Справа № 577/3701/18
Провадження № 1-кп/577/40/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2020 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Конотопі об`єднане судове провадження по обвинуваченню:

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не працюючого, неодруженого, раніше судимого:

1) 05.03.2008 року Конотопським районним судом за ст.ст. 190 ч.2, 104 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;

2) 17.12.2008 року Конотопським районним судом за ст.ст. 309 ч.2, 307 ч.2, 69, 317 ч.2, 69, 70, 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією ? майна;

3) 09.10.2012 року Конотопським міськрайонним судом за ст. 309 ч.2 КК України до 2 років 4 місяців позбавлення волі;

4) 29.06.2016 року Конотопським міськрайонним судом за ст. 190 ч.4 КК України до 7 років 9 місяців позбавлення волі;

5) 09.06.2017 року Конотопським міськрайонним судом за ст. 185 ч.2 КК України до 6 місяців арешту;

6) 11.07.2018 року Подільським районним судом м. Києва за ст.ст. 309 ч.2, 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

7) 16.07.2019 року Подільським районним судом м. Києва за ст.ст. 185 ч.2, 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч.2 КК України,

- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не працюючого, розлученого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше судимого:

1) 18.06.2007 року Конотопським міськрайонним судом за ст.ст. 186 ч.2, 75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

2) 25.12.2007 року Конотопським міськрайонним судом за ст.ст. 185 ч.2, 186 ч.2, 69, 70, 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільнився 18.11.2010 по відбуттю строку покарання;

3) 30.07.2012 року Буринським районним судом за ст.ст. 185 ч.3, 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, звільнений від призначеного покарання на підставі ухвали Конотопського міськрайонного суду від 08.08.2013 року по закінченню іспитового строку, судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 190 ч.2, 186 ч.2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , які раніше вже притягувались до кримінальної відповідальності за злочини проти власності і мають не зняті та не погашені судимості, за попередньою змовою між собою та невстановленою на досудовому слідстві особою на ім`я « ОСОБА_10 », з метою заволодіння грошовими коштами громадян шляхом обману, розподіливши ролі домовились, що невстановлена особа буде телефонувати людям похилого віку та повідомляти неправдиву інформацію про потрапляння їх близьких родичів у ДТП і термінової необхідності коштів на лікування. Після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_9 приїздитимуть до потерпілих і забиратимуть кошти, частину з яких залишатимуть собі, а решту віддаватимуть « ОСОБА_10 ».

Так, реалізуючи злочинні наміри було вчинено ряд кримінальних правопорушень за наступних обставин.

1) 25.05.2018 року о 18 год. 55 хв. невстановлена досудовим розслідуванням особа на ім`я « ОСОБА_10 » (далі по тексту Особа), зателефонувала ОСОБА_11 , 1929 року народження, (людині похилого віку) на стаціонарний номер телефону НОМЕР_1 , та видаючи себе за її онука ОСОБА_12 повідомила, що останній потрапив в ДТП, у зв`язку з чим терміново потребує коштів на лікування, які необхідно передати через знайомого.

Після цього, близько 19:20 год. ОСОБА_6 , діючи умисно за попередньою змовою групою осіб відповідно до заздалегідь розподілених ролей, за вказівкою Особи, на автомобілі таксі прибув до місця проживання ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_3 .

Підтримуючи телефонний зв`язок з Особою, погоджуючи спільні злочинні дії, зокрема спосіб введення в оману ОСОБА_11 демонструючи проінформованість та знайомство із онуком потерпілої, назвавшись вигаданим ім`ям, ОСОБА_6 передав власний мобільний телефон ОСОБА_11 , що був з`єднаний з абонентським номером Особи, а останній, продовжуючи вводити в оману потерпілу, видаючи себе за її онука переконав у необхідності передати ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 1700 грн. Таким чином, ОСОБА_11 , не здогадуючись про злочинні шахрайські наміри зазначених осіб, передала ОСОБА_6 гроші в розмірі 1700 грн. з якими обвинувачений покинув місце злочину.

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, діючи за попередньою змовою групою осіб за вказівкою Особи, цього ж дня близько 20:20 год., ОСОБА_6 , знову прибув до місця проживання ОСОБА_11 за вищевказаною адресою, де діючи аналогічним способом, шляхом обману, повторно заволодів грошовими коштами ОСОБА_11 в розмірі 2000 грн. та 200 доларів США, що по курсу НБУ дорівнювало 5221,50 грн.

