Справа № 567/1247/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2020 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі:

прокурора ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Стадники Острозького району Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, розлученого, не працюючого, судимого: 13.01.2005 року Залізничним районним судом м.Львова за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 1000 грн; 29.12.2005 року Залізничним районним судом м.Львова за ч.2 ст.186 КК України з застосуванням ст.71 КК України до 4 років позбавлення волі; 25.01.2010 року Здолбунівським районним судом Рівненської області за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік; 02.03.2010 року Острозьким районним судом Рівненської області за ст.395 КК України до 6 місяців арешту; 25.01.2011 року Острозьким районним судом Рівненської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки; 20.11.2013 року Острозьким районним судом в Рівненській області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.2 ст.342 КК України

в с т а н о в и в:

ОСОБА_9 , будучи раніше судимим 13.01.2005 року Залізничним районним судом м.Львова за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 1000 грн; 29.12.2005 року Залізничним районним судом м.Львова за ч.2 ст.186 КК України з застосуванням ст.71 КК України до 4 років позбавлення волі; 25.01.2010 року Здолбунівським районним судом Рівненської області за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік; 25.01.2011 року Острозьким районним судом Рівненської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки; 20.11.2013 року Острозьким районним судом в Рівненській області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців до погашення чи зняття судимості у встановленому законом порядку повторно вчинив нові умисні злочини.

Так 13.09.2016 року ОСОБА_9 , маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, діючи повторно, керуючись корисливим мотивом, проник до підсобного приміщення ОСОБА_6 , яке розташоване біля багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 , де незаконно заволодів скутером марки «KEEWAY MATRIX», номер рами № НОМЕР_1 номер двигуна № НОМЕР_2 із робочим об`ємом 50 см.куб., вартістю 17661 грн. 96 коп., належним ОСОБА_6 , який відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1029 від 26.09.2011 року, п.1.10 Правил дорожнього руху України являється механічним транспортним засобом.

Окрім цього, 28.03.2017 року об 11 год. 30 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи в коридорі гуртожитку, що в АДРЕСА_2 вчинив активний фізичний опір працівникам правоохоронних органів, які перебували при виконанні службових обов`язків та здійснювали свої повноваження з розшуку осіб, які ухиляються від органів досудового розслідування, а саме оперуповноваженому Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області майору поліції ОСОБА_7 та оперуповноваженому Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області майору поліції ОСОБА_8 , які перебувають на займаних посадах згідно наказу Головного управління Національної поліції в Рівненській області №81 о/с від 29.04.2016 року, що виразився у відмові ОСОБА_9 виконувати законні вимоги працівників поліції, шарпанні за одяг, активного фізичного опору у вигляді фізичного спротиву, штовханням та намаганням нанести удари скляними пляшками працівникам поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.2 ст. 342 КК України не визнав, зазначивши, що 21.08.2016 року, 02.09.2016 року та 13.09.2016 року його на території Острозького району взагалі не було, так як він неофіційно працював в Житомирській області, але адреси розташування свого місця роботи повідомити не може, оскільки її не знає.

В той же час пояснив, що ввечері 20.08.2016 року його племінник ОСОБА_11 , а також ОСОБА_12 та він в квартирі ОСОБА_11 грали в карти та останній запропонував їм піти додому до ОСОБА_4 в якого він мав намір забрати свої інструменти. При цьому, перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_13 останній та ОСОБА_14 вживали спиртне, а він пив лише каву. З цією ціллю в нічний час вони прийшли в с.Бродівське Острозького району до будинку, де проживає ОСОБА_4 .

ОСОБА_14 чи ОСОБА_15 сказав, що ОСОБА_16 вдома немає і тоді ОСОБА_14 пішов на його подвір`я, яке зі сторони вулиці має паркан та металеві ворота з хвірткою та через деякий час вийшов з іншої сторони двору, ведучи в руках скутер.

Про те, що ОСОБА_14 забрав скутер без дозволу ОСОБА_4 він не знав і про крадіжку скутера ОСОБА_14 з ним не домовлявся. Сам він думав, що ОСОБА_14 міг взяти скутер в ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що вони є кумами.

Зазначив, що ОСОБА_14 вів скутер в руках протягом одного кілометру, вести скутер він йому не допомагав і куди той його подів він не знає, оскільки по дорозі він пішов у своїх справах, а ОСОБА_14 повів скутер далі і з ним пішов ОСОБА_17 . Чи допомагав ОСОБА_15 вести скутер для ОСОБА_18 він не бачив.

В подальшому зазначений скутер він не бачив.

Зазначив, що одного разу, коли він був з ОСОБА_19 на роботі в Житомирській області, то був свідком того, як останньому телефонував ОСОБА_14 та сказав, що вони повинні віддати ОСОБА_20 1000 грн. Свідком цього також був і ОСОБА_21 .

Пояснив, що за продаж даного мопеду ні з ким не домовлявся.

Вважає, що показання ОСОБА_18 про те, що крадіжку скутера вчинив він та ОСОБА_15 пов`язані з тим, що ОСОБА_18 побили працівники поліції та заставили його так говорити, про що йому сказав ОСОБА_21 .

Пояснив, що крадіжки нетбука своєї сестри ОСОБА_5 не вчиняв. Йому відомо, що вказаний нетбук ввечері 02.09.2016 року взяв його племінник ОСОБА_15 , про що той йому сам повідомив тоді ж по телефону, і це сталось у зв`язку з сімейними проблемами, оскільки ОСОБА_15 є племінником ОСОБА_22 і чи сама ОСОБА_22 чи ОСОБА_23 була винна ОСОБА_11 гроші. Йому відомо, що 03.09.2016 року до ОСОБА_13 з претензіями щодо нетбука прибігла ОСОБА_5 і той їй пообіцяв, що поверне його.

Пояснив, що в квартирі матері наявний балкон та зазначив, що з вказаного балкону ОСОБА_15 йому нічого не передавав, зазначивши, що сам нетбук дійсно був в квартирі його матері і ввечері 02.09.2016 р. він розмовляв з ОСОБА_19 по телефону, однак з приводу крадіжки нетбука розмови не було.

Зазначив, що крадіжки скутера ОСОБА_6 не вчиняв, з самою ОСОБА_6 знайомий не був, але знає її сина та одного разу в 2009 році разом з ОСОБА_24 був в нього в гаражі, але скутера там не бачив. Пояснив, що в той час, коли було вчинено крадіжку даного мопеда він якраз приїхав додому з Житомирщини з роботи. Йому зателефонував ОСОБА_14 та запитав чи не знає він людини, яка б хотіла придбати скутер. У зв`язку з цим він зателефонував для ОСОБА_25 і коли той запитав чи скутер не крадений, то він відповів, що не знає про це.

За декілька днів ОСОБА_26 зателефонував до нього з приводу купівлі мопеда, а він зателефонував до ОСОБА_27 .

Пояснив, що в подальшому ОСОБА_26 та ОСОБА_28 бусом приїхали до нього і він відправив їх до ОСОБА_27 . Після цього вони приїхали до гуртожитку за його місцем проживання та сказали, що за день-два заберуть той скутер.

Через деякий час вони приїхали до нього та всі поїхали до гаража ОСОБА_18 , де той сказав, що скутер не крадений і вони той скутер придбали.

Зазначив, що в ОСОБА_25 був номер телефону ОСОБА_18 , але з приводу купівлі скутера він розмовляв саме з ним, оскільки вони між собою знайомі.

Пояснив, що підсобного приміщення в нього немає, сарай є в його матері, посвідчення на право керування будь-яким транспортним засобом він не отримував.

Пояснив, що вранці 28.03.2017 року біля 10 год. 30 хв. перебував за місцем свого проживання в кімнаті АДРЕСА_3 , яка знаходиться на 4 поверсі, коли в двері його кімнати постукали працівники поліції ОСОБА_29 та ОСОБА_8 , які не пред`явили йому свої документи. Хоча вони були в цивільному одязі, він знав, що вказані особи є працівниками Острозького ВП ГУНП в Рівненській області. Зазначені працівники поліції сказали йому одягтись та вийти з кімнати на що він запитав в них причини цього і вони повідомили, що він поїде з ними і там вони розкажуть. Після цього він запитав чи є в них постанова суду щодо нього, на що вони відповіли, що постанова знаходиться в автомобілі.

Пояснив, що ухвалу про його затримання йому не оголошували та не вручали. При цьому ОСОБА_7 підпер ногою вхідні двері його кімнати з тим, щоб він не зміг їх закрити. Тоді він дістав телефон, щоб зателефонувати до матері і в цей момент працівники поліції вибили телефон з його рук (хто саме не пам`ятає), почали крутити йому руки і він став чинити опір. Тоді вони застосували сльозогінний газ та наділи на його руки кайданки. Зазначив, що при цьому працівники поліції його не били. Від того, що він в коридорі шарпався з працівниками поліції, то там попадали різні предмети, які перебували в шафі, яка стояла в коридорі.

В подальшому, а саме даючи показання по даному епізоду в інший день, пояснив, що при цьому фізичного опору працівникам поліції він не чинив та не намагався вдарити їх, в тому числі скляною пляшкою, якої в коридорі гуртожитку взагалі не було. Зазначив, що вказані події тривали 15-20 хвилин.

