Номер провадження: 11-сс/813/145/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та Мандрика,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13.01.2020 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Гомель, Республіки Білорусь, громадянина Республіки Білорусь, в Україні офіційно не працевлаштованого, маючого 2 неповнолітніх дітей, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , зі слів раніше не судимого,
підозрюваного у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч. 3 ст. 187 КК України у кримінальному провадженні №0002867 внесеного до ЄРДР 18.11.2019 року

установив.

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13.01.2020 року задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одеса ГУНП України в Одеській області ОСОБА_9 та продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15.02.2019 року ОСОБА_8 , підозрюваного у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч. 3 ст. 187 КК України у кримінальному провадженні №0002867 внесеного до ЄРДР 18.11.2019 року.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що прокурором в судовому засіданні була доведена наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні злочинів та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також доведена неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі захисник вважає, що ухвала безпідставна та підлягає скасуванню, з огляду на наступне:

- підозра, висунута ОСОБА_8 , не обґрунтована, а матеріали кримінального провадження взагалі не містять належних доказів щодо вчинення підозрюваним інкримінованого злочину, оскільки (на думку захисника), в діях ОСОБА_8 відсутній склад злочину, передбаченого ст. 187 КК України;

- оскаржувана ухвала винесена незаконним складом суду, оскільки розгляд заяви адвоката ОСОБА_6 про відвід слідчого судді ОСОБА_1 було здійснено суддею, визначення якого відбулося за наявності втручання в роботу автоматизованої системи документообігу районного суду;

- слідчим суддею не враховано заяву слідчої ОСОБА_9 щодо підстав її відводу у даному кримінальному провадженні;

- з 25.11.2019 року у даному кримінальному провадженні не вчинялись жодні слідчі дії;

- слідчим суддею безпідставно було відмовлено в клопотанні сторони захисту про ознайомлення з матеріалами, які були підтвердженням затримання підозрюваного;

- ризики, на які посилається в своєму клопотанні слідчий, безпідставні та не підтверджені;

- судом взагалі не розглядалася можливість застосування до ОСОБА_8 будь-яких інших запобіжних заходів, ніж тримання під вартою;

- слідчим суддею не враховані дані про особу підозрюваного.

За наслідками розгляду апеляційної скарги захисник просив скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нову ухвалу, якою кою у задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
Заслухавши: доповідь судді-доповідача; доводи захисника підозрюваного, який підтримав вимоги апеляційної скарги; виступ прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Так, згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав не в повній мірі та не врахував їх при постановленні ухвали.

