В И Р О К
іменем України

17 лютого 2020 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області:

головуючий - суддя ОСОБА_1

за участі: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілої - ОСОБА_4 ,

обвинуваченої - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000251 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Чемужівка Зміївського району Харківської області, є громадянкою України, має середню освіту, одружена, не працює, пенсіонерка, зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судима,

у злочині, передбаченому частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України,

у с т а н о в и в:

16 березня 2019 року близько 09:30 години поблизу будинку АДРЕСА_1 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на ґрунті особистих неприязних відносин виникла сварка, під час якої у ОСОБА_5 виник умисел на завдання тілесного ушкодження ОСОБА_4 .

Того ж числа та часу, реалізуючи зазначений умисел, ОСОБА_5 , у якої в руках були граблі, металевою частиною цих граблів завдала не менше двох ударів в область правого плеча та в область правої руки ОСОБА_4 , чим завдала їй легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді множинних забитих ран на задній поверхні правої половини грудної клітки з переходом в проекцію правого плечового суглоба, та множинні забиті рани в проекції правого ліктьового суглоба.

Зазначеними діями ОСОБА_5 вчинила умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачена ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованого їй злочину не визнала та показала, що будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 не заподіювала. 16.03.2019 у ранковий час між нею та ОСОБА_4 дійсно на вулиці мала місце сварка, причиною якої були тривалі неприязні стосунки та суперечки з приводу прибирання сміття біля їх домоволодінь. Під час сварки вони обидві тримали в руках граблі, і саме ОСОБА_4 вдарила її граблями.

Незважаючи на заперечення своєї вини обвинуваченою ОСОБА_5 , її винуватість в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні підтверджується наступними доказами.

Так, даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 18.03.2019 підтверджується, що потерпіла ОСОБА_4 звернулася до Зміївського ВП ГУНП в Харківській області із повідомленням про спричинення їй тілесних ушкоджень, яке мало місце 16.03.2019 близько 09:30 години (а. п. 47).

Під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_4 показала про обставини, за яких між нею та ОСОБА_5 виникла сварка щодо прибирання сміття біля двору, в ході якої остання завдала їй два удари металевою частиною граблів в область правої руки, чим спричинила їй тілесні ушкодження.

Під час слідчого експерименту 19.03.2019 потерпіла ОСОБА_4 показала на механізм заподіяння їй тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , що мало місце 16.03.2019 (а. п. 49-54).

Показання потерпілої та обвинуваченої узгоджуються в частині місця та часу сварки, що виникла між ними, а також і щодо причини конфлікту між ними.

Показання потерпілої ОСОБА_4 про те, що саме ОСОБА_5 під час сварки завдала їй ударів граблями, у цілому підтверджується показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які були очевидцями вказаної події.

Свідок ОСОБА_10 під час судового розгляду показав про обставини, за яких він, будучи лікарем-травматологом Зміївської ЦРЛ, 16.03.2019 оглядав та надавав медичну допомогу ОСОБА_4 .

Даними медичної карти амбулаторного хворого №692/19 від 16.03.2019 підтверджується, що потерпіла ОСОБА_4 16.03.2019 звернулася до КЗОЗ "Зміївська ЦРЛ" з приводу спричинення їй тілесного ушкодження (а. п. 89).

Висновком судово-медичної експертизи №12-14/28-Зм/19 від 26.03.2019 підтверджується, що у потерпілої ОСОБА_4 мали місце: множинні забиті рани на задній поверхні правої половини грудної клітки з переходом в проекцію правого плечового суглоба, множинні забиті рани в проекції правого ліктьового суглоба.

Вказані вище тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів, з обмеженою травмуючою поверхнею по механізму удару, можливо, внаслідок завдання ударів металевою частиною граблів нападаючого, і могли бути отримані в строк і при обставинах, зазначених вище.

По ступеню тяжкості ці ушкодження, як у сукупності, так і кожне окремо відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (згідно пункту 2.3.3 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995).