Заволодівши грошовими коштами ОСОБА_11 на загальну суму 8921,50 грн., ОСОБА_6 покинув місце злочину. У подальшому частину грошей залишив собі, а решту - переказав на рахунок Особи через термінал самообслуговування ПАТ КБ «ПриватБанк».

2) 26.05.2018 року о 17:59 год. Особа зателефонувала на стаціонарний номер 3-40-66 ОСОБА_13 , 1936 року народження, (людині похилого віку) і, видаючи себе за її сина ОСОБА_14 , повідомила, що той потрапивши у ДТП терміново потребує коштів на лікування, які необхідно передати через знайомого.

Після цього, близько 18:15 год. ОСОБА_6 разом із ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою групою осіб відповідно до заздалегідь розподілених ролей, за вказівкою Особи, на автомобілі таксі прибули до місця проживання ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_4 , де ОСОБА_6 залишився в автомобілі постійно підтримуючи телефонний зв`язок з Особою, а ОСОБА_9 , отримавши по телефону вказівку від Особи щодо способу введення в оману ОСОБА_13 , виявляючи проінформованість і демонструючи знайомство із сином потерпілої, назвавшись вигаданим ім`ям отримав від потерпілої, шляхом обману, грошові кошти в сумі 700 грн. та 2000 російських рублів, що по курсу НБУ дорівнювало 850,20 грн.

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, з метою отримання більшої суми грошей, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 переконали потерпілу у недостатності переданих коштів внаслідок чого ОСОБА_13 , будучи введеною в оману та не здогадуючись про злочинні наміри, вирішила позичити гроші у доньки ОСОБА_15 , яка мешкає по АДРЕСА_5 , та разом із ОСОБА_6 і ОСОБА_9 , на автомобілі таксі, прибули за вищевказаною адресою. Проте, ОСОБА_15 , дізнавшись від ОСОБА_13 про обставини, одразу запідозрила шахрайство, а тому обвинувачені, побоюючись викриття, втекли з місця злочину.

Заволодівши грошовими коштами ОСОБА_13 загальною сумою 1550,20 грн. ОСОБА_6 та ОСОБА_9 частину грошей розділили між собою, а решту - переказали на рахунок Особи через термінал самообслуговування ПАТ КБ «ПриватБанк».

3) 26.05.2018 року близько 19:35 год. Особа зателефонувала на стаціонарний номер телефону НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_16 , 1940 року народження, (людина похилого віку) та видаючи себе за її онука ОСОБА_17 , повідомила про потрапляння останнього у ДТП і термінової необхідності коштів на лікування, які передати через знайомого.

Після цього, близько 20 год. ОСОБА_6 , діючи умисно за попередньою змовою групою осіб відповідно до заздалегідь розподілених ролей, за вказівкою Особи, на автомобілі таксі прибув за адресою: м. Конотоп, вул. Усп.-Троїцька, 89, де його вже очікувала ОСОБА_16 .

З метою введення в оману ОСОБА_16 , виявляючи проінформованість і демонструючи знайомство з онуком потерпілої, ОСОБА_6 назвавшись вигаданим ім`ям, допоміг ОСОБА_16 зняти з банківської карти через банкомат, розташований за адресою: м. Конотоп, вул. Усп.-Троїцька, 89, грошові кошти в розмірі 6000 грн., а також отримав ще і готівку в сумі 4000 грн.

Повторно заволодівши шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_16 на загальну суму 10000 грн., ОСОБА_6 покинув місце злочину. У подальшому частину грошей залишив собі, а решту - переказав на рахунок Особи через термінал самообслуговування ПАТ КБ «ПриватБанк».

4) 27.05.2018 року о 15:33 год. Особа зателефонувала на стаціонарний номер телефону НОМЕР_3 , що використовується ОСОБА_18 , 1939 року народження, (людина похилого віку) та, видаючи себе за її онука ОСОБА_19 , повідомила, що останній потрапив в ДТП, у зв`язку з чим потребує грошей на лікування, які терміново необхідно передати через знайомого.