Коли працівники поліції виводили його з гуртожитку, то на сходовій клітині вони розминулись з ОСОБА_30 , яку він попросив зателефонувати своїй матері. В той час, коли вони вийшли на вулицю, то до них підійшла його мати ОСОБА_23 , яка запитала працівників поліції у зв`язку з чим вони його затримали, на що працівники поліції повідомили, що в них є постанова суду на його затримання, але такої не показали.

По приїзді в адміністративне приміщення поліції його повідомили, що підозрюють у викраденні скутера.

Пояснив, що з заявою про злочин щодо працівників поліції не звертався.

В подальшому показання змінив та пояснив, що як тільки відчинив двері своєї кімнати, то працівники поліції відразу почали його шарпати та при цьому, в той час, коли працівники поліції викручували йому руки, то він опору не чинив, а ОСОБА_8 вдарив його по ребрах. Зазначив, що в шафі, що в коридорі гуртожитку знаходився лише пластиковий посуд. Також зазначив, що писав заяву з приводу незаконних дій працівників поліції, яку передав для слідчої ОСОБА_31 , але що сталось з цією заявою він не знає.

Вина обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.2 ст.342 КК України знайшла підтвердження в зібраних на досудовому слідстві та перевірених в судовому засіданні доказах.

Епізод по факту незаконного заволодіння транспортним засобом,
належним ОСОБА_6 .

З заяви ОСОБА_6 до Острозького ВП ГУНП в Рівненській області вбачається, що 18.09.2016 року вона повідомила правоохоронні органи про крадіжку в період з 15 по 18 вересня 2016 року скутера марки «KEEWAY» в непрацюючому стані, вартістю біля 10000 грн., належного їй, шляхом злому навісного замка з підсобного приміщення, що поблизу будинку АДРЕСА_2 .
Потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що їй належить скутер синього кольору, який був придбаний близько 4 років тому, однак не зареєстрований у встановленому порядку. Вказала, що скутером користувався її син ОСОБА_32 та на час крадіжки він був у несправному стані, тому зберігався в сараї в с.Оженин Острозького району, який закривався за допомогою навісного замка, ключі від якого зберігалися в неї в дома. Пояснила, що скутер востаннє бачила десь за два місяці до крадіжки, а коли прийшла в сарай, то помітила, що двері закриті іншим замком, хто його змінив їй не відомо, після чого виявила факт крадіжки зазначеного скутера по подала заяву до поліції.

Вказала, що по даному факту її син пояснив, що він разом з ОСОБА_9 перебував у їхньому сараї перед крадіжкою.

Пояснила, що скутер було викрадено без багажника та в такому ж стані повернуто їй під збережну розписку працівниками поліції, вартість викраденого оцінює в 300 доларів США.

Потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що жодних претензій до ОСОБА_9 не має так як шкода їй відшкодована і просить не позбавляти його волі.

З технічного паспорта на скутер марки «KEEWAY» моделі «MATRIX» вбачається, що його власником є потерпіла та зазначений транспортний засіб є 2012 року випуску з об`ємом двигуна 50 куб.см. та має номер рами НОМЕР_1 і номер двигуна НОМЕР_2 .

В судовому засіданні встановлено, що в ході огляду місця події встановлено, що сарай потерпілої знаходиться в с.Оженин Острозького району біля будинків, що по вул.Заводська, №5 та №6, скоба навісного замка на якому на час огляду пошкоджена.
Водночас, під час огляду місця події всередині приміщення було виявлено багажник від скутера з написом «KEEWAY».

Свідок ОСОБА_33 в суді пояснив, що проживає в с.Оженин, неподалік від господарства, що належить ОСОБА_6 .

Зазначив, що був запрошений в якості понятого під час огляду господарства ОСОБА_6 у зв`язку із викраденням в неї скутера, який зберігався в гаражі в с.Оженин та підписав акт, який на місці склали працівники поліції.

Окрім того, зазначив, що жодних домовленостей між ним та ОСОБА_6 щодо нагляду за її господарством в с.Оженин не було, він інколи періодично допомагав їй по господарству, однак ключів в нього не було.

Пояснив, що про крадіжку дізнався від потерпілої, яка спочатку повідомила, що хтось замінив замка на сараї та попросила допомогти його відкрити, тому він дав монтіровку, якою ОСОБА_6 збила навісного замка.

Вказав, що до крадіжки в 2016 році бачив скутера в ОСОБА_6 , який на той час стояв в літній кухні, однак хто його викрав йому не відомо.

Свідок ОСОБА_12 в суді пояснив, що одного дня, приблизно через тиждень після крадіжки скутера в ОСОБА_4 , близько 21 год., до нього зателефонував ОСОБА_9 та попросив поставити в сарай ще одного скутера. На другий день приїхали 2 чоловіки на автомобілі Мерседес-Віто та купили той скутер в ОСОБА_9 за 500-600 грн., 250-300 грн. з яких останній віддав йому.

Вказав, що не запитував в ОСОБА_9 , де той взяв зазначеного скутера.

Свідок ОСОБА_34 суду пояснив, що 14.09.2016 року біля станції залізничного вокзалу в с.Оженин до нього підійшов ОСОБА_9 та запитав, чи він не знає, кому можна продати скутер за 1000 грн., оскільки його знайомий його продає. Вказав, що на його запитання чому скутер такий дешевий ОСОБА_9 пояснив, що йому терміново потрібні гроші.

Вказав, що його знайомий ОСОБА_35 хотів купити скутера, тому ОСОБА_9 дав свій номер телефону, який він повідомив для ОСОБА_36 .

Пояснив, що ОСОБА_35 в телефонній розмові з ОСОБА_9 домовилися про зустріч, вказав, що коли вони автомобілем «Мерседес Віто» приїхали, то ОСОБА_12 відчинив сарай та показав скутер «KEEWAY» синього кольору, сидіння якого не було закріплено на скутері та без замка запалювання. Чи був тоді з ними ОСОБА_37 точно не пам`ятає.

Вказав, що ОСОБА_38 все влаштувало, однак в той день вони не могли забрати скутер, оскільки автомобіль, на якому вони приїхали був завантажений та домовились з ОСОБА_39 , що за скутером приїдуть пізніше.

Пояснив, що на другий день вони приїхали на автомобілі Мерседес Віто та зупинилися біля магазину, що на селищі цукрозаводу в с.Оженин Острозького району, а до них підійшов ОСОБА_9 з ОСОБА_12 . Вказав, що, коли вони їхали від магазину, то ОСОБА_9 пішов попереду, а ОСОБА_12 їхав з ними на автомобілі. Ключі від сараю, де знаходився скутер, були в ОСОБА_12 та двері відмикав він. Вказав, що вони з ОСОБА_40 вивели скутер з сараю, погрузили в автомобіль та ОСОБА_35 заплатив за нього 1000 грн., однак кому він дав гроші пояснити не може, так, як в той момент закривав багажник автомобіля.

Вказав, що двигун зазначеного скутера погано заводився.

Зазначив, що десь через місяць після купівлі, до нього зателефонував ОСОБА_35 та повідомив, що вказаний скутер крадений і просив повідомити ОСОБА_9 , щоб той забрав його та повернув гроші. Вказав, що в телефонній розмові з ним ОСОБА_9 погодився забрати вказаного скутера, але пояснив, що гроші віддасть частинами по 500 грн.

Після того ОСОБА_35 повідомив його, що до нього приїхали, опечатали та забрали скутера, але хто саме не пояснював.

Зазначив, що випадково особисто бачив ОСОБА_9 та запитав в нього про гроші за скутер, то той пообіцяв, що поверне їх ОСОБА_41 по 500 грн.
Свідок ОСОБА_35 пояснив, що в середині вересня 2016 р. від ОСОБА_25 дізнався про продаж мопеда в с.Оженин Острозького району за 1000 грн. Вказав, що маючи намір придбати мопед для власного користування, він разом з ОСОБА_42 зустрілися з власником гаража, ім`я якого не знає, оскільки близько 10 років проживає за межами України, однак зазначив, що в нього на руці було татуювання, який провів їх до потрібного гаража, що в с.Оженин, де в середині приміщення вони оглянули мопед, марки KEEWAY синього кольору з об`ємом двигуна 50 куб.см., однак автомобіль Мерседес Віто, яким вони приїхали, був завантажений та в нього не було при собі потрібної суми грошей і вони домовилися, що приїдуть ще раз і тоді куплять вказаний транспортний засіб, який на той час був в неробочому стані. Пояснив, що до того часу він ОСОБА_9 не знав. Імені другого чоловіка, який був разом з ОСОБА_39 він не знає та номеру телефона того чоловіка ні в нього, ні в ОСОБА_25 не було.

Зазначив, що другий раз він їхав по мопед також із ОСОБА_42 та десь за 50 м. до гаража вони зустрілися з ОСОБА_39 , з яким перед цим в телефонній розмові домовився ОСОБА_26 , оскільки до власника гаража номера телефону не мав та який пішов попереду, щоб провести їх до гаража, де вже був його власник та гараж вже був відкритий.