Свідчення потерпілої ОСОБА_4 , надані нею під час слідчого експерименту, в цілому не суперечать об`єктивним судово-медичним даним, як в механізмі нанесення їй тілесних ушкоджень, так і в способі їх спричинення (а. п. 56, 57).

Під час судового розгляду судово-медичний експерт ОСОБА_11 підтвердив достовірність зазначеного висновку експертизи. Водночас, експерт визнав, що не відповів на всі питання, які були поставлені на вирішення в ухвалі слідчого судді, чим допустив неповноту, яка однак не вплинула на правильність висновків, що були ним надані.

Оцінивши зазначені докази, досліджені в судовому засіданні, які в цілому узгоджуються між собою, є належними, допустимими, достовірними, а в сукупності та взаємозв`язку достатніми для ухвалення обвинувального вироку, суд дійшов висновку, що в межах обвинувачення ОСОБА_5 є винуватою в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, і її дії суд кваліфікує за частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України.

Під час судового розгляду не встановлено підстав для визнання недопустимим доказом висновку судово-медичної експертизи №12-14/28-Зм/19.

Ті обставини, що висновок не містить відповідей на всі запитання, які сформульовані в ухвалі про призначення судово-медичної експертизи, а також частково викладений російською мовою, не дають підстав вважати недостовірним цей висновок щодо наявності у потерпілої тілесних ушкоджень, їх тяжкості та відповідності показань потерпілої об`єктивним судово-медичним даним.

Як видно із дослідницької частини, об`єктивні судово-медичні дані були встановлені експертом в результаті огляду потерпілої. А отримані в результаті огляду відомості співставлялися з відомостями амбулаторної медичної карти та показаннями потерпілої під час слідчого експерименту. При цьому, суттєвих невідповідностей не було виявлено.

Відсутність у кримінальному провадженні в якості речового доказу знаряддя злочину також не дає підстав для критичної оцінки висновку експертизи щодо ймовірного знаряддя завдання тілесних ушкоджень, оскільки на таке знаряддя прямо вказала потерпіла, а обвинувачена не заперечувала наявності у неї граблів під час сварки.

Також, відсутні підстави для визнання недопустимим доказом протоколу слідчого експерименту з участю потерпілої через те, що в ньому відсутні відомості про участь у слідчій дії судово-медичного експерта, оскільки обвинувачення не ґрунтується на будь-яких відомостях, що були отримані під час слідчого експерименту з участю судово-медичного експерта.

Наявність розбіжностей у показаннях свідків, на що вказує сторона захисту, не дає підстави для висновку про відсутність цих свідків на місці події, а лише вказує на те, що кожен з допитаних свідків повідомив про обставини, очевидцем яких він був, з урахуванням ракурсу та відстані, за яких вони мали можливість спостерігати за подією.

За таких обставин доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і розглядаються судом як спосіб захисту, що не спростовує обвинувачення.

Під час призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , відповідно до вимог статей 65-67 Кримінального кодексу України, судом враховано наступні обставини:

- ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який, відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України є злочином невеликої тяжкості;

- відсутність обставин, що пом`якшують покарання, відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України;

- обставину, що обтяжує покарання, якою, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України, визнається вчинення злочину щодо особи похилого віку;

- особу обвинуваченої, яка раніше не судима (а. п. 63), на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебувала (а. п. 61), є пенсіонеркою за віком, за місцем проживання скарг на її поведінку немає (а. п. 62).

За сукупності зазначених відомостей щодо ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченої, відсутності обставин, що пом`якшують покарання, обставини, що обтяжує покарання, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів є покарання у виді штрафу в межах розмірів, передбачених частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 349, 368-374 Кримінального процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_5 винуватою у злочині, передбаченому частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 (одну тисячу сімсот) грн 00 коп.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 395 Кримінального процесуального кодексу України, якщо таку скаргу не буде подано.

Копію вироку негайно після його проголошення належить вручити обвинуваченій та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий: ОСОБА_1