Дата документу 25.06.2020 Справа № 336/1593/20
ЗапоріЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-сс/807/496/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 336/1593/20Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
25 червня 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
захисника-адвоката ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
законного представника ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2020 року,
в с т а н о в и л а:
ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Застосовано відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Покладено на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки: з`являтися до слідчого, прокурора, суду на їх виклик за першою вимогою у встановлений термін; не відлучатися за межі м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти слідчого, прокурора та суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.
Згідно зі змістом судового рішення, слідчий Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Досудовим розслідуванням встановлено, 15 березня 2020 року приблизно об 00 годині 00 хвилин неповнолітній ОСОБА_8 , спільно з ОСОБА_11 , перебуваючи за адресою м. Запоріжжя вул. Чарівна, 145-Б, біля супермаркету «АТБ-маркет», побачили потерпілого ОСОБА_12 . В цей момент у них виник спільний прямий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднане із насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого.
Далі, неповнолітній ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи, умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_11 , прослідували за потерпілим ОСОБА_12 до під`їзду №2 будинку АДРЕСА_1 . Далі, ОСОБА_11 , та перебуваючи у приміщенні під`їзду №2 вищевказаного будинку, підійшов до потерпілого впритул та, з метою подолання опору потерпілого, наніс йому один удар кулаком правої руки в область нижньої губи, після чого вдарив лівою ногою потерпілого в область гомілки та водночас двома руками схопив за тулуб та повалив останнього на підлогу та ще наніс чотири удари в область обличчя потерпілого. В свою чергу, ОСОБА_8 , підтримуючи злочинні дії ОСОБА_11 , наблизився до потерпілого та наніс один удар кулаком правої руки в обличчя потерпілого та в момент коли потерпілий опинився на підлозі, наніс три удари в обличчя. В результаті чого останні спричинили ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді синця та рани на нижній губі, синця в ділянці лоба, синця лівого ока, садна на спинці носа та під нижньою губою.
Не зупиняючись на досягнутому, подолавши протидію опору з боку потерпілого, ОСОБА_8 з метою особистого збагачення відкрито,викрав з правого карману штанів мобільний телефоном «Redmi 8 Оnyx Вlack» (імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 ) в корпусі чорного кольору, вартістю 3735 гривень 56 копійок, а ОСОБА_11 , в свою чергу, шляхом ривку з плеча потерпілого, відкрито викрав рюкзак, в якому знаходився ноутбук «НР Laptop» (15-rb035ur №CND9011LQ8) в корпусі сірого кольору, вартістю 5462 гривень 50 копійок та інші особисті речі, які не становлять для потерпілого матеріальної шкоди.
Після цілого, продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_8 та ОСОБА_11 утримуючи при собі викрадене майно, не реагуючи на вимоги потерпілого припинити свої протиправні дії та повернути майно, покинули місце вчинення злочину разом з викраденим майном, тим самим спричинили потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 9198 гривень 06 копійок.
Слідчий просив про обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків, мотивуючи його тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у скоєнні злочину, є ризики, що у відсутність запобіжного заходу він може вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному правопорушенню та незаконно впливати на потерпілого та свідка.
Відмовляючи у задоволенні клопотання та обираючи підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення та наявність ризиків, проте прокурором в судовому засіданні не доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти визначеним ризикам.
В апеляційній скарзі прокурор вказує, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна. В обґрунтування доводів зазначає, що слідчим суддею не прийнято до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин у нічний час доби, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечне для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, санкція за яке передбачає позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років. Підозрюваний ОСОБА_8 з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, тим самим перешкоджати встановленню істини по кримінальному провадженню, а також незаконно впливати на потерпілого та свідків, один з яких є неповнолітнім. На теперішній час ОСОБА_8 ніде не працює, отже постійне джерело прибутку відсутнє, що може призвести до продовження зайняття злочинною діяльністю. Вказане свідчить про невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
На підставі викладеного, просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною покидати місце проживання в період часу з 21.00 години до 07.00 години наступного дня строком на 60 діб з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.
Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; прокурора, який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги; підозрюваного та його захисника, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.
Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.
У відповідності з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, з урахуванням того, що обґрунтованість висунутої стосовно ОСОБА_8 підозри в апеляційній скарзі та при апеляційному перегляді не оспорюється, зазначені висновки слідчого судді перевірці не підлягають.
Відповідно до вимог ст.179 КПК України до підозрюваного може бути застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, прокурора.
В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.194 КПК України, враховано наявність обґрунтованої підозри, перевірені обставини щодо існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також оцінено сукупність обставин, які враховуються при обранні обмежувальних свободу заходів, зокрема, можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам визначеним у клопотанні.