Вказав, що точно не пам`ятає кому давав гроші в сумі 1000 грн. за мопед, водночас зазначив, що ніби передав гроші для власника гаража, а чому в протоколі його допиту записано, що гроші передав для ОСОБА_43 точно пояснити не може, зазначивши, що його допит відбувався десь за місяць після цих подій і під час його допиту на нього жодного тиску зі сторони працівників поліції не було.

Вказав, що скутер в нього вилучили ОСОБА_7 ще з двома працівниками поліції.

Відповідно до заяви ОСОБА_44 на адресу начальника Острозького ВП ГУНП в Рівненській області 06.10.2016 року встановлено, що 06.10.2016 року він добровільно видав працівникам поліції скутер «KEEWAY MATRIX», номер рами № НОМЕР_1 . В зазначеній заяві ОСОБА_35 повідомив, що продав йому зазначений скутер малознайомий чоловік на ім`я ОСОБА_45 .

В ході огляду даного скутера, відповідно до протоколу огляду від 06.10.2016 року було встановлено, що предметом огляду був скутер марки «KEEWAY MATRIX», номер рами № НОМЕР_1 , номер двигуна № НОМЕР_2 .

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що 06.10.2016 року ОСОБА_35 видав працівникам поліції скутер марки «KEEWAY MATRIX», який було викрадено в ОСОБА_6 .

Відповідно до висновку експерта від 01.12.2016 року встановлено, що ринкова вартість скутера марки «KEEWAY MATRIX 50» з урахуванням часткової втрати його товарних якостей по терміну експлуатації та дефектів у зв`язку з експлуатаційним зношенням і пошкодженням від впливу зовнішніх факторів може становити 17661,96 грн.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту" №14 від 23.12.2005 року, незаконне заволодіння транспортним засобом - це умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз.

Оцінивши зазначені докази в сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що 13.09.2016 року ОСОБА_9 з підсобного приміщення ОСОБА_6 , яке розташоване біля багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 , незаконно заволодів скутером марки «KEEWAY MATRIX», який являється механічним транспортним засобом.

Суд вважає, що позиція обвинуваченого по даному епізоду направлена на уникнення від відповідальності за вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Водночас, судом критично оцінюються показання обвинуваченого про те, що він не вчиняв інкримінованого злочину, оскільки вони не відповідають обставинам справи, визнаним судом доведеними та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. При цьому суд вважає, що показання ОСОБА_9 є взаємосуперечливими навіть в частині його фізичної присутності на території с.Оженин Острозького району на час вчинення злочину. В судовому засіданні достовірно встановлено, що саме ОСОБА_9 ввечері 13.09.2016 року привів викрадений скутер на зберігання до ОСОБА_18 , саме ОСОБА_9 займався питанням збуту викраденого майна, саме ОСОБА_9 збув його ОСОБА_46 і саме ОСОБА_9 зобов`язався особисто відшкодувати ОСОБА_46 кошти в розмірі 1000 грн. за викрадений скутер, який вилучили працівники поліції.

А тому такі заперечення обвинуваченого суд до уваги не приймає та розцінює їх як намагання уникнути відповідальності за вчинення злочинів.

Враховуючи, що показання потерпілої та свідків не містять суперечностей, не викликають сумнівів у їх достовірності, досліджені докази відповідають встановленим судом обставинам у їх сукупності, тому суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, тобто у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно та поєднаному з проникненням у приміщення.

При цьому, суд вважає, що в діях обвинуваченого наявна така кваліфікуюча ознака, як повторність, оскільки, відповідно до примітки 2 до ст.289 КК України, відповідно до частини другої цієї статті під повторністю слід розуміти вчинення таких дій особою, яка раніше вчиняла незаконне заволодіння транспортним засобом або злочин, передбачений статтями 185, 186, 187, 189-191, 262, 410 цього Кодексу, а ОСОБА_9 раніше вчиняв злочини, передбачені ст.185, 186, 190 КК України.

В ході проведення судового розгляду даної справи, стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_9 для суду були надані матеріали проведення негласних слідчих (розшукових) дій (надалі НСРД) за ст.263 КПК України за результатами зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж. Зокрема, судом були досліджені протокол за результатами негласної слідчої (розшукової) дії від 18.11.2016 року, у якому зафіксовано результати проведення НСРД - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, а саме з абонентського номера НОМЕР_3 , яким користувався ОСОБА_9 та повідомлення прокурора Здолбунівської місцевої прокуратури про дозвіл на використання матеріалів НСРД від 13.01.2017 року.

В судовому засіданні встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_9 та його захиснику всупереч вимог ст.290 КПК України ухвали слідчих суддів апеляційних судів України про надання дозволу на проведення НСРД відносно ОСОБА_9 (згідно протоколу НСРД №1158т від 17.08.2016 року) та про надання дозволу на використання інформації в іншому кримінальному провадженні (згідно повідомлення прокурора від 13.01.2017 року) не розкривалися.

Відповідно до вимог передбачених КПК України, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання (ч. 2 ст.290 КПК України).

Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді (ч.3 ст.290 КПК України).

Відповідно до ч.12 ст.290 КПК України, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Відсутність в матеріалах кримінального провадження ухвал слідчих суддів апеляційних судів України про надання дозволу на проведення НСРД відносно ОСОБА_9 (згідно протоколу НСРД №1158т від 17.08.2016 року) та про надання дозволу на використання інформації в іншому кримінальному провадженні (згідно повідомлення прокурора від 13.01.2017 року) не надала можливість стороні захисту ознайомитися із доказами сторони обвинувачення і підготувати правову позицію, що буде нею обстоюватись у змагальній процедурі судового розгляду.

Таким чином, законодавець встановив процедуру, яка забезпечує реалізацію права на справедливий суд у його процесуальному аспекті, тобто надає можливість сторонам майбутнього судового розгляду ознайомитися із доказами кожної із них і підготувати правову позицію, що буде ними обстоюватись у змагальній процедурі судового розгляду.

На необхідність дотримання законної процедури, принципу рівності сторін та права обвинуваченої особи на захист під час кримінального провадження неодноразово у своїх рішеннях наголошував Європейський суд з прав людини.

Зокрема, суд зазначав, що кримінальне провадження, у тому числі складові такого провадження, які стосуються процедури, мають бути засновані на принципі змагальності, і має бути забезпечена процесуальна рівність сторін обвинувачення і захисту. Право на судовий розгляд за принципом змагальності означає, що сторонам обвинувачення і захисту має бути надана можливість ознайомитися із зауваженнями та доказами, наданими іншою стороною, і відповісти на них (справа «Джеват Сойсал проти Туреччини»). Згідно із принципом рівності сторін змагального процесу як однієї зі складових розширеної концепції справедливого суду кожній стороні повинно бути надано розумну можливість представити свої аргументи на умовах, які не ставлять її у гірше становище порівняно з опонентом (справа «Фуше проти Франції»).

Отже, факт ознайомлення з матеріалами справи після закінчення розслідування не є достатнім для відстоювання стороною захисту своєї позиції у кримінальному процесуальному змаганні. За таких умов, коли стороні обвинувачення відомі всі докази, а сторона захисту не володіє інформацією про них до завершення розслідування, порушується баланс інтересів у кримінальному процесі.

Частина дванадцята статті 290 КПК фактично передбачає кримінальну процесуальну санкцію стосовно сторін кримінального провадження, яка реалізується в разі невиконання сторонами обов`язку щодо відкриття матеріалів, яка полягає в тому, що в майбутньому суд не має права допустити відомості як докази у невідкритих матеріалах. Так, невідкриття сторонами кримінального провадження одна одній матеріалів суттєво зменшує їх доказову базу, що, в свою чергу, може негативно вплинути на законність та обґрунтованість прийнятого судом рішення.

Для доведення допустимості результатів НСРД мають бути відкриті не тільки результати цих дій, а й документи, які стали правовою підставою їх проведення (клопотання слідчого, прокурора, їх постанови, доручення, ухвала слідчого судді), оскільки змістом цих документів сторони можуть перевірити дотримання вимог кримінального процесуального закону стосовно негласних слідчих (розшукових) дій.

Згідно з ч.1 ст.86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Обов`язковим елементом порядку отримання доказів в результаті НСРД є попередній дозвіл уповноважених суб`єктів (слідчого судді, прокурора, слідчого) на їх проведення. Сторона захисту вправі мати інформацію про всі елементи процесуального порядку отримання стороною обвинувачення доказів, які остання має намір використати проти неї в суді. Інакше від самого початку судового розгляду сторона захисту перебуватиме зі стороною обвинувачення в нерівних умовах.

Документи, які стали правовою підставою проведення НСРД (зокрема, не розсекречені на момент звернення до суду з обвинувальним актом), не можуть вважатися додатковими матеріалами до результатів проведених негласних слідчих (розшукових) дій, отриманими до або під час судового розгляду, оскільки є їх частиною.

Ці процесуальні рішення виступають правовою підставою проведення НСРД з огляду на їх функціональне призначення щодо підтвердження допустимості доказової інформації, отриманої за результатами проведення таких дій і повинні перевірятися та враховуватися судом під час оцінки доказів.

Враховуючи, що НСРД проводяться під час досудового розслідування за ініціативою сторони обвинувачення, ця сторона має їх у своєму розпорядженні, в тому числі процесуальні документи, які мають гриф секретності, то за змістом ст.85, 92, 290 КПК України прокурор зобов`язаний під час досудового розслідування заздалегідь ініціювати процедуру їх розсекречення одночасно з результатами НСРД і забезпечити відкриття цих документів на етапі закінчення досудового розслідування.