Так, при розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

Згідно клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_10 , на підґрунті особистої неприязні, з метою незаконного позбавлення волі раніше знайомого ОСОБА_7 , під приводом видалення з електронних носіїв останнього особистої інформації, підшукав осіб, які сприяли вчиненню вказаного злочину, якими виступили двоє невстановлених досудовим розслідуванням осіб та його знайомий ОСОБА_8
18.11.2019 року, приблизно о 10:00 годині, ОСОБА_11 діючи спільно та за попередньою домовленістю з ОСОБА_8 , та двома невстановленими досудовим розслідуванням особами, у супроводі ОСОБА_12 та її охоронця, прибули до квартири АДРЕСА_3 , в якій тимчасово мешкає ОСОБА_7 , спільно з ОСОБА_13 , та подзвонили у дзвінок вхідних дверей.
Почувши дзвінок, ОСОБА_13 , встановивши, що за дверима перебуває ОСОБА_12 , яка на праві власності володіє вказаним приміщенням, відчинила двері та в той час двоє невстановлених осіб та ОСОБА_10 , який у своїй руці утримував предмет зовні схожий на пістолет, увірвались до квартири, наказавши ОСОБА_13 вести себе тихо, при цьому ОСОБА_10 відкрито заволодів належним їй мобільним телефоном, який в той момент перебував у руках ОСОБА_13 . Вслід за вказаними особами до квартири увійшов ОСОБА_8 . Дізнавшись, що ОСОБА_7 , перебував в той момент в душовій кімнаті, ОСОБА_10 , разом із невстановленими досудовим розслідуванням двома особами, увірвались до душової кімнати та відразу почали наносити ОСОБА_7 удари в область голови металевим предметом, зовні схожим на дубинку та розпиляти в обличчя газ з балончику.
В подальшому, встановивши що ОСОБА_7 не чинить опір, ОСОБА_10 пройшов до спальної кімнати вказаної квартири де заволодів мобільним телефоном, який належить ОСОБА_7 .
У вказаний момент, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_10 наказав невстановленим досудовим розслідуванням особам утримувати ОСОБА_7 на підлозі, а сам дістав раніше заготовлену клейку стрічку та зв`язав останньому ноги та руки за спиною, в зв`язку з чим ОСОБА_7 не зміг чинити опір останнім та був вимушений підкорюватись їх вимогам.
В подальшому, вказані вище мобільні телефони ОСОБА_10 поклав до кишені свого одягу, тим самим фактично заволодівши ними та в подальшому розпорядившись вказаним майном на власний розсуд, спричинивши потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 68 000 гривень.
Продовжуючи свої противоправні дії, керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на незаконне позбавлення волі, наказав ОСОБА_7 вдягнутись та за допомогою головного убору, прикрити наявні тілесні ушкодження останнього. Далі, наказали ОСОБА_7 сісти до салону автомобіля «Fiat Doblo», сірого кольору, який перебував поряд з будинком. ОСОБА_10 , сівши за кермо вказаного авто, рушив по вулицях міста. У вказаний момент у салоні автомобіля також перебували невстановлена особа, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , якого утримували проти його волі, тобто він не мав змоги вільно залишити вказаний автотранспортний засіб.
В подальшому, ОСОБА_7 , відвезли на вулицю Розумовського, 29, де висадили з авто «Fiat Doblo», та зникли у невідомому напрямку.
Відомості щодо вказаних кримінальних правопорушень внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань: 18.11.2019 року за №0002867, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України; 19.11.2019 року за №0002878, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.
19.11.2019 року постановою прокурора Одеської місцевої прокуратури № 3, вказані кримінальні провадження об`єднанні у одне провадження якому присвоєно №0002867, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч. 3 ст. 187 КК України.
18.11.2019 року, ОСОБА_8 було затримано, та 19.11.2019 року було повідомлено ОСОБА_8 про підозру у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 3 ст. 187 КК України, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло; ч.2 ст.146 КК України, тобто незаконне позбавлення волі, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
21.11.2019 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.12.2019 року, підозрюваному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, тобто до 16.01.2020 року включно.
Постановою керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_14 від 10.01.2020 року продовжено строк досудового розслідування до трьох місяців, тобто до 16.02.2020 року.
Не погоджуючись із доводами сторони захисту про необґрунтованість підозри, колегія суддів наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146 та ч. 3 ст. 187 КК України підтверджується наданими апеляційному суду та долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема:
- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 18.11.2019 року, який пояснив, що він був раніше знайомий з ОСОБА_10 , з яким у нього були ділові стосунки, та з ОСОБА_8 , який є його співвітчизником та приїхав до нього з Білорусії до м. Києва, та на якого був оформлений придбаний за його кошти автомобіль «Range Rover», д.н. НОМЕР_1 , з яким після переїзду до м. Одеси він більше не підтримував відносини. Також вказав, що 18.11.2019 року приблизно о 10:00 ранку, під час розбійного нападу в квартирі АДРЕСА_3 , де він на той момент мешкав разом зі своєю дівчиною ОСОБА_13 та сином ОСОБА_15 , був присутній ОСОБА_8 , який наніс йому один удар ногою по тулубу, зазначив, що ОСОБА_8 видалив інформацію з його комп`ютера та телефона. Коли він вже знаходився в автомобілі з особами, які здійснили на нього напад, ОСОБА_8 наказав йому відправити голосове повідомлення сину, щоб той виніс йому ключі від його автомобілю (т.1, а.с. 13-16);
- протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 18.11.2019 року, яка впізнала ОСОБА_8 серед осіб, що 18.11.2019 року здійснили розбійний напад на квартиру, де вони проживали разом з потерпілим ОСОБА_7 та пояснила, що в них викрали мобільні телефони, а також її грошові кошти (т.1, а.с. 17-21);
- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 18.11.2019 року, яка пояснила, що о 08:00 годині ранку 18.11.2019 року вона зустрілася з ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та двома іншими невстановленими особами, які попросили поїхати з ними на її квартиру, в якій мешкає ОСОБА_7 , який начебто має компромат, яким їх шантажує, на що вона погодилась. Вказала, що перебуваючи у вищезгаданій квартирі, бачила, як ОСОБА_8 ногою штовхнув ОСОБА_7 та в подальшому видаляв з комп`ютера інформацію, а також тримав телефон у руці та щось нажимав, можливо теж видаляв (т.1, а.с. 22-24);
- протоколом затримання особи від 18.11.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_8 був затриманий о 23:00 18.11.2019 року за адресою: м. Одеса, Канатна, 101/В, в порядку ст. 208 КПК України (т.1, а.с.27-29);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 19.11.2019 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_13 впізнала ОСОБА_8 як особу, яка разом з іншими особами здійснила розбійний напад на квартиру, де вона проживала разом з ОСОБА_7 (т.1, а.с.31-37).
Крім того, потерпілий ОСОБА_7 пояснив апеляційному суду, що ОСОБА_8 діючи сумісно з іншими особами, застосовуючи фізичне насилля до нього та погрожуючи застосуванням такого насилля ОСОБА_13 , які використовували предмет зовні схожий на вогнепальну зброю, безпосередньо вчинив дії, спрямовані на відкрите заволодіння майном потерпілих. Потерпілий ОСОБА_7 , зокрема, уточнив, що ОСОБА_8 наніс йому два удари по тулубу, коли він лежав на підлозі.
Апеляційний суд відхиляє доводи захисника під час апеляційного розгляду, що в даній справі мав місце не розбійний напад, а побутовий конфлікт, під час якого ОСОБА_8 не вчиняв інкриміновані йому дії, а проникнення, яке інкримінується ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 187 К України, не мало місце, оскільки підозрювані зайшли до кватири разом з її власницею ОСОБА_12 , оскільки вищенаведені показання потерпілих та свідків, які узгоджуються між собою, свідчать про можливу причетність ОСОБА_8 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч. 3 ст. 187 КК України, а тому доводи захисника в цій частині є непереконливими, та ці обставини потребують додаткової перевірки під час досудового розслідування.
Посилання захисника на наявність між підозрюваним та потерпілими неприязних відносин та побутового конфлікту не може бути прийнята до уваги, оскільки інкриміновані ОСОБА_8 органом досудового розслідування дії підозрюваного в співучасті з іншими особами, свідчать про можливе здійснення неправомірних дій щодо потерпілих, викрадення належного їм майна, в тому числі із застосуванням фізичного впливу та погрози застосування зброї, що підтверджується наявними на даний час доказами, наданими стороною обвинувачення. До того ж наявність неприязних стосунків не виключає і не спростовує можливості вчинення ОСОБА_8 інкримінованих кримінальних правопорушень.
Викладене свідчить про достатність підстав вважати, що на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч. 3 ст. 187 КК України, в зв`язку з чим апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги в цій частині.
На даній стадії досудового розслідування зазначені докази є достатніми для відповідних висновків по суті клопотання слідчого, тому апеляційний суд наголошує, що на теперішні час лише вирішується питання про обґрунтованість підозри, яку колегія суддів вважає попередньою, та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу підозрюваному.