Після цього, близько 16:30 год. ОСОБА_6 разом із ОСОБА_9 , діючи умисно за попередньою змовою групою осіб відповідно до заздалегідь розподілених ролей, за вказівкою Особи, на автомобілі таксі прибули до місця проживання ОСОБА_18 за адресою: АДРЕСА_6 . ОСОБА_6 залишився сидіти в автомобілі, постійно підтримуючи телефонний зв`язок з Особою погоджуючи спільні злочинні дії, а ОСОБА_9 , отримавши вказівку від ОСОБА_6 щодо способу введення в оману ОСОБА_18 , зайшов до квартири потерпілої №49, де демонструючи проінформованість та знайомство із онуком останньої, назвавшись вигаданим ім`ям, шляхом обману, отримав від неї грошові кошти в сумі 4800 доларів США, що по курсу НБУ дорівнювало 125316 грн., і становить для потерпілої значну шкоду, тому як розмір спричинених збитків у понад 142 рази перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Повторно заволодівши шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_18 обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , покинули місце злочину. У подальшому частину грошей розділили між собою, а решту - переказали на рахунок Особи через термінал самообслуговування ПАТ КБ «ПриватБанк».

Отже, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , кожен, скоїли кримінальне правопорушення, передбачене ст.190 ч.2 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому.

Крім того, ОСОБА_9 16.10.2018 року близько 22 год., перебуваючи на подвір`ї багатоквартирного буд. АДРЕСА_7 , помітив ОСОБА_8 , який сидів на лавочці та слухав музику по мобільному телефону , що лежав поряд на столі.

З метою відкритого заволодіння чужим майном повторно ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_8 із-за спини та, діючи умисно, вхопив правою рукою зі столу мобільний телефон марки «ZTE Blade L5 Grey», вартістю 1050 грн, з картою пам`яті «Ilicon power micro SDHC 8 Gb card class 4» об`ємом 8 Гб, вартістю 65 грн., сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 25 грн., з грошима на рахунку в сумі 45 грн. та сім-карткою оператора мобільного зв`язку «ВФ-України», вартістю 25 грн. і разом з викраденим почав тікати. У цей час потерпілий став кричати вимагаючи зупинитися і віддати телефон, але ОСОБА_9 , розуміючи, що його дії є відкритими, не зупинився і перескочивши через паркан втік з місця злочину.

У подальшому викрадений телефон ОСОБА_9 продав, а гроші використав на власний розсуд.

Вказаними діями ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.186 ч.2 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Згідно частин 1, 2 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст.337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до положень ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 94 КПК передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У судовому засіданні підсудні ОСОБА_6 та ОСОБА_9 винними себе за ст.190 ч.2 КК України визнали повністю. Проте, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України ОСОБА_9 провину не визнав наполягаючи на таємному, а не відкритому заволодінні майном потерпілого ОСОБА_8 .

Надаючи покази під час судового слідства обвинувачені вказали наступне:

- ОСОБА_6 , що йому зателефонував малознайомий на ім`я « ОСОБА_10 », з яким колись відбував покарання і який на час вчинення злочинів знаходився в місцях позбавлення волі в одній із Луганських колоній, та запропонував їздити до вказаних ним осіб і забирати певну суму грошей, за що частку залишати собі, а решту переказувати « ОСОБА_10 ». Розуміючи, що це шахрайська схема ОСОБА_6 погодився. Таким чином реалізуючи задумане він, підтримуючи зв`язок з « ОСОБА_10 » по мобільному телефону і виконуючи розпорядження останнього, їздив до потерпілих від яких, шляхом обману, отримував певні суми коштів. Так, у день, час, місті та за обставин зазначених вище, отримав від потерпілої ОСОБА_12 3700 грн. та 200 доларів США, від ОСОБА_16 10000 грн., а також спільно з ОСОБА_9 , від ОСОБА_13 700 грн. і 2000 російських рублів та від ОСОБА_18 4800 доларів США. Частину отриманих коштів переказував « ОСОБА_10 », а решту залишав собі чи ділив з ОСОБА_9 . У вчиненому кається і просить суворо не карати. Позови потерпілих до нього визнає в повному обсязі;

- ОСОБА_9 по епізодам шахрайства підтвердив покази ОСОБА_6 , додавши, що з чоловіком на ім`я « ОСОБА_10 », який також безпосередньо надавав і йому певні вказівки щодо способу вчинення шахрайських дій, познайомився в телефонному режимі через ОСОБА_6 . Разом з тим, не погоджуючись з кваліфікацією за ст.186 ч.2 КК України, по факту відкритого заволодіння телефоном ОСОБА_8 , пояснив, що згаданий телефон викрав таємно під час коли потерпілий уклонивши голову сидів на лавці і бачити крадіжку не міг. Крім того, він не чув, щоб ОСОБА_8 кричав йому навздогін. Позовні вимоги ОСОБА_18 про стягнення 125316 грн. завданих збитків визнає в повному обсязі.

Потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, заявлені позови підтримують.

Крім повного визнання вини обвинуваченими за ч.2 ст.190 КК України та не визнання ОСОБА_9 за ч.2 ст.186 КК України, їх провина доводиться наступними доказами.

По обвинуваченню за ч.2 ст.190 КК України:

- витягами з ЄРДР про внесення відомостей по факту заволодіння невстановленою особою, шляхом зловживання довірою, грошовими коштами потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 . Відомості про злочини були внесені за заявами останніх (т.1 а.с.241,242);

- рапортами чергового Конотопського ВП ГУНП в Сумській області та протоколами прийняття заяв від ОСОБА_20 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 про вчинення злочинів внаслідок яких кожна із потерпілих зазнала певних збитків у грошовому виразі (т.1 а.с.252,253,257, т.2 а.с.19-23,45а-47,62,63);

- протоколами огляду місця події, де відображені місця передачі потерпілими обвинуваченим коштів, отриманих останніми шляхом шахрайства (т.1 а.с.254-256, т.2 а.с.24-25, 64-65);

- протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками згідно яких потерпілі ОСОБА_20 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 впізнали ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , як осіб котрі, зловживаючи довірою, приїздили і отримували кошти (т.2 а.с.4-6, 28-30, 31-33);

- інформацією ПАТ «Укртелеком» щодо вхідних та вихідних з`єднань номерів абонентів НОМЕР_4 , яким користується ОСОБА_18 ; НОМЕР_5 , належний ОСОБА_13 ; (05447) 3-41-29 ОСОБА_16 ; НОМЕР_6 ОСОБА_11 на які Особа телефонувала потерпілим і повідомляла неправдиву інформацію про потрапляння близьких родичів у ДТП та термінової необхідності передачі коштів на лікування через знайомих в ролі яких виступали ОСОБА_6 та ОСОБА_9 (т.2 а.с.68-73, 34-39, 51-56, 10-15);

- протоколами проведення слідчих експериментів з потерпілими ОСОБА_20 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 під час яких останні розповідали про обставини вчинених відносно них злочинів (т.2 а.с.7-9, 16-18, 40-42, 57-59, 75-77);

- протоколом огляду місця події за яким у ОСОБА_9 був вилучений мобільний телефон з сім-картою номеру, що використовувався останнім під час злочинів. При цьому ОСОБА_9 зазначав, що цей телефон придбаний за кошти отримані шахрайським способом у потерпілої ОСОБА_18 . Даний телефон визнаний речовим доказом і на нього накладений арешт за ухвалою слідчого судді (т.2 а.с.79-84);

- протоколом огляду місця події під час якого у ОСОБА_6 був вилучений мобільний телефон із сім-карткою, що ним використовувався для підтримки зв`язку з Особою на ім`я « ОСОБА_10 » під час скоєння шахрайських дій. Вказаний телефон визнаний речовим доказом і на нього накладений арешт за ухвалою слідчого судді (т.2 а.с.86-93);

- протоколом обшуку за місцем мешкання ОСОБА_9 в ході якого були вилучені мобільний телефон «Nokia» та грошові кошти 1000 грн., які визнані речовими доказами з накладенням арешту за ухвалою слідчого судді (т.2 а.с.92-96). Слід зазначити, що кошти в сумі 1000 грн. були передані потерпілій ОСОБА_13 на відшкодування завданих збитків внаслідок чого остання відмовилась звертатися з позовом до ОСОБА_9 (т.2 а.с.26,27);

- протоколами прийняття заяв про вчинення кримінального правопорушення, згідно яких ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , кожен окремо, повідомили про скоєння ними відносно потерпілої ОСОБА_18 , за адресою АДРЕСА_8 , шахрайських дій внаслідок чого отримали 5000 доларів США (т.2 а.с.97,98);

- повідомленням НБУ про курс долара та російського рубля на час вчинення кримінальних правопорушень (т.2 а.с.99);

- протоколами слідчих експериментів проведених з ОСОБА_9 , за участю потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_15 (т.2 а.с.101-105, 106-110, 112-117), під час якого обвинувачений розповідав обставини вчиненого злочину і показував спосіб скоєння.

