ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/499/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 642/1416/18
Категорія: ч.2 ст. 125 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2019 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком
ОСОБА_7 , 1995 року народження, уродженець м. Костянтинівка Донецької області, громадянин України, не працюючий, має середню освіту, мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий, -
- визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин.
З ОСОБА_7 стягнуто на користь ОСОБА_9 на відшкодування матеріальної шкоди 2467 грн. 32 коп., на відшкодування моральної шкоди 3000 грн.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.
Вироком встановлено, що 10 листопада 2017 року в період 22 години 14 хвилин по 22 години 18 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи на автобусній зупинці у районі Центрального ринку, що знаходиться в м. Харкові, вул. Чеботарська, 4/2, на грунті раптово виниклих неприязних стосунків що склалися між ОСОБА_7 та раніше невідомим йому ОСОБА_9 , реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на умисне заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 лівою рукою, зігнутою у кулак, наніс ОСОБА_9 удар в обличчя, в область носа, внаслідок чого потерпілий впав на асфальт. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 кулаком лівої руки повторно наніс ОСОБА_9 , який лежав на землі, удар в обличчя, а саме в область брови з права. Після чого ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник.
Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 7113-ая/17 від 13.12.2017 року судово-медичного експерта ХОБСМЕ ОСОБА_9 було заподіяно наступні тілесні ушкодження: забійна рана на правій брові; синці в лобній ділянці ліворуч в проекції лобного бугра, в лівій скроневі ділянці донизу від вищевказаної локалізації, в правій скроневій ділянці на кордоні з лобовою ділянкою, субкон`юктивальна гематома правого ока, гематома нижньої повіки лівого ока. За ступенем тяжкості: 1) забійна рана на правій брові належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня) згідно п.п. 2.3.1.а, 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.; 2) синці, субкон`юктивальна гематома правого ока і гематома повіки лівого ока викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, та відповідно до п.п. 2.3.2 «Б», 2.3.5. зазначених Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також відповідно до висновку № 63 ая/18 від 15 січня 2017р. закрита тупа травма носу у вигляді косого перелому спинки носа в середній третині зі зміщенням на ширину кортикального шару до середини, належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня) згідно п.п. 2.3.1.а, 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.

Не погодившись з цим вироком захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу в якій просить змінити вирок в частині призначеного покарання у виді громадських робіт на штраф у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 3000 грн. на 5000 грн.
Обґрунтовує це тим, що покарання у виді громадських робіт є перешкодою для працевлаштування та отримання ОСОБА_7 освіти. Також вважає, що суд першої інстанції не навів мотивів розумності і справедливості при визначенні розміру моральної шкоди.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі, а також заперечення прокурора, який вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу захисника належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у повній відповідності норм КПК України та слушно дійшов висновку про його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку, та кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 призначено покарання за умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, що правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України, у вигляді 240 годин громадських робіт.
При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але при цьому врахував відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, досудову доповідь органу пробації, відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, не працює але є працездатним, тобто не має офіційно підтвердження будь-якого прибутку (а.п.177).

Зокрема з висновку органу пробації вбачається, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, а ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній (а.п.37).
Довід захисника, про те, що покарання у виді громадських робіт перешкоджатиме ОСОБА_7 здобути освіту та працевлаштуватись не є обґрунтованими.

Аналізуючи положення ст. 56 КК України колегія суддів вбачає, що громадські роботи засудженим виконуються виключно у вільний від роботи чи навчання час, а тому не можуть бути перешкодою для навчання та працевлаштування ОСОБА_7 , що за таких обставин вочевидь вказує на неспроможність та необ`єктивність таких доводів сторони захисту.

Як вбачається з пояснень обвинуваченого та захисника, які вони надавали під час апеляційного розгляду, ОСОБА_7 на даний час ніде офіційно не працевлаштований та не навчається, а доводи щодо можливих труднощів, у зв`язку з відбуванням громадських робіт, сторона захисту пов`язує лише з суб`єктивними припущеннями, що пов`язані з можливістю у майбутньому працевлаштуватись або навчатись.

Крім того, апеляційний довід захисника щодо не наведення судом першої інстанції мотивів розумності і справедливості визначеної моральної шкоди колегія суддів вважає помилковим, оскільки суд першої інстанції, відповідно до підпункту 7 п. 2 ч.3 ст. 374 КПК України, мотивував у вироку підстави стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди саме у розмірі 3000 грн., мотивуючи це моральними стражданнями та переживаннями потерпілого внаслідок спричинення йому обвинуваченим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень і який був позбавлений звичного способу життя та вимушений тривалий час звертатись до медичних установ (а.п. 177).

Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.
Згідно ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, а саме, наявність вини особи, яка завдала таку шкоду.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди ", обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювана та вина останнього в її заподіянні.
Відповідно до п. 9 вищезазначеної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Дослідивши усі представлені сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов законного висновку, що позовні вимоги потерпілого щодо стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню в розмірі 3000 грн., виходячи з характеру спричиненого йому ушкодження, обставин, при яких вони були нанесені, час, необхідний потерпілому для відновлення працездатності та зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, приходячи до висновку, що саме така сума моральної шкоди буде обґрунтованою за даних обставин.
Таким чином, розмір стягнутої моральної шкоди є співрозмірним із заподіяною шкодою потерпілому та тією зміною його звичайного способу життя, яка була заподіяна злочинними діями обвинуваченого, що виразилось у моральних стражданнях та переживаннях, які негативно вплинули на його самопочуття та звичайний спосіб життя.
Отже, апеляційне прохання захисника про зміну призначеного покарання, з урахуванням наведених ним доводів, належить вважати безпідставним, оскільки воно має суто суб`єктивний характер, тобто наведені ним доводи не можуть вважатися достатніми підставами для будь-якого пом`якшення покарання за злочин, вчинений ОСОБА_7 .

За таких обставин, призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2019 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4