ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1474/20 Справа № 176/290/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03 березня 2020 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання,
В с т а н о в и л а:
Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03 березня 2020 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, обставин, за яких його було вчинено, з огляду на те, що державою надано привілеї у вигляді зарахування судом строку попереднього ув`язнення, вважав, що умовно-дострокове звільнення засудженого є передчасним. Окрім того, суд вказав на те, що поведінка засудженого ОСОБА_7 протягом всього періоду попереднього ув`язнення та відбування покарання свідчить про те, що він не довів своє виправлення. За цих умов суд дійшов висновку, що зазначені обставини та матеріали справи не підтверджують той факт, що ОСОБА_7 дійсно, сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою застосувати до нього положення ст. 81 КК України.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, засуджений посилається на те, що суд не навів докладних мотивів свого рішення та не врахував, що він офіційно працевлаштований, за час відбування покарання отримав освіту, одружився, має заохочення та погашені за спливом часу стягнення, продовжує сплачувати завдану злочином шкоду, шляхом відрахувань з заробітної плати. Засуджений звертає увагу суду на те, що він визнав свою вину повністю, розкаявся, та просить врахувати, що він має неповнолітню дитину, яка потребує батьківського піклування.
В апеляційному суді захисник ОСОБА_8 та засуджений ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Прокурор в апеляційному суді просив залишити без задоволення апеляційну скаргу.
Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали заяву про умовно-дострокове звільнення, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення є правильними, а доводи апеляційної скарги останнього апеляційний суд вважає такими, що не дають підстав для звільнення.
Відповідно до змісту ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Отже, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності, не за певний період відбування покарання, а за весь час його відбування. Крім того, необхідно зазначити, що умовно-дострокове звільнення є правом, а не обов`язком суду.
Так, відповідно до матеріалів справи 29 травня 2014 року вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді десяти років позбавлення волі. Стягнуто на користь ОСОБА_9 майнову та моральну шкоду. 28 жовтня 2014 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області змінено вирок від 29 травня 2014 року вчастині стягнутої майнової шкоди та виключено з мотивувальної частини вироку кваліфікуючу ознаку за ч.1 ст. 190 КК України, заволодіння майном шляхом обману, в іншій частині вирок залишено без змін. 01 березня 2016 року засудженому зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 20 серпня 2013 року по 28 жовтня 2014 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі на підставі ч.5 ст. 72 КК України. Початок строку покарання 20 серпня 2013 року, кінець строку 12 червня 2022 року. Невідбутий строк покарання на час розгляду заяви засудженого судом І інстанції складав два роки три місяці дев`ять днів.
Згідно характеристики ОСОБА_7 в місцях попереднього ув`язнення утримувався з 22.08.2013 року. Під час утримання в Дніпропетровському СІ режим попереднього ув`язнення не порушував, стягнень та заохочень не мав, працевлаштований не був. З 16 листопада 2014 року відбуває покарання в Жовтоводській виправній колонії №26, за період відбування покарання характеризується добре. Має 7 заохочення та 5 стягнень 2 (два) з яких знято заохоченнями. На виробництві установи працевлаштований різноробочим бригади на дільниці по обробці деревини, до робіт по благоустрою у відділенні відноситься сумлінно, на заходи виховного характеру реагує добре. Приймає участь в самодіяльних організаціях. Крім того, як встановлено судом І інстанції, що три стягнення з п`яти це ДІЗО на 5, 15, 13 діб, застосовані відносно засудженого стягнення мали місце у 2016 та 2019 роках, а також згідно витягу з протоколу №4 від 23 січня 2020 року комісією розглядалося питання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , де комісія прийняла рішення відмовити останньому, який не довів свого виправлення.
Проаналізувавши вказані відомості, апеляційний суд вважає, що хоч засуджений і відбув необхідний термін відбування покарання, передбачений ст. 81 КК України, але протягом відбування покарання поведінка ОСОБА_7 не може свідчити про те, що він бажав виправитися, оскільки застосовані відносно засудженого стягнення мали місце у 2016 та 2019 роках. Судом першої інстанції були належним чином досліджені відомості про особу засудженого, зокрема, його характеристика, довідка стягнень та заохочень, у зв`язку з чим, суд першої інстанції прийшов до правильних висновків щодо необхідності відмови у задоволенні заяви засудженого.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03 березня 2020 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4