Відповідно до ч.1 ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Беручи до уваги те, що стороною обвинувачення не надано доказів того, що протокол про хід та результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційний мереж від 18.11.2016 року отриманий в порядку, встановленому КПК України, то на підставі ч.2 ст.86 КПК України суд визнає даний доказ недопустимим. З цих же підстав суд не приймає як допустимий доказ повідомлення про дозвіл використання матеріалів НСРД від 13.01.2017 року.

Епізод по факту опору працівникові правоохоронного органу
під час виконання ним службових обов`язків.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що перебуває на посаді оперуповноваженого Острозького відділу поліції та йому відомо, що на території с.Оженин Острозького району було здійснено ряд крадіжок у вчиненні яких обґрунтовано підозрювався ОСОБА_9 , який не з`являвся на проведення слідчих дій та у зв`язку з тим, що останній залишив своє місце проживання слідчим було винесено постанову про зупинення досудового розслідування та оголошення ОСОБА_9 в розшук.

Вказує, що оскільки за місцем проживання останнього не було, то проводилися оперативно-розшукові дії по встановленню місця перебування ОСОБА_9 та йому, як працівнику поліції до обов`язків якого, зокрема, входить розшук осіб на території с.Оженин, було надано для виконання матеріали щодо розшуку та дозволу на затримання ОСОБА_9 .

Зазначив, що наприкінці березня 2017 року, точної дати не пам`ятає, близько 11 год. він спільно з працівником поліції ОСОБА_8 перебував в с.Оженин та їм надійшла оперативна інформація, що розшукуваний ОСОБА_9 перебуває за місцем свого проживання.

Пояснив, що коли вони прийшли до кімнати ОСОБА_9 , яка знаходиться в гуртожитку, то постукали і останній відкрив їм двері. Тоді вони представились, пред`явили службові посвідчення та жетони офіцерів, після чого запропонували ОСОБА_9 вийти в коридор. Показав, що після того, як ОСОБА_9 одягнувся, вийшов в коридор йому було зачитано ухвалу Острозького районного суду про дозвіл на його затримання і доставлення до суду для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу і запропоновано пройти з працівниками поліції. Однак, ОСОБА_9 був здивований, сказав, що нічого не вчиняв та в категоричній формі відмовився йти з ними, почав виражатися в їх адресу нецензурними словами та відмовився від підпису про ознайомлення зі змістом ухвали суду.

Пояснив, що ОСОБА_9 на неодноразові прохання та зауваження працівників поліції не реагував, відмовився пройти з ними та став чинити спротив, а тому був попереджений про можливість застосування відносно нього кайданок.

Зазначив, що коли вони намагалися одягнути на ОСОБА_9 кайданки, то почалась штовханина, оскільки ОСОБА_9 чинив активний опір, яка продовжувалася 30-40 хв.

Пояснив, що у зв`язку із невеликою шириною коридору гуртожитку вони не змогли одягнути кайданки, а тому попередили ОСОБА_9 про можливість застосування відносно нього сльозогінного газу, однак останній поведінку не змінив, а тому він застосував відносно ОСОБА_9 сльозогінний газ Терен 4, після чого було застосовано кайданки.

Вказав, що коли вони вивели ОСОБА_9 на двір, то прийшла його мати ОСОБА_23 і розпочала з ними конфлікт. Ними для ОСОБА_23 було роз`яснено, що відносно ОСОБА_9 є ухвала суду про дозвіл на його затримання, яку вона попросила оголосити для неї, однак, в силу опору ОСОБА_9 цього вони фізично зробити не змогли, оскільки він та ОСОБА_8 з двох сторін тримали ОСОБА_9 та вказали, що доведуть останнього до службового автомобіля і там оголосять для ОСОБА_23 вказану ухвалу суду, на що вона не реагувала та чинила їм також опір, перешкоджаючи виконати свої службові обов`язки.

Вказав, що службовий автомобіль, на якому вони з ОСОБА_8 приїхали в с.Оженин, знаходився приблизно за 700 м. від місця проживання ОСОБА_9 , а не біля самого будинку з тим, щоб ОСОБА_9 не стало завчасно відомо про приїзд працівників поліції.

Пояснив, що до отримання ухвали про дозвіл на затримання ОСОБА_9 , неодноразово телефонував останньому та бачив його в маршрутному таксі, вказуючи про необхідність з`явлення до поліції, а після отримання ухвали суду розпочалися більш активні оперативні пошуку.

На момент затримання ОСОБА_9 в коридорі гуртожитку був він, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . При цьому вказав, що приходила ще ОСОБА_47 , якій зателефонувала дитина та повідомила, що щось відбувається в коридорі. Вказав, що ОСОБА_47 з ним знайома, оскільки він раніше працював дільничним офіцером поліції по с.Оженин та він їй повідомив, що вони затримують ОСОБА_9 , після чого вона пішла у своїх справах.

Вказав, що коли прийшла Нагорна, то до ОСОБА_9 ще не було застосовано кайданки, вони з ОСОБА_8 намагалися його тримати по обидві сторони за руки. Окрім того, вказав, що нанести удари під час цього ніхто нікому не намагався, була лише штовханина.

Водночас, пояснив, що нанести удари ОСОБА_9 намагався коли вони були біля шафи, де він кілька разів намагався схопитися за скляну пляшку, але оскільки вони тримали його за руки, то в нього це не вийшло, однак з шафи трохи впало та побилося посуду.

Окрім того, зазначив, що до ОСОБА_9 вони з ОСОБА_8 прийшли в цивільному одязі та мали чистий охайний вид, однак під час штовханини в коридорі, стіни якого були побілені, їхній одяг був витертий об стіни, в білих плямах.

Водночас пояснив, що ОСОБА_9 під час затримання виривався, боровся, відштовхував їх руками, намагаючись вирватися.

Окрім того, вказав, що в один із моментів під час затримання ОСОБА_9 в черговий раз вирвавши руку кілька разів тягнувся рукою в сторону, де стояли скляні пляшки, банки різного об`єму, однак не дотягувався до пляшки.

Одночасно, пояснив, що коли вони вели ОСОБА_9 до службового автомобіля, під`їхав ще один автомобіль поліції, який вони викликали, оскільки ОСОБА_23 почала бити їх милицею, царапатися, намагалася вирвати палку, внаслідок чого вони всі впали, що бачив місцевий мешканець ОСОБА_48 .

Вказав, що ОСОБА_9 посадили в службовий автомобіль, який під`їхав та він разом з ОСОБА_23 поїхали до відділу поліції.

Окрім того вказав, що ОСОБА_9 , перебуваючи в коридорі гуртожитку, намагався втекти, вириваючись в двері, які розділяють коридор на 4 поверсі гуртожитку та знаходяться приблизно за 5 м. від дверей кімнати ОСОБА_9 , бив їх ногами, однак вказані двері були закриті.

Зазначив, що тілесних ушкоджень від дій ОСОБА_9 не отримав.

Потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що в провадженні працівника поліції ОСОБА_7 була справа щодо розшуку ОСОБА_9 та до них надійшли відомості, що останній перебуває за місцем свого проживання. Тому 28.03.2017 року близько 11 год. вони приїхали в с.Оженин, автомобіль залишили біля школи, а самі пішки пішли до гуртожитку та піднялися до кімнати ОСОБА_9 .

Пояснив, що спочатку ОСОБА_7 постукав в двері звичайним стуком, однак за дверима було тихо та їм ніхто не відчинив двері, після чого він постукав футбольним звуком та їм відкрив двері ОСОБА_9 .

Вказав, що після пред`явлення службових посвідчень ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_9 , що відносно нього у них на виконанні перебуває ухвала про його затримання, на що останній відповів, що йому про це нічого не відомо та сказав, щоб працівники поліції їхали, а він приїде пізніше.

Однак, вони повідомили, що це неможливо, зачитали йому ухвалу, після чого ОСОБА_9 сказав, що поїде з ними тільки йому потрібно подзвонити до своєї матері.

Пояснив, що коли ОСОБА_9 вийшов з кімнати, то зробив ривок вліво, однак він його схопив. На прохання ОСОБА_7 поводити себе нормально, ОСОБА_9 відповідав наказним тоном, мабуть, розраховуючи, що йому дадуть можливість вийти з будинку.

Вказав, що після того, як вони схопили його за руки, ОСОБА_9 почав вириватися, після чого розпочався процес боротьби, під час якого з шафи, що стояла в коридорі, почали падати банки, інші речі.

Зазначив, що під час боротьби ОСОБА_9 постійно тягнувся вирватися в ліву сторону в глиб коридору, а вони намагалися скрутити йому руки, щоб одягнути кайданки.

Пояснив, що коли ОСОБА_9 дотягнувся до дверей, що там були, то намагався їх вибити ногами, оскільки вони були закриті на навісний замок, після чого схопив скляну пляшку та замахнувся нею на них, однак не вдарив.

Зазначив, що після вказаних подій, ОСОБА_7 застосував балончик з газом та вони одягнули на ОСОБА_9 кайданки.

