принтеру для персонального комп`ютеру, що свідчить про факт технічної підробки даного відтиску, 20 липня 2006 року звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою про визнання завідомо підробленого для нього вищезазначеного договору купівлі-продажу дійсним, який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2009 року був визнаний дійсним та за ОСОБА_5 було визнано право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 .

Підсудний ОСОБА_5 вину у вчиненому не визнав, від дачі показань відмовився.

Незважаючи на викладене його вина у вчиненому підтверджується сукупністю наступних, досліджених в судовому засіданні доказів.

З оголошених в порядку ст.301 КПК України 1960 року показань підсудного ОСОБА_5 вбачається, що у 2004 році він виявив покинуте домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , та з`ясував його належність ОСОБА_6 . Після невдалих спроб розшукати власника та викупити це майно підсудний вирішив підробити договір купівлі-продажу на бланку «Одеської Універсальної Товарної біржи «GIP», задля чого він звернувся до одного із Інтернет-клубів, де за допомогою комп`ютерної техніки було внесено до договору усі необхідні реквізити та відтиски штампів. В подальшому він надав цей договір до Суворовського районного суду м. Одеси для обґрунтування позову про визнання права власності на вищезазначений житловий будинок (т.1 а.с.237-242). Договір йому виготовили в комп`ютерному клубі (т.2 а.с.200).
Відповідно до вилученої із матеріалів судової справи Суворовського районного суду м. Одеси №2-4439/06 копії договору купівлі-продажу №03/1021 від 21 серпня 2003 року, оформленому на бланці «Одеської Універсальної Товарної біржі «GIP», ОСОБА_6 продав ОСОБА_5 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 (далі - договір (т.2 а.с.14-15).

20 липня 2006 року ОСОБА_5 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_6 про визнання вищезазначеного договору дійсним, долучивши пізніше вилучену слідчим копію договору до цієї заяви (т.2 а.с.16-17).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2009 року цей договір визнаний дійсним та за ОСОБА_5 визнано право власності на житловий будинок (т.2 а.с.24).

З оголошених в порядку ст.306 КПК України 1960 року показань свідка ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_5 він не знав, будь-який договір про продаж тому будинку за адресою: АДРЕСА_3 , не підписував, грошей від підсудного не отримував (т.2 а.с.393).

Згідно висновку технічної експертизи документів від 15 липня 2008 року №691 проставлений на договорі відтиск прямокутного штампу «копія вірна» нанесений за допомогою кольорової розмножувальної техніки кольорового струминного принтеру для персонального комп`ютеру, що свідчить про факт технічної підробки даного відтиску (т.2 а.с.100).

З оголошених в порядку ст.306 КПК України 1960 року показань свідка ОСОБА_7 вбачається, що його син ОСОБА_8 був засновником «Одеської Універсальної Товарної біржи «GIP», яка займалася і реєстрацією договорів купівлі-продажу нерухомості. З 2001 року біржа була закрита, після чого жодних операцій з нерухомістю не здійснювала. На бланку договору купівлі-продажу №03/1021 від 21 серпня 2003 року проставлено відтиск печатки старого зразку, яка використовувалася до 1997-1998 років (т.1 а.с.228, т.2 а.с.389-390, т.3 а.с.190, т.4 а.с.172-173).

Надаючи оцінку вищезазначеним доказам суд критично ставиться до невизнавальної позиції підсудного в суді, яку спростовує оголошеними показаннями самого ОСОБА_5 (про виготовлення підробленого договору в комп`ютерному клубі та наступного його подання до суду), свідків ОСОБА_6 (про відсутність будь-яких договірних відносин з підсудним) та ОСОБА_7 (про фактичне використання на бланку договору недійсної печатки, а також припинення діяльності біржи задовго до дати укладення договору). Тобто підсудний достовірно знав, що поданий ним до суду примірник договору є підробленим.
Висловлені підсудним окремі заперечувальні міркування суд також не приймає до уваги з наступних підстав.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожен окремо, перед наданням в судових засіданнях показань попереджувалися головуючими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, після чого показали про обставини, що мали викривальний зміст для доведення вини підсудного у вміненому тому діянні. Версія з можливого шахрайського використання паспорту свідка ОСОБА_6 при укладенні договору є лише голослівною та бездоказовою думкою підсудного, яка не спростовує раніше надані ОСОБА_5 показання, що саме він, не відшукавши колишнього власника, вирішив набути право власності шляхом виготовлення та подання до суду підробленого договору.

Показання інших свідків: подружжя ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 суд взагалі не покладає в основу вироку, оскільки ці показання стосуються набуття права власності ОСОБА_6 , подальшої реєстрації ОСОБА_5 власного права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , та наступної продажи будинку першим особам. Тобто ці обставини, після зміни прокурором 10 жовтня 2016 року обвинувачення в суді, не увійшли до обсягу обвинувачення, а відтак і не потребували подальшого доказування.