Вирішуючи питання, поставлене слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , слідчий суддя врахував вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Враховуючи факти, встановлені у судовому засіданні та матеріали, на які посилався слідчий та прокурор, слідчий суддя постановляючи ухвалу прийшов до висновку, що при розгляді клопотання про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу, прокурор довів обставини, передбачені п.1 ч.1 ст.194 КПК України, тобто, що наявна обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, проте на переконання слідчого судді, слідчий і прокурор в судовому засіданні не довели недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного для запобігання ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 4, 5 ст.177 КПК України, на наявність яких, міститься посилання в клопотанні.
Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена кримінальним процесуальним кодексом.
Зважаючи на обставини, встановлені у судовому засіданні, зокрема, вагомість наявних доказів, що вказують на обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкості покарання, яке йому загрожує, даних про особу підозрюваного, який раніше не судимий, є неповнолітньою особою, навчається, має постійне місце проживання, за яким проживає разом з батьками, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків, обставини досудового розслідування, беручи до уваги мету і підстави застосування запобіжних заходів, що передбачені ст.177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу менш суворого, ніж домашній арешт (про який клопотав слідчий), у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, що може в достатній мірі гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного.
При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 слідчий суддя, керуючись дискреційними повноваженнями, прийшов до висновків, які колегія суддів вважає обґрунтованими і такими, що узгоджуються з вимогами кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідають практиці Європейського суду з прав людини.
Що стосується доводів прокурора, які зазначені в апеляційній скарзі, то вони в більшій мірі є аналогічними тим, які були зазначені в клопотанні слідчого. Слідчим суддею їм була дана належна оцінка, з якою фактично не погоджується апелянт. Натомість, колегія суддів вважає, що висновки слідчого судді, на відміну від доводів прокурора, є правильними, вмотивованими і обґрунтованими.
Посилання прокурора в апеляційній скарзі на тяжкість вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення та можливу міру покарання у виді позбавлення волі у випадку визнання його винуватості мають місце, однак хоч суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризиків, визначених ст.177 КПК України, потребу позбавлення особи волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину (правові позиції ЄСПЛ, викладені в п.74 рішення у справі «Мамедова проти Росії»).
Колегія суддів, з урахуванням даних щодо особи підозрюваного, який підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, погоджується з можливістю існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість переховування від органів досудового розслідування та/або суду. При цьому, колегія суддів погоджується з тим, що під час розгляду клопотання, та під час апеляційного розгляду провадження, стороною обвинувачення не було доведено, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти заявленому ризику.
Що стосується існування ризиків, передбачених п.п.3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості незаконного впливу на потерпілого та свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення, то слідчим та прокурором у судовому засіданні не було доведено наявності зазначених ризиків, що підозрюваний здійснював спроби впливу на потерпілого і свідків та за цей час перешкоджав кримінальному провадженню. На теперішній час всі слідчі дії у даному кримінальному провадженні завершені, матеріали містять відомості про допит у березні 2020 року потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . Інших свідків, яких є необхідність допитати, слідчий не зазначив, як не зазначив і з приводу яких обставин, що мають значення по цьому кримінальному провадженню їх необхідно допитати. Не зазначено слідчим у клопотанні, яким іншим способом ОСОБА_8 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Посилання прокурора на існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, є безпідставним, оскільки ОСОБА_8 є особою раніше не судимою.
Крім того, колегія суддів вкотре звертає увагу на те, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою неповнолітніх, повинні особливо ретельно підходити до вирішення цього питання і при мінімальній можливості уникати обрання саме такого заходу неповнолітнім.
Таким чином, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого та обираючи відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, слідчий суддя, з дотриманням вимог ст.ст.177, 178 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, ретельно оцінив всі обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу і належним чином вмотивував своє рішення.
З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів, оскільки, вказуючи про наявність ризиків, слідчий не навів будь-яких переконливих доводів щодо їх існування, обставини, викладені в клопотанні слідчого, які вказують на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України є лише припущеннями, які жодним чином не підтверджені.
Крім того, матеріали провадження не містять відомостей, що підозрюваний після застосування запобіжного заходу порушував його умови. Навпаки, після застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, умов вказаного запобіжного заходу не порушував і дотримувався покладених на нього обов`язків, прибув в судове засідання під час апеляційного перегляду провадження. Вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення.
Також, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції було встановлено, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 спрямовано до суду для розгляду кримінального провадження по суті, 22 травня 2020 року було проведено підготовче судове засіданні, тобто досудове розслідування по кримінальному провадженню завершено. В подальшому питання щодо запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 має вирішуватися судом першої інстанції у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
апеляційну скаргу прокурора Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, та відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4