Доводи сторони захисту стосовно того, що оскаржувана ухвала винесена незаконним складом суду, оскільки розгляд заяви адвоката ОСОБА_6 про відвід слідчого судді ОСОБА_1 було здійснено суддею, визначення якого відбулося за наявності втручання в роботу автоматизованої системи документообігу районного суду, не знайшло свого підтвердження у ході апеляційного розгляду. Так, посилання захисника на те, що суддя ОСОБА_18 був протиправно виключений з переліку суддів, які могли б розглядати заяву про відвід слідчого судді ОСОБА_1 , оскільки він не перебував у день розгляду у відпустці, спростовуються тим, що згідно п. 3.8.8 Засад використання автоматизованої системи документообігу Приморського районного суду міста Одеси (зі змінами), які затверджені рішенням зборів суддів Приморського районного суду міста Одеси від 18.11.2015 року, у разі виходу судді у відпустку тривалістю понад 14 днів, здійснюється помітка в автоматизованій системі про відключення судді від участі в авторозподілі справ, матеріалів та проваджень за 14 днів до першого дня відпустки. Таким чином, суддя ОСОБА_18 був правомірно відключений від участі в авторозподілі заяви адвоката ОСОБА_6 про відвід слідчого судді ОСОБА_1 .

Апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту про те, що слідчим суддею не враховано заяву слідчої ОСОБА_9 щодо підстав її відводу у даному кримінальному провадженні, оскільки зазначене спростовується ухвалою від 11.01.2020 року, якою відмовлено у задоволені зазначеної заяви слідчої.

Також апеляційний суд відхиляє посилання захисника на те, що слідчим суддею безпідставно було відмовлено в клопотанні сторони захисту про ознайомлення з матеріалами, які були підтвердженням затримання підозрюваного, оскільки питання зобов`язання сторони обвинувачення надати матеріали кримінального провадження на ознайомлення не є предметом розгляду при вирішенні клопотання щодо продовження строку тримання під вартою та може бути вирішено в окремому провадженні.

Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність наявності у клопотанні заявлених слідчим ризиків, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.
З матеріалів провадження убачається, що підозрюваний ОСОБА_8 є громадянином Республіки Білорусії, зареєстрований в м. Гомель Республіки Білорусії, не працевлаштований, не одружений, має двох неповнолітніх дітей.
Враховуючи, що ОСОБА_8 на даній стадії досудового розслідування підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі до 12 років, з конфіскацією майна, тому, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує ризик того, що він може здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування та суду на територію іншої держави, з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому злочини.
Таким чином, враховуючи тяжкість інкримінованих підозрюваному злочинів, характер та обставини їх вчинення групою осіб та із застосуванням фізичного та психологічного насильства, поведінку підозрюваного під час та після вчинення інкримінованих йому злочинів, який з місця злочину зник, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків на території України, вказують на існування значного ступеню можливого ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.
Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Крім того, як вбачається з подання, інкриміновані дії ОСОБА_8 вчиняв з іншими особами, таким чином підозрюваний може впливати й на цих осіб.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що підозрюваний офіційно не працевлаштований, будь які інші дані, які б підтверджували наявність у нього іншого джерела доходу на території України матеріали провадження не містять та стороною захисту надані не були, враховуючи, що інкриміновані йому злочини ним вчинено у співучасті з особою, яка не затримана та, відповідно до встановлених апеляційним судом даних, у разі перебування підозрюваного на волі не виключений ризик того, що ОСОБА_8 може вчинити інший злочин.
Разом з тим, доводи сторони захисту щодо співпраці підозрюваного з органом досудового розслідування, а саме надання ним добровільно викраденого мобільного телефону, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки підозрюваний видав телефон лише після його затримання працівниками поліції.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами провадження та встановленими під час апеляційного розгляду обставинами.
Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що обираючи підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ухвалою від 21.11.2019 року, яка була залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.12.2019 року, у слідчого судді та апеляційного суду були підстави для обрання такого запобіжного заходу, оскільки потерпілий вказував, що до нього надходять погрози з боку підозрюваного, а також те, що підозрюваний не мав місця проживання у м.Одесі, що вказувало на високий рівень ризику того, що він буде незаконно впливати на потерпілого та ухилятись від слідства.
Однак, після затримання підозрюваного будь-яких належних та допустимих доказів щодо вчинення ОСОБА_8 вплив на потерпілого стороною обвинувачення не здобуто та слідчому судді не надано, а тому слід дійти висновку, що ризик незаконного впливу на потерпілого знизився.
Також знизився ризик переховування від слідства, адже на теперішній час згідно договору оренди житлового приміщення від 14.12.2019 року мати ОСОБА_8 орендувала на тривалий строк квартиру за адресою: АДРЕСА_4 .