Пояснив, що викликав з чергової частини підмогу, оскільки розумів, що події можуть мати подальший розвиток. Окрім того, вказав, що під час боротьби в коридорі гуртожитку заходила якась жінка.

Пояснив, що коли вони разом із ОСОБА_9 спустилися до виходу з будинку, останній вперся ногами та почав гукати матір, яка прибирала територію десь за 50-70 м. від виходу з гуртожитку, після чого до них підбігла ОСОБА_23 та почала наносити удари працівникам поліції.

Вказав, що після даного епізоду ОСОБА_23 попросила показати їй ухвалу щодо ОСОБА_9 , однак у ОСОБА_7 не було такої змоги в силу ситуації, що склалася.

Свідок ОСОБА_49 суду показала, що проживає на четвертому поверсі в гуртожитку в АДРЕСА_2 , де по сусідству проживає ОСОБА_9 .

Вказала, що в той день, точної дати не пам`ятає, була на роботі та близько 11-12 год. їй зателефонувала сусідка ОСОБА_50 , яка сказала, що у них на поверсі щось відбувається і вона побігла подивитися, оскільки вдома у неї була сама дитина.

Вказала, що коли піднялася на площадку четвертого поверху гуртожитку, то побачила, що двоє хлопців в цивільному одязі під руки виводили ОСОБА_9 , який пручався та попросив її зателефонувати до його матері на що вона сказала, що не має номеру, але знайде, після чого пішла в кімнату до дитини, де була 5-7 хв., а коли вийшла, то побачила, що вони стояли на дворі і до них підійшла ОСОБА_23 за участі якої розпочався конфлікт.

Окрім того, пояснила, що на поверсі бачила безлад, якого зранку не було, посуд був розкиданий, побито декілька банок та пляшок з-під пива та осколки перебували біля дверей кімнати ОСОБА_9 .

Зазначила, що їй було відомо, що чоловіки, які вели ОСОБА_9 є працівники поліції, оскільки вони були їхніми дільничними поліцейськими.

Водночас, пояснила, що на поверсі дійсно є закриті на навісний замок двері, в кого є ключі від тих дверей їй не відомо.

Свідок ОСОБА_51 в суді пояснив, що під`їхавши до магазину в с.Оженин Острозького району почув плач, крик та побачив ОСОБА_23 , яка лежала на землі та тримала в руках дубінку, а над нею були працівники поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Він не розумів чи вони намагалися душити її вказаною дубінкою чи хотіли забрати її. В той же час працівники поліції пояснили, що вони перебувають на затриманні.

Вказав, що ОСОБА_23 віддала йому дубінку, піднялася з землі та він побачив, що під нею лежав ще ОСОБА_9 , якого підняли працівники поліції, оскільки його руки були за спиною в кайданках.

Пояснив, що працівники поліції не були одягнені у форменний одяг та можливо були брудні, оскільки стояли на землі на колінах, тілесних пошкоджень він ні на кому з учасників конфлікту не бачив.

Одночасно пояснив, що він не був свідком конфлікту, який відбувався в гуртожитку.

Відповідно до наказу начальника ГУНП в Рівненській області №81 о/с від 29.04.2016 року в судовому засіданні встановлено, що майора поліції ОСОБА_7 та майора поліції ОСОБА_8 призначено на посади оперуповноважених сектору кримінальної поліції Острозького відділу поліції ГУНП в Рівненській області.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівниками правоохоронного органу.

В судовому засіданні встановлено, що 28.03.2017 року оперуповноважений сектору кримінальної поліції Острозького відділу поліції ГУНП в Рівненській області ОСОБА_7 звернувся до начальника Острозького ВП ГУНП в Рівненській області з рапортом, яким повідомив про те, що ним спільно з оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Острозького ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 проводились оперативно-розшукові заходи по оперативно-розшуковій справі категорії «Розшук» щодо ОСОБА_9 під час яких йому було оголошено ухвалу суду про затримання та ОСОБА_9 при цьому почав чинити фізичний опір, погрожував фізичною розправою, шарпав їх за одяг, застосовував щодо них прийоми боротьби, виривався, намагався нанести удари скляними пляшками.

Відповідно до п.3, 6, 9 функціональних обов`язків оперуповноваженого СКП Острозького відділу поліції ГУНП в Рівненській області, затвердженої начальником зазначеного відділу 01.12.2016 року, серед основних завдань зазначених працівників є розшук осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, виконання доручень слідчого та оперативного супроводу кримінального провадження відповідно до вказівок керівництва підрозділу, а також виконання доручених керівництвом рішень слідчого.

З ухвали Острозького районного суду від 24.01.2017 року встановлено, що судом було надано дозвіл на затримання ОСОБА_9 , який зареєстрований та фактично проживає в АДРЕСА_1 , з метою приводу для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що 28.03.2017 року працівники поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виконували свої функціональні обов`язки з розшуку та затримання підозрюваного ОСОБА_9 .

З протоколу огляду місця події від 28.03.2017 року встановлено, що на час огляду коридору 4 поверху гуртожитку, який знаходиться в АДРЕСА_2 встановлено, що в ньому знаходяться попід стінами тумбочки та шафи, а на підлозі навпроти передостанніх дверей по ліву сторону коридору наявні частини розбитих пляшок з-під пива. Наявне в коридорі майно перевернуто внаслідок чого обстановка в коридорі порушена.

Під час огляду встановлено, що на одних з дверей, що знаходяться на 4 поверсі гуртожитку наявне нашарування бруду та дані двері деформовано.

Аналізуючи зазначені докази в їх сукупності, суд приходить до того, що вони в деталях відповідають показанням потерпілих, в тому числі в частині порушення обстановки в коридорі гуртожитку з причин вчинення активного опору працівникам поліції зі сторони ОСОБА_9 , наявності в коридорі гуртожитку розбитих скляних пляшок, наявність яких заперечує ОСОБА_9 , а також наявності пошкоджених дверей з нашаруванням бруду, які за показаннями потерпілих намагався вибити ОСОБА_9 з метою втечі під час опору працівникам поліції.

Водночас, жодними доказами не підтверджено факт на який вказує ОСОБА_9 , а саме не оголошення йому працівниками поліції ухвали суду про його затримання.

З висновку експерта №62 від 28.03.2017 року встановлено, що в ОСОБА_7 було виявлено тілесні ушкодження у виді: садна (12) на правому передпліччі по зовнішній поверхні в середній третині, які могли виникнути від дії тупих предметів з загостреними кінцями, якими могли бути нігті пальці рук сторонньої особи та синець на лівому передпліччі по зовнішній поверхні від середньої до нижньої третини, який виник від однієї травматичної дії (удару) тупим предметом, що цілком можливо при нанесенні удару дерев`яною милицею і зазначені тілесні ушкодження могли виникнути 28.03.2017 року.

З висновку експерта №63 від 28.03.2017 року встановлено, що в ОСОБА_8 було виявлено тілесні ушкодження у виді синці: на лівому плечі по зовнішній поверхні в середній третині, на лівому ліктьовому суглобі, на правому передпліччі по зовнішній поверхні в середній третині (3), які виникли не менше як від трьох травматичних дій (ударів) тупих предметів, що цілком можливо при нанесенні удару дерев`яною милицею та садна: на лівому передпліччі по зовнішній поверхні в середній третині (2), на правій кисті по зовнішній поверхні, які могли виникнути від дії тупих предметів з загостреними кінцями, якими могли бути нігті пальці рук сторонньої особи і зазначені тілесні ушкодження могли виникнути 28.03.2017 року.

Відповідно до ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні данні, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Частиною 2 зазначеної статті визначено, що процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст.85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Оскільки в провину ОСОБА_9 не ставиться заподіяння працівникам поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_8 тілесних ушкоджень 28.03.2017 року та вказані потерпілі в судовому засіданні не зазначали про те, що ОСОБА_9 спричинив їм тілесні ушкодження , то суд вважає, що висновки експерта №62 та №63 від 28.03.2017 року не мають значення як докази по даному кримінальному провадженню, тобто є неналежними.

З протоколів огляду від 28.03.2017 року курток, наданих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вбачається, що вони не є предметами однострою працівників поліції України, що відповідає показанням обвинуваченого, потерпілих та свідків в частині того, що вказані працівники поліції під час затримання ОСОБА_9 перебували в цивільному одязі.

В розумінні ст.342 КК України опором є активна фізична протидія при якій дії особи, яка чинить опір спрямовані на організм потерпілого, полягають у застосуванні фізичної сили до нього або проти предметів, необхідних для виконання обов`язків цими особами та при цьому дії особи, яка чинить опір перешкоджають виконанню потерпілим своїх функцій, реалізації повноважень та дії цієї особи вчинені в момент виконання потерпілим покладених на нього обов`язків.

В судовому засіданні встановлено наявність в діях ОСОБА_9 всіх ознак, характерних для опору і тому суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення знайшло своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі та його дії по зазначеному епізоду слід кваліфікувати за ч.2 ст.342 КК України, тобто опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

Епізод по факту крадіжки в ОСОБА_4 .

Окрім цього, ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що в ніч на 21.08.2016 року, діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_11 (особою, матеріали кримінального провадження щодо якої виділено в окреме провадження), маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно, з метою власного збагачення, проникли до приміщення хліва, який знаходиться в АДРЕСА_2 , звідки таємно викрали розукомплектований скутер марки Навігатор номер двигуна НОМЕР_4 вартістю 1100 грн., належний ОСОБА_4 .

