Номер провадження: 11-сс/813/511/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
підозрюваного ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.03.2020 р. по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000934 від 02.10.2019 року, якою відносно:
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одеса, громадянина України, фізичної особи-підприємця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 13.05.2020 року, тобто в межах досудового розслідування за адресою: АДРЕСА_2 .
На підозрюваного покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Мотивуюче своє рішення, слідчий суддя, врахував, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, доведена наявність хоча і мінімального, але єдиного ризику передбаченого ч.1 ст.177 КПК України, а саме - можливого переховування від органів досудового розслідування та суду.
Враховавши обставини інкримінованого злочину, а також характеризуючи дані підозрюваного, слідчий суддя прийшов до переконання, що більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігти ризику, встановленому слідчим суддею в судовому засіданні.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 зазначив, що вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню з наступних підстав:
- підозра, пред`явлена ОСОБА_6 із наявних як в клопотанні, так і в матеріалах провадження доказів взагалі не обґрунтована, а вказує на наявність цивільно-правових відносин;
- ризики, зазначені у клопотанні жодними матеріалами не підтверджені, а даних які б свідчили про неможливість застосування до ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу не надано;
- кримінальне провадження розслідується із порушенням територіальної підсудності, оскільки місцем вчинення злочину є Лиманський район м. Одеси;
- матеріали провадження містять значні суперечності, оскільки не зрозуміло як потерпілий ОСОБА_9 міг 02.10.2019 р. о 12 год. 05 хв. ознайомлюватись з фотознімками з камер КП «Центр інтегрованої системи відеоспостереження та відео аналітики в м. Одесі», а відомості до ЄРДР внесено об 11 год. 21 хв. 02.10.2019 р., а відповідь на запит надається лише в межах кримінального провадження. Окрім того, підписи у протоколі допиту потерпілого та його паспорті є різними;
- розмір матеріальних збитків на які посилається потерпілий є сумнівними, так як йому має виповнитись 80 років, зважаючи на що, сторона захисту клопотала про допит останнього у судовому засіданні, проте у клопотанні безпідставно відмовлено;
- слідим суддею не враховані міцні соціальні зв`язки ОСОБА_6 , наявність постійного місця проживання, відсутність судимостей, позитивна характеристика за місцем мешкання, наявність місця роботи, наявність низки хронічних хвороб, які потребують відвідування лікувальних закладів, перебування на його утриманні батьків-пенсіонерів, відсутність матеріальної шкоди у зв`язку із вилученням транспортного засобу.
Посилаючись на наведені доводи захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник та підозрюваний підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, натомість прокурор в судове засідання не з`явився, однак надіслав заяву, в якій просив скаргу розглянути без його участі та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, а ухвалу слідчого суді просив залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до положень ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
З мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону загалом виконав та врахував їх при постановленні ухвали, однак, дійшовши обґрунтованого висновку про можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, однак не врахував обставини щодо можливості застосування відносно підозрюваної домашнього арешту в нічний час доби.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві. Зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», судам слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України». Відповідно до неї «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. За відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (рішення у справі «Чеботарі проти Молдови», № 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)».