Крім того, апеляційний суд враховує, що підозрюваний не перешкоджає досудовому розслідуванню, а навпаки, численні ухвали слідчих суддів, якими задоволено скарги сторони захисту на бездіяльність прокурора та слідчого у даному кримінальному провадженні, вказують на невисоку ефективність досудового розслідування, тобто з урахуванням зазначеного, на теперішній час відпала необхідність у триманні ОСОБА_8 під вартою, а тому до нього може бути застосований більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт.
Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, органом досудового розслідування в клопотанні про продовження запобіжного заходу не було доведено неможливості застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки останнього впродовж досудового розслідування кримінального провадження, натомість, одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється особа та тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою у вчиненні інкримінованого злочину, не можуть бути єдиною підставою для застосування відносно ОСОБА_8 найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тоді як ризики, які існували при обранні йому запобіжного заходу, значно знизились.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Отже, апеляційний суд вважає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги сторони захисту, оскільки під час розгляду клопотання слідчого в суді першої інстанції прокурор не довів наявність обставин, які б свідчили про неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пункт 2 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 не підлягає задоволенню.

Разом з тим, враховуючи те, що на даному етапі досудового розслідування підозра ОСОБА_8 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч. 3 ст. 187 КК України є обґрунтованою, підтверджується зібраними матеріалами кримінального провадження, однак доводи прокурора про наявність підстав для застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу (тримання під вартою) не ґрунтуються на беззаперечних доказах та враховуючи те, що ризики, які існували при обранні йому запобіжного заходу, знизились, апеляційний суд дійшов до висновку, що обрання до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не буде відповідати меті застосування запобіжного заходу, передбаченої ст.177 КПК України, тому застосуванню підлягає більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, у вигляді цілодобового домашнього арешту, який відповідно до ст.184 КПК України полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово, з покладанням на підозрюваного обов`язків передбачених п.п. 1, 2, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України. Апеляційний суд вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків, дозволить контролювати його місце перебування під час досудового розслідування, а також зможе запобігти вищезазначеним ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Що стосується клопотання ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 під час апеляційного розгляду про передачу підозрюваного під їх особисту поруку, апеляційний суд приймає до уваги надані стороною захисту дані про особу підозрюваного та його позитивні характеристики за місцем проживання в Республіці Білорусії.
Разом з тим, встановлені під час апеляційного розгляду обставини та характер вчинення інкримінованих підозрюваному злочинів, не дають апеляційному суду достатніх підстав для задоволення клопотання заявників про передачу підозрюваного ОСОБА_8 на особисту поруку, оскільки такий запобіжний захід не здатний на даній стадії розслідування запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.
Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.
Аналіз вищевказаної норми процесуального закону свідчить про те, що особа, яка виявила бажання бути поручителем підозрюваного, має забезпечити свою особисту присутність у судовому засіданні під час розгляду такого клопотання та переконати суд, що вона заслуговує на довіру, зокрема шляхом надання відповідних доказів.
Разом з цим, особи присутні в судовому засіданні Одеського апеляційного суду не надали суду будь яких документів та доводів, які б свідчили про те, що вказані особи дійсно заслуговують на довіру, яка дає можливість передати підозрюваного під їх особисту поруку.
За таких підстав апеляційний суд вважає, що клопотання ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 про передачу на особисту поруку не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13.01.2020 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15.02.2019 року відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч. 3 ст. 187 КК України у кримінальному провадженні №0002867 внесеного до ЄРДР 18.11.2019 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одеса ГУНП України в Одеській області ОСОБА_9 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .

Обрати відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_4 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- не відлучатися із населеного пункту, у якому він повинен відбувати домашній арешт без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон (у разі існування такого), або інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.
Звільнити ОСОБА_8 з під варти.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_8 , що в разі невиконання, покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення.

Виконання ухвали Одеського апеляційного суду про обрання запобіжного заходу підозрюваного ОСОБА_8 у вигляді цілодобово домашнього арешту та контроль за його поведінкою покласти на співробітників Приморського ВП ГУНП в м.Одесі.

Виконання ухвали в частині звільнення ОСОБА_8 з під варти покласти на Державну установу «Одеський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали становить до 15.02.2020 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_23