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що 22.08.2016 року до нього зателефонувала його баба ОСОБА_52 та повідомила, що за місцем їх спільного проживання в АДРЕСА_4 із сараю зникла сітка до огорожі, мопед, кабель та корморізка. Пояснив, що в сараї є троє дверей, двоє з яких закриваються з вулиці ключем, а треті з середини на клямку, а після крадіжки ті двері, що закриваються на клямку були відчинені.

Вказав, що скутер «Навігатор» він купив бувшим у використанні за 1100 грн. біля чотирьох років тому та зареєстрованим у встановленому законом порядку він не був, а талон на нього він загубив за місяць до крадіжки. В той же час номер двигуна був записаний на окремому аркуші, оскільки він мав намір виготовити документи.

Зазначив, що на момент крадіжки вказаний скутер був у несправному стані та без пластмаси, тому вважає, що його вартість складала близько 600 грн.

Зазначив, що вночі 21.08.2016 року він перебував вдома, однак жодних сторонніх звуків не чув.

Пояснив, що зі слів працівників поліції, йому відомо, що викрадений в нього скутер вилучили в ОСОБА_12 та після крадіжки він транспортний засіб не бачив, в поліції було пред`явлено лише двигун від нього, який він впізнав по номеру.

Вказав, що претензій до обвинуваченого не має, оскільки мати ОСОБА_11 пообіцяла відшкодувати йому заподіяну шкоду і на даний час матеріальна та моральна шкода йому відшкодовані, а тому просить не позбавляти волі обвинуваченого ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_12 в суді пояснив, що восени 2016 року, можливо 20.08.2016 року, він разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_11 грали карти в квартирі останнього та на прохання ОСОБА_11 близько опівночі пішли до ОСОБА_4 .

Вказав, що в будинку ОСОБА_4 ніхто не відкрив двері, після чого хлопці запропонували щось викрасти, але він не погодився на це. Тоді вони сказали чекати їх на вулиці та десь через 15 хв. повернулися з розібраним скутером на якому мотор був від`єднаний, окрім того, не було оббивки, пластмаси, деяких електроприладів та, відповідно, двигун скутера працювати не міг.

Пояснив, що не пам`ятає хто саме вивів скутер з подвір`я, але по дорозі штовхали його всі троє по черзі спочатку до недобудованої будівлі, а потім на зберігання в його сараї, оскільки він живе один та лише він може користуватися сараєм.

Вказав, що розумів, що скутер викрадений, але близько двох тижнів ремонтував його, замінював певні деталі та займався пошуком клієнтів в мережі Інтернет для його продажу, а деталі, які замінив, в тому числі частину мотору, циліндр, головку від поршня, разом з ОСОБА_11 здали на металолом для ОСОБА_53 з с.Оженин за 100 грн., якими поділилися і з ОСОБА_9 .

Пояснив, що раму і кермо від скутера забрав ОСОБА_11 , але куди їх подів йому не відомо.

При цьому, вказав, що в нього залишилася частина мотору від даного скутера, на якій був наявний номер.

Зазначив, що йому відомо, що працівникам поліції про крадіжку повідомив ОСОБА_54 , на прізвисько ОСОБА_55 , якому ОСОБА_12 , після того, як не продав його другому покупцю, повідомив, що не знає чи повернути скутер ОСОБА_4 , чи звернутися до працівників поліції.

Пояснив, що до нього приїжджали дві особи, оглядали скутер, однак відмовилися купувати, а після того, як він почув, що викрадений скутер розшукують, то відразу видав його працівникам поліції, які провели його огляд, записали номер мотору та оформили добровільну видачу.

Свідок ОСОБА_56 суду показав, що він знайомий з ОСОБА_11 , який був його однокласником та ОСОБА_12 , які також мешкають в с.Оженин. Вказав, що з ОСОБА_11 спілкується по робочих питаннях, оскільки він займається прийомом металобрухту, а останній періодично приходив до нього щось здавати.

Пояснив, що влітку 2016 року до нього прийшов ОСОБА_11 та мабуть ОСОБА_12 і принесли в мішку запчастини, щоб здати їх на металобрухт.

Вказав, що вказані запчастини були не нові, зі слідами іржі, від чого вони йому не відомо. Зазначив, що пам`ятає, що вказані запчастини заважили десь на 100 грн., які він віддав для ОСОБА_11 .

Пояснив, що в подальшому він здав зазначені запчастини на базу в м.Рівне, а працівники поліції нічого в нього не вилучали.

Свідок ОСОБА_21 в суді пояснив, що знайомий з ОСОБА_12 , в якого 4-5 років тому, а можливо в 2016 році, придбав деталі до скутера, але які саме не пам`ятає, хоча можливо то був стартер.

Пояснив, що останній пропонував йому скутер, однак він його бачив лише в розібраному вигляді в сараї, ключі від якого були в ОСОБА_12 .

Вказав, що ОСОБА_12 при цьому пояснював, що то його мопед, при цьому, про ОСОБА_9 чи ОСОБА_11 нічого не казав.

Пояснив, що до вказаних подій скутера у ОСОБА_12 не бачив, водночас вказав, що зрідка буває вдома, а тому просто міг не знати про це.

Вказав, що номеру телефону ОСОБА_9 та ОСОБА_11 на даний час не знає, хоча раніше в період 2013-2016 років вони були записані в його телефоні, оскільки вони періодично зустрічалися в м.Житомир, де він проходив військову службу, а останні працювали.

Окрім того, пояснив, що, будучи в ОСОБА_11 в м.Житомир, був свідком телефонної розмови між ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , під час якої йшлося про гроші, однак, ні суми, ні суті розмови вказати не може, оскільки уже не пам`ятає і не цікавився цим в ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_57 в судовому засіданні пояснив, що влітку близько 2 років тому йому зателефонував його знайомий ОСОБА_12 та запропонував придбати скутер за 1000 грн. Вказав, що домовився подивитися на вказаний транспортний засіб, після чого зустрівся з ОСОБА_12 , який показав скутер, що знаходився в сараї на посьолку, при цьому з ними більше нікого, зокрема ОСОБА_9 чи ОСОБА_11 , не було.

Зазначив, що він так зрозумів, що мопед належить ОСОБА_12 та думає, що сарай також останнього.

Вказав, що мопед стояв справа під вікном в сараї, окрім нього там ще був мопед Дельта в розібраному стані, зокрема, заднє колесо та деталі з мотора лежали неподалік.

Пояснив, що запитав в ОСОБА_12 чи є документи на мопед та після негативної відповіді, відмовився від купівлі вказаного транспортного засобу.

Зазначив, що з ОСОБА_9 та ОСОБА_11 особисто не знайомий, лише декілька разів підвозив їх на автомобілі, оскільки займався наданням послуг з перевезення.

Будучи допитаним по даному кримінальному провадженню засуджений ОСОБА_11 пояснив, що ввечері 20.08.2016 року ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та він в його ж квартирі грали в карти та вирішили піти додому до ОСОБА_4 , в якого він мав намір забрати свої інструменти, які зберігались в останнього на час перебування його в місцях позбавлення волі.

З цією ціллю в нічний час вони прибули в с.Бродівське Острозького району до будинку, де проживає ОСОБА_4 , звідки ОСОБА_12 викрав мопед ОСОБА_4 .

При цьому, зазначив, що ОСОБА_9 жодних дій спрямованих на вчинення зазначеного злочину не вчиняв.

З витягу з кримінального провадження №0000372 та заяви від 21.08.2016 року вбачається, що за заявою ОСОБА_4 22.08.2016 року було зареєстровано кримінальне провадження за ч.3 ст.185 КК України про крадіжку в ніч на 21.08.2016 року з приміщення хліва, який знаходиться в АДРЕСА_2 розукомплектованого скутера марки Навігатор номер двигуна НОМЕР_4 .

З протоколу огляду місця події від 21.08.2016 року, проведеного в господарській будівлі, яка знаходиться на території господарства ОСОБА_58 в АДРЕСА_2 , яке по периметру огороджене, встановлено, що в приміщенні наявні двері, перші з яких обладнані защіпкою, приміщення №2 будівлі також обладнане дверима, на яких наявний накладний замок у справному стані. Водночас, з протоколу вбачається, що в господарській будівлі зберігаються матеріальні цінності власників.

З заяв ОСОБА_12 від 06.10.2016 року вбачається, що в кінці серпня 2016 року він разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_11 скоїли крадіжку скутера Навігатор в ОСОБА_16 , жителя с.Бродівське Острозького району, який в подальшому зберігався в приміщенні сараю, що в с.Оженин по вул.Заводська, двигун від якого за номером 1Р39QMB *07077342* було добровільно видано ОСОБА_12 для працівників поліції.

З протоколу огляду від 06.10.2017 року з ілюстративними таблицями до нього, вбачається, що об`єктом огляду є двигун від мопеду марки Навігатор та два колеса, добровільно видані ОСОБА_12 . При цьому, проведеним оглядом на двигуні, окрім інших ознак, виявлено, заводський номер 1Р39QMB *07077342*.