Отже, кваліфікація дій ОСОБА_9 і ОСОБА_6 за ч.2 ст.190 КК України, яка не спростовується і самими обвинуваченими, повністю підтверджена належними та допустимими доказами, що є підставою для притягнення до відповідальності.

Щодо епізоду відкритого заволодіння ОСОБА_9 мобільним телефоном ОСОБА_8 , кваліфікованого судом за ч.2 ст.186 КК України, то не зважаючи на заперечення обвинуваченого у відкритому заволодінню, його вина доводиться наступним.

Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 вказав, що 16.10.2018 року близько 22:00 год. сидів на лавочці за столом у дворі будинку АДРЕСА_7 слухаючи музику по належному йому мобільному телефоні марки «ZTE Blade L5 Grey», що лежав на столі. У цей час побачив, як із-за спини чоловік схватив зі столу телефон і почав тікати. Він став кричати вимагаючи зупинитися і віддати телефон, але крадій, яким виявився сусід по будинку ОСОБА_9 , не зупинявся і перескочивши через паркан втік з місця злочину. Кричав голосно, а тому обвинувачений не міг не чути.

З приводу злочину ОСОБА_8 звернувся із заявою до поліції (т.2 а.с.120).

У протоколі огляду місця події відображене місце вчинення злочину (т.2 а.с.121-122).

Належність викраденого телефону потерпілому ОСОБА_8 підтверджується паспортом та чеком про сплату коштів (т.2 а.с.123).

Із протоколу огляду місця події видно, що викрадений у ОСОБА_8 телефон був виданий ОСОБА_21 котра пояснила, що придбала його у ОСОБА_9 (т.2 а.с.125-126).

Цей телефон визнаний речовим доказом, на нього накладений арешт і повернутий під збережну розписку власнику (т.2 а.с.127-130).

Вартість мобільного телефону марки «ZTE Blade L5 Grey» становить 1050 грн., що визначено експертом (т.2 а.с.135-139), вартість сім-карток «ВФ Україна» та «Київстар», які перебували в телефоні під час викрадення, складає по 25 грн. кожна (т.2 а.с.140, 141).

Під час слідчого експерименту проведеного з ОСОБА_9 останній показав і розповів про обставини викрадення телефону, зокрема вказував, що потерпілий щось йому кричав, але він на це не зважав (т.2 а.с.142-144).

Слідчий експеримент також був проведений і з ОСОБА_8 , на якому потерпілий повністю підтвердив факт відкритого заволодіння його телефоном пояснивши, що кричав крадію вимагаючи повернути телефон, але той не звертав уваги і втік (т.2 а.с.145-147).

На переконання суду покази потерпілого ОСОБА_8 , які послідовні та повністю узгоджуються з наведеними вище доказами, є правдиві, а тому заслуговують на уваги суду.

Таким чином факт відкритого заволодіння ОСОБА_9 мобільним телефоном ОСОБА_8 повністю доведений, а тому обвинувачений повинен нести відповідальність саме за ч.2 ст.186 КК України. При цьому посилання ОСОБА_9 , що він не чув криків потерпілого, а телефон викрав таємно для потерпілого спростовуються вищевикладеним і є лише обраним способом захисту з метою уникнення більш суворої відповідальності.

Призначаючи покарання суд враховує, кожному із підсудних, кількість, ступінь, суспільну небезпечність скоєних кримінальних правопорушень, розмір завданих збитків, а також їх характеризуючи дані.

До обтяжуючих відповідальність обставин слід віднести, кожному, вчинення злочинів щодо осіб похилого віку про що обвинувачені не могли не розуміти зустрічаючись з потерпілими, а ОСОБА_6 ще і рецидив злочинів.

До пом`якшуючих, також кожному, - каяття щодо вчинення шахрайства, а ОСОБА_9 ще й часткове відшкодування збитків одній із потерпілих (слід зазначити грошима вилученими у ОСОБА_9 під час обшуку), наявність батьків похилого віку, один із яких має незадовільний стан здоров`я, та неповнолітньої дитини, позитивно характеризується за місцем мешкання.

