Номер провадження: 11-сс/813/105/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2019 року, якою залишено без розгляду клопотання адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , про скасування арешту майна, накладеного старшим слідчим в особливо важливих справах ГПУ ОСОБА_10 від 19.07.2011 року, в рамках кримінальної справи №0000302 від 14.05.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, та провадження за клопотанням закрито, -

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2019 року, залишено без розгляду клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 про скасування арешту майна у кримінальному проваджені №0000302, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.05.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що слідчим СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_11 , 17.07.2014 року винесено постанову про закриття кримінального провадження, у зв`язку з чим не можливо прийняти процесуальне рішення по завершеному провадженню. Винесення будь - яких процесуальних рішень по завершеному провадженню, суперечить вимогам КПК, тобто клопотання про скасування арешту майна, при вказаних обставинах не може бути розглянуте, оскільки згідно вимог КПК України, розгляд клопотань слідчим суддею можливо тільки під час досудового розслідування, яке на теперішній час закрито.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати, постановити нову, якою задовольнити клопотання адвоката ОСОБА_7 про скасування арешту на нерухоме майно фізичної особи ОСОБА_8 , накладеного постановою старшого слідчого ГПУ від 19.07.2011 року ОСОБА_10 .
Свої вимоги обґрунтовують тим, що слідчий суддя не розглянув клопотання по суті, не поновив порушені права фізичної особи, не врахував, що арешт не може бути продовжений з метою забезпечення кримінального провадження яке закрите, а має бути припинений. Вважає, що слідчий суддя фактично підтримав незаконне обмеження права володіння на майно особи, яка визнана непричетною до кримінального провадження.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи власника майна ОСОБА_8 та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.
Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 18 ч.1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченим нормами КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Вичерпний перелік рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, встановлений ст.303 КПК України.

Рішення слідчого або прокурора про закриття кримінального провадження підлягає оскарженню в порядку ст. 303 КПК України.

Однією із найважливіших конституційних гарантій забезпечення та захисту прав та свобод особи є закріплення права на судовий захист.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі

Як свідчить практика ЄСПЛ, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З матеріалів провадження вбачається, що Генеральною прокуратурою України розслідувалась кримінальна справа № 49-2951.

19.11.2011 року старшим слідчим в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , винесено постанову про накладення арешту на майно ОСОБА_8 (а.с. 16-17).

25.05.2014 року слідчим СУ ФР Міндоходів в Одеській області внесено відомості кримінальної справи № 49-2951 до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000118 за ч. 5 ст. 191 КК України (а.с. 7).

Крім того, 14.05.2013 року слідчим другого відділу СУ фінансових розслідувань ГУ Міндоходів в Одеській області внесено відомості до ЄРДР за № 0000302 за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України (а.с. 7).

12.06.2014 року кримінальні провадження № 0000302 та №0000118 постановою прокурора об`єднано в одне кримінальне провадження № 0000302 та 13.06.2014 року визначено підслідність злочинів за СУ ГУНП в Одеській області (а.с. 7).

17.07.2014 року слідчим СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_11 , закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діяннях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення (а.с. 9-15).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ утручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених конвенцією прав, відповідно до ст.13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до змісту ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в ч.1 ст.321 Цивільного кодексу, згідно з якою право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним зі способів захисту права власності є гарантована в ст. 391 цього кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.
Зокрема, відповідно до ст.126 КПК 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з ч.1 ст.214 КПК 1960 року підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення.

Правова природа арешту майна не змінилась і з прийняттям нині чинного КПК, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Зокрема, згідно зі ст.170 КПК завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. За змістом ч.3 ст.174 КПК, у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Зазначена норма процесуального права є аналогічною наведеній у ч.1 ст.214 КПК 1960 року.

Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається законна мета арешту майна як втручання в конвенційне право особи на мирне володіння ним збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження.

Під час розгляду справи апеляційний суд керується тим, що арешт на майно ОСОБА_8 накладено під час дії КПК 1960 року за процедурою, установленою цим нормативно-правовим актом.

Відповідно до п.9 розд. ХІ «Перехідні положення» КПК 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення в порядку, що діяв до набрання чинності цим кодексом. Ця норма узгоджується з вимогами ч.1 ст.5 КПК, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 174 КПК України прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Виходячи з наведеного, слідчий суддя розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 не врахував вищенаведене, чим істотно порушив норми процесуального права .

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Однак, при розгляді клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя не врахував положення ст. 307 КПК України та залишив клопотання без розгляду посилаючись на завершення досудового розслідування.

Таке рішення слідчого судді є незрозумілим, немотивованим та прийнятим передчасно, оскільки положеннями ст. 307 КПК України, не передбачена можливість залишати клопотання без розгляду.

Висновки апеляційного суду.
Враховуючи зазначені вище обставини, аналізуючи їх в сукупності, в зв`язку з допущенними слідчим суддею істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, подана адвокатом ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 , скарга підлягає поверненню до районного суду для розгляду іншим слідчим суддею зі стадії відкриття провадження, тобто для виконання положень ст.304 ПК України.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про повернення скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 , до того ж суду, для розгляду іншим слідчим суддею зі стадії відкриття провадження, тобто для виконання положень ст.304 ПК України.

Керуючись ст. ст. 174, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2019 року, якою залишено без розгляду клопотання адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_8 про скасування арешту майна накладеного старшим слідчим в особливо важливих справах ГПУ ОСОБА_10 від 19.07.2011 року, в рамках кримінальної справи №0000302 від 14.05.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, та провадження за клопотанням закрито, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд клопотання представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 про скасування арешту майна в тому ж суді іншим складом суду.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4