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України за наступних обставин.
Так, ОСОБА_6 вступивши у попередню змову із ОСОБА_10 , використовуючи завідомо підроблені документи, поза волею власника ОСОБА_9 , не маючи ані дійсного, ані передбачуваного права, протиправно вилучили транспортний засіб марки «RENAULT», модель Magnum 500.19 НТ 1100, об`єм двигуна 12.777, рік випуску 2007, номер кузова НОМЕР_1 ; тип кузова: вантажний сідловий тягач; колір кузова: чорний, державний номер: НОМЕР_2 , який належав на праві власності ОСОБА_9 11.09.2019 в період часу з 08.30 год. по 12.00 год., більш точний час в ході досудового слідства не встановлений, маючи вільний доступ до вищезазначеного транспортного засобу перемістили його до Територіального сервісного центру (ТСЦ) №5147 Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області, за адресою: Одеська область, Лиманський район, смт. Доброслав, вул. Промислова, 29, де в період часу з 12.25 год. по 12.40 год надали вказаний транспортний засіб для огляду співробітникам Одеського НДЕКЦ МВС України. У подальшому, невстановлена на теперішній час слідством особа надала адміністратору вказаного ТСЦ №5147 ОСОБА_11 ряд документів, які стали підставою для переоформлення зазначеного транспортного засобу на ім`я ОСОБА_6 . На підставі наданих документів адміністратор ТСЦ №5147 11.09.2019 о 13.40 год. здійснив пряму перереєстрацію транспортного засобу з законного власника ОСОБА_12 на ОСОБА_6 з присвоєнням державного номера НОМЕР_3 та оформленням свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 . Надалі, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_10 , 11.09.2019, в період часу з 13.40 год. по 15.00 год., більш точний час в ході досудового слідства не встановлений, попередньо отримавши від невстановленої особи свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_6 , маючи у розпорядженні зазначений автомобіль, незаконно заволоділи ним, перемістивши його без відома та проти волі власника до авто-майданчику за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, 137, де він був вилучений працівниками СУ ГУНП в Одеській області під час огляду проведеного за участю ОСОБА_10 .
Колегія суддів не погоджується із доводами захисника ОСОБА_7 щодо відсутності обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вказаному кримінальному правопорушення, та вважає, що слідчим до клопотання долучено достатньо доказів, які можуть свідчити про те, що підозра ОСОБА_6 на даному етапі досудового розслідування знайшла своє підтвердження, в тому числі доказами, які досліджені слідчим суддею та судом апеляційної інстанції, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 , протоколом допиту свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , висновком експерта №312-П від 05.11.2019 р., протоколом огляду предмета (оптичного диску з відеозаписом нагрудної камери співробітника ОНДЕКЦ МВС України), договором купівлі-продажу транспортного засобу (далі, ТЗ) від 05.09.2019 р., актом огляду реалізованого ТЗ, актом технічного стану ТЗ, протоколом огляду місця події та іншими матеріалами провадження у їх сукупності.
На підставі зазначеного, апеляційний суд приходить до переконання, що надані органом досудового розслідування докази на даній стадії досудового розслідування більш ніж повністю доводять обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, про що вірно зазначено в ухвалі.

При цьому, доводи захисника щодо суперечностей матеріалів кримінального провадження з приводу швидкого надання свідкам та потерпілому фотознімків з камер КП «Центр інтегрованої системи відеоспостереження та відео аналітики в м. Одесі» є голослівними та таким, що не спростовуються захисником як такі, що отримані незаконним способом, або є недопустимим доказом. Порядок та способи отримання інформації під час досудового розслідування здійснюється у спосіб, передбачений КПК України, а швидкість отримання інформації на запит правоохоронного органу не може свідчити про незаконності отримання такої інформації, а також подальше її визнання як недопустимий доказ.
Відповідно до статей 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, а підстав для визнання доказів недопустимими на даній стадії процесу, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.
Щодо доводів захисника з приводу сумнівності розміру завданих потерпілому матеріальних збитків, то колегія суддів зазначає, що розмір матеріальної шкоди може бути уточнений протягом досудового розслідування, шляхом надання доказів такої шкоди та не може свідчити про відсутність складу кримінального правопорушення. Водночас, наявність саме конкретного розміру шкоди жодним чином не впливає на кваліфікацію дій підозрюваного, оскільки кваліфікуючою ознакою злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, який інкримінується ОСОБА_6 є вчинення такого злочину за попередньою змовою групою осіб.

Питання визначення підслідності кримінального провадження, яке на думку захисника розслідується з порушенням, апеляційний суд знаходить безпідставним з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений в тому числі доручати органу досудового розслідування проведення досудового розслідування та приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження та продовження строків досудового розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом.