Згідно повідомлення №3.3-5/17 від 17.01.2017 року, відповідно до ч.4 ст.69 КПК України, неможливо провести судову товарознавчу експертизу, призначену постановою слідчого СВ Острозького ВП ГУПН від 17.01.2017 року, на вирішення якої було поставлене питання Яка ринкова вартість з урахуванням фізичного зносу скутера марки Навігатор об`ємом 60 см3 котрий був придбаний в якості нового у 2010 році та у користуванні в потерпілого був на протязі трьох років, станом на 20.08.2016 року?.

Оцінивши вказані докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також достатності та взаємозв`язку суд вважає, що вони є недостатніми доказами того, що саме ОСОБА_9 було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України по факту викрадення скутера марки "Навігатор", оскільки ні потерпілий, ні свідки достовірно не вказали на ОСОБА_9 , як особу що вчинила даний злочин. Достовірних даних про вчинення саме ОСОБА_9 вказаного злочину слідством та в судовому засіданні не здобуто, обвинувачення за вказаним епізодом, ґрунтується на суперечливих показаннях свідка ОСОБА_12 та процесуальних документах, які не можна визнати достатніми доказами того, що саме ОСОБА_9 було вчинено дане кримінальне правопорушення. При цьому, суд виходить і з того, що стороною обвинувачення не надано доказів того, що протокол про хід та результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційний мереж від 18.11.2016 року отриманий в порядку, встановленому КПК України, то на підставі ч.2 ст.86 КПК України суд визнає даний доказ недопустимим. З цих же підстав суд не приймає як допустимий доказ повідомлення про дозвіл на використання матеріалів НСРД від 13.01.2017 року по даному епізоду.

Відповідно до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до роз`яснень п.23 Пленуму Верховного Суду України "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку", всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані - суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 р. "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" визнання особи винною у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Згідно з п.2 ч.1 ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється судом у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Таким чином, суд прийшов до висновку про необхідність визнати ОСОБА_9 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та виправдати останнього за недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.

Епізод по факту крадіжки в ОСОБА_5 .

Окрім того, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що 02.09.2016 року о 16 год. 51 хв. за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_11 (особою, матеріали кримінального провадження щодо якої виділено в окреме провадження), маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно, з метою власного збагачення, проникли до приміщення квартири, що знаходиться в АДРЕСА_5 та належить ОСОБА_23 , звідки таємно викрали нетбук марки Lenovo вартістю 11000 грн., належний ОСОБА_5 .

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що їй належить нетбук Lenovo білого кольору, який був придбаний нею в Російській Федерації за 11000 рублів РФ.

Вказала, що в 2016 році, точної дати не пам`ятає, зазначивши, що це могло бути 02.09.2016 року, вона перебувала в АДРЕСА_5 в своєї матері ОСОБА_59 де близько 9-10 год. ще бачила ноутбук, а після того, як повернулася з батьками з городу близько 14-15 год., то нетбука в квартирі не було.

Пояснила, що десь через півроку після даного інциденту слідча поліції ОСОБА_60 повідомила, що нетбук, який викрали в неї, знаходиться в ломбарді в м.Острог, а тому вона, заплативши кошти в ломбард, повернула свій нетбук.

Вказала, що їй не відомо, хто викрав в неї нетбук, а що зазначено в протоколах її допиту під час досудового розслідування їй не відомо, оскільки підпис на протоколі додаткового допиту потерпілої не її, однак вказала, що рукописний текст на протоколі допиту виконаний нею власноручно, при цьому, підпис також не її.

Пояснила, що відмовляється від показів, даних нею під час досудового розслідування, оскільки не пам`ятає фактів, що зазначені в протоколах її допиту. Окрім того, вказала, що сусідка ОСОБА_61 нічого їй не повідомляла по факту викрадення нетбука, а чому про це вказано в протоколі її допиту від 05.09.2016 року пояснити не може.

Одночасно, пояснила, що дійсно зверталася із заявою в органи поліції по факту викрадення в неї нетбука, в якій вказувала, що крадіжку здійснив її брат ОСОБА_9 та племінник ОСОБА_11 . Однак, в подальшому, на прохання своєї матері ОСОБА_23 , звернулася до поліції із заявою про закриття вказаного кримінального провадження, вказавши, що це було сімейне непорозуміння.

Окрім того вказала, що нею неодноразово було подано заяви про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_9 за ч.3 ст.185 КК України по факту викрадення в неї нетбука, які вона підтримує та просить задоволити.

Від надання подальших показань потерпіла ОСОБА_5 відмовилася на підставі ст.63 Конституції України.

Свідок ОСОБА_62 в суді пояснила, що ніколи не запрошувалась працівниками поліції в якості понятої при огляді квартири ОСОБА_23 .

При цьому, вказала, що за місцем проживання останньої взагалі ніколи не перебувала та їй нічого не відомо за фактом викрадення нетбуку в ОСОБА_5 .

Зазначила, що підпис на протоколі огляду ніби схожий на її, при цьому припустила, що нею могли підписувати якісь документи працівникам поліції, однак не в якості протоколу огляду квартири ОСОБА_23 , оскільки на проведенні такої процесуальної дії присутня не була.

Водночас, не змогла пояснити, де перебувала 03.09.2016 року.

Свідок ОСОБА_63 в судовому засіданні пояснив, що 03.09.2016 року понятим під час огляду місця події квартири ОСОБА_23 не був і на той час в с.Оженин Острозького району взагалі не перебував.

Свідок ОСОБА_31 в суді пояснила, що була слідчою під час проведення огляду місця події в квартирі ОСОБА_23 за фактом викрадення нетбуку у ОСОБА_5 .

Вказала, що на проведення вказаної слідчої дії було запрошено двох понятих, чоловіка та жінку, дані про яких було внесено в протокол огляду місця події. При цьому, зазначила, що особисті дані понятих були записані з їх слів, оскільки жодних документів, що встановлюють особу у них з собою не було.

Зазначила, що в протоколі огляду наявні підписи тих осіб, які були понятими та присутніми під час проведення слідчої дії.

Пояснила, що під час проведення огляду, окрім двох понятих, була присутня ОСОБА_23 , яка, як власник квартири, написала заяву на добровільну згоду на проведення огляду в приміщенні.

Вказала, що виїзд на місце події здійснювала разом із оперуповноваженим ОСОБА_7 та не пам`ятає чи був з ними експерт-криміналіст. Зазначила, що ОСОБА_7 не був учасником огляду місця події, оскільки за її вказівкою встановлював свідків події, опитував сусідів.

Пояснила, що ОСОБА_5 не було надано документів щодо викраденого нетбука, при цьому, дані про викрадене майно та його вартість було встановлено зі слів потерпілої, які підтвердила ОСОБА_23 .

Вказала, що протокол огляду місця події, окрім неї, підписувала ще власник ОСОБА_23 та двоє понятих, які були присутні під час проведення слідчої дії.

Пояснила, що з ОСОБА_64 та ОСОБА_65 особисто не знайома та будь-яких конфліктних ситуацій між ними не було.

Свідок ОСОБА_7 в суді пояснив, що був в складі слідчо-оперативної групи разом із ОСОБА_31 та вони здійснювали виїзд на місце події в с.Оженин по факту викрадення нетбуку у ОСОБА_5 .

Вказав, що в квартирі ОСОБА_23 , звідки було викрадено майно, під час слідчих дій він не перебував, оскільки виконував вказівку слідчої щодо встановлення можливих очевидців крадіжки, опитував сусідів, тощо. При цьому, вказав, що пошуком понятих він не займався та не бачив їх.

Пояснив, що про обставини справи працівників поліції повідомляла ОСОБА_23 , зокрема остання вказувала, що її сусідка, прізвище якої на даний час він не пам`ятає, бачила, як ОСОБА_9 ходив біля будинку і в той час ОСОБА_11 спускав йому щось з балкону квартири.

Вказані обставини в неофіційному порядку підтвердила, зазначена ОСОБА_23 , сусідка та про вказані обставини він повідомив для слідчої, однак, в подальшому зазначена особа повідомила, що показів давати не буде та відмовляється від будь-яких пояснень. Вказав, що йому не відомо чи був офіційний допит вказаного свідка слідчим.

Водночас зазначає, що ОСОБА_23 в подальшому також відмовилася від своїх пояснень.

Окрім того, пояснив, що спочатку ОСОБА_23 лише повідомила про факт викрадення ОСОБА_9 та ОСОБА_11 нетбуку, що належить ОСОБА_5 і лише після двох годин перемовин з ними і прохань, щоб останні повернули викрадене майно, звернулися із письмовою офіційною заявою про вчинення кримінального правопорушення, після чого проводилися слідчі дії.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_66 показала, що проживає в одному будинку з ОСОБА_23 , але в різних під`їздах. Зазначила, що з приводу крадіжки нетбука з її квартири їй нічого не відомо і з цього приводу вона для ОСОБА_23 нічого не повідомляла.

З сином ОСОБА_23 ОСОБА_9 вона також знайома і нічого поганого щодо нього не знає.

Зазначила, що жодного незаконного впливу щодо неї зі сторони обвинуваченого не було.