Разом з тим слід зауважити, що хоча і визнано обставиною, яка пом`якшує покарання обвинувачених, їх каяття у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, проте така обставина носить лише формальний характер, оскільки розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у скоєнні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження, а не під тиском здобутих під час судового розгляду доказів.

Згідно зі ст. 65 КК України при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка скоїла злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

З огляду на викладене, впертого небажання підсудних стати на шлях виправлення, про що свідчить неодноразове притягнення до кримінальної відповідальності та продовження злочинної діяльності навіть під час перебування під слідством, розповсюдженості по Україні даної категорії злочинів (шахрайства) та ще й відносно людей похилого віку, мізерне відшкодування лише одному потерпілому завданих збитків та враховуючи висновки органу пробації за якими існує висока ймовірність вчинення ОСОБА_9 та ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення, а виправлення та перевиховання без ізоляції не можливо й становить високу небезпеку для суспільства, суд приходить до переконання, що необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів буде покарання виключно у виді позбавлення волі.

Позовні вимоги потерпілих про відшкодування завданих збитків, які повністю визнані кожним із обвинувачених, підлягають задоволенню, оскільки витікають із доведеності вини підтвердженої зібраними доказами.

Крім того, на відшкодування процесуальних витрат, з ОСОБА_9 необхідно стягнути 429,00 грн.

Керуючись: ст.ст. 124, 128, 368, 370, 371, 374 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Визнати винними ОСОБА_6 за ч.2 ст.190 КК України, а ОСОБА_9 за ч.2 ст.190, ч.2 ст.186 КК України призначивши наступне покарання:

- ОСОБА_6 за ч.2 ст.190 КК України у виді двох років шести місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Подільського районного суду міста Києва від 16.07.2019 року, вважати ОСОБА_6 засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, зарахувавши у цей строк покарання частково відбуте за попереднім вироком з 18.08.2018 року по 03.02.2020 року;

- ОСОБА_9 за ч.2 ст.190 КК України один рік шість місяців позбавлення волі, за ч.2 ст.186 КК України чотири роки позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, визначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляду тримання під вартою, взявши під варту в залі суду і строк покарання за цим вироком рахувати з 03.02.2020 року зарахувавши покарання частково відбуте за попереднім вироком з 18.08.2018 року по 03.02.2020 року.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_9 , до вступу вироку в законну силу, залишити раніше обрану тримання під вартою і строк покарання рахувати з 23.11.2019 року.

Позовні вимоги потерпілих задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь:

- ОСОБА_13 550 грн. матеріальної шкоди;

- ОСОБА_16 10000 грн. матеріальної шкоди;

- ОСОБА_11 9300 грн. матеріальної шкоди та 15000 грн. моральної, а всього 24300 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , у солідарному порядку, на користь ОСОБА_18 125316 грн. завданих матеріальних збитків.

Речові докази:

- мобільний телефон «Huawei P Smart Fig-LX1», ІМЕІ НОМЕР_7 / НОМЕР_8 , сім-карту «Київстар» НОМЕР_9 , карту пам`яті «Micro Sol» об`ємом 8 Гб, а також мобільний телефон «Nokia 105», ІМЕІ НОМЕР_10 , вилучені у ОСОБА_9 , що знаходяться у камері схову речових доказів Конотопського ВП ГУНП в Сумській області, реалізувати, а отримані кошти звернути на погашення цивільного позову потерпілої ОСОБА_18 ; 1000 грн., вилучені у ОСОБА_9 і передані за його згодою на відшкодування завданих збитків, потерпілій ОСОБА_13 , залишити останній, скасувавши раніше накладений на вказані речі та кошти арешт за ухвалами слідчого судді.

- мобільний телефон «Lenovo S 930» ІМЕІ НОМЕР_11 / НОМЕР_12 , сім-картку «Київстар» НОМЕР_13 , вилучений у ОСОБА_6 , що знаходиться у камері схову речових доказів Конотопського ВП ГУНП в Сумській області, реалізувати, а отримані кошти звернути на погашення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 шляхом виплати в рівних частках кожному після подання відповідних виконавчих листів для примусового виконання судового рішення;

- мобільний телефон «ZTE Blade L5» ІМЕІ НОМЕР_14 , який зберігається у потерпілого ОСОБА_8 , залишити останньому скасувавши арешт накладений за ухвалою слідчого судді.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь Держави процесуальні витрати в розмірі 429,00 грн.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1