Не з`ясування конкретних обставин безпосереднього виготовлення підробленого договору не є істотним недоліком досудового та судового слідства, оскільки така дія (як виготовлення) не була інкримінована підсудному.

Неодноразові звернення органу внутрішніх справ до суду із письмовими запитами про результати судового розгляду не слід ототожнювати із тиском чи іншим втручанням у здійснення судом правосуддя. Метою таких дій є виключно отримання поточної інформації про результати довготривалого судового розгляду.

Факти ж винесення судами окремих ухвал та не завжди своєчасного на них реагування потребують оцінки з точки зору наявності (відсутності) підстав до дисциплінарної відповідальності службових осіб та не впливають на аналіз обвинувальних доказів в справі.

Доводи підсудного про можливе застосування до нього слідчим та співробітниками карного розшуку незаконних методів слідства і дізнання були предметом прокурорської перевірки, за результатами якої 09 червня 2010 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи (т.2 а.с.370-371).

На думку суду, невизнавальна позиція підсудного в даній справі є формою його захисту, спрямованою на уникнення відповідальності за вчинене.

З врахуванням викладеного та обсягу конкретно вміненого обвинувачення суд вважає доведеним, що в серпні 2003 року невстановлена досудовим слідством особа, за невстановлених обставин, використовуючи бланк «Одеської Універсальної Товарної біржи «GIP», виготовила підроблений документ договір купівлі-продажу №03/1021 від 21 серпня 2003 року, з внесенням до нього завідомо неправдивих відомостей щодо придбання ОСОБА_5 у власність належного ОСОБА_6 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .
В подальшому ОСОБА_5 , достовірно знаючи про факт підробки вказаного договору купівлі-продажу, надаючи копію зазначеного договору з проставленим штампом «копія вірна», нанесеним за допомогою кольорової розмножувальної техніки кольорового струминного принтеру для персонального комп`ютеру, що свідчить про факт технічної підробки даного відтиску, 20 липня 2006 року звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою про визнання завідомо підробленого для нього вищезазначеного договору купівлі-продажу дійсним, який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2009 року був визнаний дійсним та за ОСОБА_5 було визнано право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 .
Зазначені дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.3 ст.358 КК України (в редакції Закону від 05 квітня 2001 року) як використання завідомо підробленого документа.

Заявлені органом досудового слідства до відшкодування з підсудного судові витрати на загальну суму 2034,25 грн, пов`язані з проведенням у справі судових експертиз, підлягають задоволенню в повному обсязі.

При призначенні покарання підсудному суд не визнає жодної обставини в якості таких, які б пом`якшували чи обтяжували призначене йому покарання.

Суд також враховує невизнавальну позицію підсудного, відсутність у нього незнятої та непогашеної судимості, наявність важких захворювань та статусу особи з інвалідністю 3 групи, а також те, що на його утриманні перебуває малолітня дитина.

Зазначені обставини обґрунтовують висновок суду про необхідність призначення підсудному такого виду покарання як штраф.

Пунктом 2 ч.1 ст.49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, до якого також віднесено і злочин, передбачений ч.3 ст.358 КК України (в редакції Закону від 05 квітня 2001 року).
Частиною 5 ст.74 КК України передбачено, що особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Згідно діючої практики застосування вимог кримінального закону, кримінальна справа закривається та підсудний звільняється від кримінальної відповідальності судом на підставі ст.49 КК України лише за згодою підсудного.
В судовому засіданні підсудний ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав в повному обсязі та заперечував проти застосування до нього вимог ст. 49 КК України та звільнення його від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності.
У тому разі, коли підсудний заперечує проти застосування строків давності щодо нього, тобто закриття кримінальної справи за нереабілітуючими підставами, суд ухвалює вирок, призначає винуватій особі покарання та на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК звільняє її від покарання в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Долучені в якості речових доказів документи необхідно зберігати в матеріалах справи.

Застосовані до підсудного запобіжний захід та інші обмеження його прав необхідно скасувати.

Керуючись ст.ст.321-325 КПК України 1960 року, суд,

з а с у д и в:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.358 КК України (в редакції Закону від 05 квітня 2001 року), призначивши покарання у виді штрафу в розмірі 45 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 765 (сімсот шістдесяти п`яти) грн.

На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Застосовані до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, арешт на належне останньому майно та заборону на виїзд у зв`язку із даною кримінальною справою за межі України скасувати.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України судові витрати в сумі 1095 (оду тисячу дев`яносто п`ять) грн 25 коп.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України судові витрати в сумі 939 (дев`ятсот тридцять дев`ять) грн.
Після набрання вироком законної сили визнані в якості речових доказі примірники договору, розписки, копії вилучених матеріалів судових справ зберігати в матеріалах кримінальної справи.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси протягом 15 діб з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1