З витягів з кримінального провадження №0000372 та №0000397, протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 03.09.2016 року вбачається, що за усною заявою ОСОБА_5 03.09.2017 року до ЄРДР було внесено відомості про кримінальне правопорушення за фактом того, що 02.09.2016 року о 14 год. ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_11 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно з метою власного збагачення, проникли до приміщення квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 та належить ОСОБА_23 , звідки таємно викрали нетбук марки Lenovo, який на праві приватної власності належав потерпілій ОСОБА_5 , чим заподіяли останній майнову шкоду на суму 11000 грн.

Згідно заяви ОСОБА_23 від 03.09.2016 року, протоколу огляду місця події/предметів від 03.09.2016 року вбачається, що об`єктом огляду є квартира АДРЕСА_6 , яка належить ОСОБА_23 , та в ході огляду встановлено наявну в квартирі обстановку, зокрема, оглядом встановлено, що вхід до квартири та житлової кімнати здійснюється через наявні двері, із північної сторони житлової кімнати квартири наявний вихід на балкон, який здійснюється за допомогою дерев`яних дверей, балкон огороджено металевою решіткою. Водночас, з протоколу вбачається, що в квартирі зберігаються матеріальні цінності її мешканців.

Згідно ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

За ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.1 ст.87 КПК України та п.4 ч.2 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (параграф 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі Шабельника проти України від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, на недоторканість житла (статті 5, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) тощо.

При вирішенні справи суд не бере до уваги в якості доказу протокол огляду місця події/предметів від 03.09.2016 року на підставі ст.84, 86, 87 КПК України, зважаючи на те, що в судовому засіданні достовірно не встановлено, що саме ОСОБА_62 та ОСОБА_67 , які в зазначеному протоколі вказані як поняті, були присутні під час проведення даної слідчої дії, що вказує порушення вимог КПК України в частині порядку збирання доказів під час складання протоколу цієї слідчої дії.

Водночас, в судовому засіданні встановлено, що потерпілою ОСОБА_5 було подано заяви про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_9 по факту викрадення в неї нетбуку марки Lenovo. Вирішуючи дані заяви суд виходить з наступного.

Під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_5 звернулась до суду із заявами про відмову від обвинувачення ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та просить закрити кримінальне провадження.

Прокурор не заперечує проти закриття кримінального провадження в цій частині у зв`язку з відмовою ОСОБА_5 від обвинувачення.

Розглядаючи в порядку п.7 ч.1 ст.284 КПК України питання про можливість закриття кримінального провадження в цій частині, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.477 КПК України, який був чинним на час подання потерпілою заяв про відмову від обвинувачення та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_9 , кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінального правопорушення, передбаченого зокрема, частиною третьою статті 185 КК України, якщо воно вчинено близьким родичем чи членом сім`ї потерпілого.

Потерпілою у кримінальному провадженні по одному з епізодів є ОСОБА_5 , яка є сестрою обвинуваченого, тобто особою, яка відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КПК України є близьким родичем обвинуваченого і яка звернулася із заявою про відмову від обвинувачення ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та закриття кримінального провадження. Рішення про відмову від обвинувачення є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу чи погроз.

Прокурор в судовому засіданні не заперечує проти закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_9 за ч.3 ст.185 КК України по зазначеному епізоду, у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_5 від обвинувачення, яке здійснюється у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

За таких обставин суд, враховуючи, що ч.1 ст.5 КПК України передбачено, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення, а ч.1 ст.5 КК України передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотню дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності вважає, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України по даному епізоду слід закрити у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_5 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого та зокрема те, що відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст.289 КК України кваліфікується як тяжкий злочин за вчинення якого не передбачено інших видів покарання окрім позбавлення волі. В той же час, відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст.342 КК України кваліфікується як злочин невеликої тяжкості і передбачає альтернативу видів покарання.

Одночасно суд враховує, що наявність інкримінованого ОСОБА_9 корисливого мотиву вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України доведена в судовому засіданні, оскільки викрадений скутер ним було збуто за грошові кошти, а тому з врахуванням вимог ст.59 КК України, згідно якої конфіскація майна може бути призначена за умови, якщо вчинений злочин (тяжкий чи особливо тяжкий) є корисливим, суд вважає за доцільне призначати ОСОБА_9 покарання з конфіскацією належного йому майна, визначене санкцією ч.2 ст.289 КК України.

Беручи до уваги особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_9 по місцю проживання характеризується посередньо, на диспансерному обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, хворіє на гіпертонічну хворобу ІІ ст., виразкову хворобу дванадцятипалої кишки, гастродуоденіт, раніше неодноразово судимий.

Відповідно до ст.66 КК України, обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 судом не встановлено.

В той же час, відповідно до ст.67 КК України, суд враховує, що обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_9 є рецидив злочинів.

Водночас, суд вважає, що в даному кримінальному провадженні повторність, як обставина, яка обтяжує покарання ОСОБА_9 відсутня, оскільки, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК України суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.

Одночасно суд бере до уваги і те, що ОСОБА_9 невеликий проміжок часу вчинив два умисних злочини, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів та небажання поважати закон та вважає за необхідне обрати покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки інше, більш м`яке покарання не забезпечать виправлення й перевиховання обвинуваченого. При цьому, суд виходить і з того, що раніше ОСОБА_9 неодноразово судимий і жодного розкаяння у вчиненні кримінальних правопорушень не виявляє.

З цих підстав, враховуючи також висновок органу пробації який вважає, що наявний дуже високий ризик вчинення ОСОБА_9 повторного кримінального правопорушення, а сам ОСОБА_9 несе високий ризик небезпеки для суспільства у зв`язку з чим неможливе його виправлення без позбавлення його волі, суд вважає, що таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

З зазначених міркувань суд не може погодитись з думкою потерпілої ОСОБА_6 про можливість призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

При вирішенні питання запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 суд виходить з того, що ухвалою суду від 28.10.2019 року відносно ОСОБА_9 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою та при цьому в судовому засіданні було встановлено наявність ризиків того, що ОСОБА_9 може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто наявні ризики, передбачені п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

З урахуванням призначеного покарання у виді позбавлення волі, а також з метою уникнення ризиків передбачених п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України та належного виконання вироку, суд приходить до висновку про доцільність продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-V-ІІІ від 26.11.2015 р.), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що у тому числі, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі, а тому, суд вважає необхідним застосувати до ОСОБА_9 положення ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-V-ІІІ від 26.11.2015 р. та зарахувати ОСОБА_9 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з моменту затримання 28.03.2017 року по день набрання чинності Закону України №2046-VIII від 18 травня 2017 року, який набрав чинності з 21 червня 2017 року, та яким передбачено зарахування судом попереднього ув`язнення у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день, а саме по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

При вирішенні питання про відшкодування процесуальних витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 122 КПК України, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України. Згідно ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З довідки про витрати на проведення експертизи вбачається, що витрати на проведення товарознавчої експертизи скутера «KEEWAY MATRIX» по даному кримінальному провадженню становлять 351,84 грн., а відтак суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 витрат, пов`язаних з проведенням зазначеної експертизи.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог п.5, 7 ч.9 ст. 100 КПК України, згідно якої при вирішенні питання про долю речових доказів і документів, гроші, цінності та інше майно, які були об`єктом кримінального правопорушення, повертаються законним володільцям, документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження.

В судовому засіданні встановлено, що скутер KEEWAY MATRIX» (номер рами № НОМЕР_1 , номер двигуна № НОМЕР_2 ) належить потерпілій ОСОБА_6 та переданий їй на зберігання, а тому його слід вважати такими, що повернутий законному володільцю, двигун та два колеса скутера Навігатор (номер двигуна НОМЕР_4 ), які зберігаються в камері схову Острозького ВП ГУНП в Рівненській області повернути ОСОБА_4 .

Цивільні позови потерпілими не заявлялися.

Керуючись ст.118, 124, 129, 369-374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.289, ч.2 ст.342 КК України та призначити йому покарання

за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі строком сім років з конфіскацією 1/2 частини усього належного йому на праві власності майна;

за ч.2 ст.342 КК України у виді позбавлення волі строком один рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України призначити остаточне покарання ОСОБА_9 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді семи років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини усього належного йому на праві власності майна.

Продовжити щодо ОСОБА_9 запобіжний захід у виді триманням під вартою з утриманням в ДУ "Рівненський слідчий ізолятор" терміном до 10.08.2020 року до 18 год. 55 хв.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-V-ІІІ від 26.11.2015р.) зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з 28.03.2017 року по 20.06.2017 року включно, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі та з 21.06.2017 року по 04.10.2018 року і з 28.10.2019 року по дату набрання вироком законної сили (в редакції Закону України №2046-VIII від 18.05.2017 року) з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

ОСОБА_9 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та виправдати його за недоведеністю вчинення ним зазначеного кримінального правопорушення.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України закрити, у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_5 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Речові докази: скутер KEEWAY MATRIX» (номер рами № НОМЕР_1 , номер двигуна № НОМЕР_2 ) вважати повернутим ОСОБА_6 , двигун (номер двигуна НОМЕР_5 ) та два колеса до скутера Навігатор, які передані до камери для зберігання речових доказів Острозького ВП ГУНП в Рівненській області повернути ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави 351 грн. 84 коп. процесуальних витрат за проведення експертизи.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_9 протягом 30 днів з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1