В свою чергу, положеннями ч. 2 ст. 218 КПК України визначено, якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він проводить розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність.

А ч. 5 цієї ж норми встановлено, що спори про підслідність вирішує керівник органу прокуратури вищого рівня. Тобто, вирішення цього питання жодним чином не відноситься до компетенції ні слідчого судді, ні суду апеляційної інстанції.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Слідчий суддя в ухвалі зазначив, що в судовому засіданні прокурор довів наявність хоча і мінімального, але існування єдиного ризику, передбаченого ч. 1 ст.177 КПК України, а саме - можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, з чим колегія суддів може повністю погодитись. Апеляційний суд також погоджується з тим, що наявність ризиків вчинення іншого злочину, а також пошкодження, псування, знищення, приховування речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення слідчим не доведений та матеріалами провадження не підтверджені.
В свою чергу, апеляційний суд також вважає, що на даний час може також існувати ризик впливу підозрюваного на потерпілого та свідків, а також іншої особи, причетної до вчиненого злочину, яка на теперішній час не встановлена, та беручи до уваги позицію сторони захисту щодо кваліфікації дій ОСОБА_6 як цивільно-правових відносин, ризик такого впливу може мати місце, з метою можливої зміни зазначеними особами своїх показань.
Водночас, колегія судів зважає на те, що слідчий cуддя зазначаючи про наявність мінімального ризику переховування та відкинувши наявність існування інших ризиків, не розглянув питання щодо застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому, апеляційний суд вважає, що наявність іншого, встановленого під час апеляційного розгляду скарги, ризику впливу не позбавляє суд можливості застосувати відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з цілковитою ізоляцією, хоч і не в умовам попереднього ув`язнення.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. с) Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Реалізуючи зазначену правову позицію, апеляційний суд вважає, що при наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині, встановлених ризиків, які передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, соціальних зв`язків, які можна вважати міцними, а саме: наявність дружини та доньки 2003 р.н., позитивної характеристики, відповідно до якої ОСОБА_6 приймає активну участь у житті будинку, в якому проживає, приватного підприємства, відсутність судимостей, відносно ОСОБА_6 можливо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час добиза місцем його проживання в м. Одесі, що буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки та запобігання названим вище ризикам, а доводи захисника, викладені ним в апеляційній скарзі є частково обґрунтованими.

При цьому, колегія суддів частково погоджується із доводами захисника з приводу не врахування слідчим суддею всіх обставин, що характеризують особу підозрюваного, які знайшли своє відображення в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду, натомість слідчим суддею слушно зазначено, що захисником не доведено та не підтверджено, того факту, що підозрюваному необхідно відвідувати будь яких лікарів, та не доведено що застосованим запобіжним заходом буде обмежено його право на здійснення підприємницької діяльності, у зв`язку з тим, що сам підозрюваний вказав на її призупинення.
Доводи захисника щодо перебування на утриманні підозрюваного батьків-пенсіонерів, а також необхідності в його догляді за хворою матір`ю, матеріалами провадження та апеляційної скарги не підтверджені.
Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пункт 2 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Водночас, відповідно до ч.1 ст. 412 КПК України, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього кодексу, які перешкодили слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 а інтересах підозрюваного ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, з постановленням нової ухвали якою відносно підозрюваного ОСОБА_6 слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час, із покладанням процесуальних обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 а інтересах підозрюваного ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.03.2020 р. по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000934 від 02.10.2019 року, якою відносно підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, а саме з 21 год. до 06 год. наступної доби, строком до 13.05.2020 року за адресою: АДРЕСА_2 .
Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
-прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою, у розумні строки;
-не відлучатися з м. Одеси без дозволу слідчого, прокурора або суду;
-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений не з`явиться без поважних причин за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.

Виконання ухвали Одеського апеляційного суду про застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту в нічний час доби та контроль за виконанням підозрюваним покладених на нього обов`язків доручити Малиновському ВП ГУНП в Одеській області.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4