Справа № 308/3380/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі :
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Ужгород кримінальне провадження № 308/3380/19, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000515 від 16.02.2019 року про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, тимчасово не працюючого, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, вважається не судимим, -

у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 342 КК України ,-

В С Т А Н О В И В :

16.02.2019 року, близько 01 год. 00 хв., ОСОБА_4 перебуваючи в приміщенні ABC «Зіна», що по вулиці Капушанська, 64, в місті Ужгород, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність, з метою заволодінням чужим майном, шляхом обману, під приводом необхідності здійснення термінового телефонного дзвінка, заволодів належним потерпілому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мобільним телефоном марки «Nokia», модель «RM1110», чорного кольору, та заволодівши таким вибіг із приміщення ABC «Зіна» і зник у невідомому напрямку, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 , згідно висновку експерта Закарпатського НДЕКЦ МВС України №11/183 від 28.02.2019 року, матеріального збитку на суму 300 гривень 00 копійок.
Окрім цього, 16 лютого 2019 року близько 01 години 13 хвилин, перебуваючи на проїжджій частині дороги, що розташована на проспекті Свободи, в м. Ужгород, навпроти приміщення відділення «Ощадбанку», був помічений працівниками УПП в Закарпатській області ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , як такий, що підпадав під орієнтування та чіткий опис заявника ОСОБА_5 . У зв`язку з чим працівниками патрульної поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , було прийнято рішення про зупинку ОСОБА_4 , проведення поверхневої перевірки та перевірки документів. В ході того, коли працівники поліції ОСОБА_6 , ОСОБА_7 наблизились до ОСОБА_4 , то останній, усвідомлюючи що перед ним знаходяться працівники правоохоронного органу, які перебували у форменому одязі, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, нехтуючи загальноприйнятими правилами поведінки в суспільстві, перебуваючи у громадському місці, почав висловлюватись на адресу вказаних працівників поліції нецензурною лайкою та перешкоджати нормальній діяльності правоохоронного органу. Свої дії ОСОБА_4 супроводжував активним фізичним опором (протидією) законним вимогам працівників поліції та застосовував фізичну силу по відношенню до лейтенанта поліції ОСОБА_7 , яка виразились у розмахуванні обома руками, відштовхував їх від себе, виривався та намагався втекти з місця вчинення правопорушення, при цьому своєю правою ногою вперся у праву ногу лейтенанта поліції ОСОБА_7 , в результаті чого розірвав формені штани патрульного марки «5.11», тим самим своїми умисними діями перешкоджав працівникам патрульної поліції виконувати покладені на них повноваження та службові обов`язки.
Своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 учинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) та ч.2 ст. 342 КК України - як опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав повністю, щиро покаялася у вчиненому та підтвердив обставини вчинених злочинів, що викладені в обвинувальному акті. Так, 16.02.2019 року, близько 01 год. 00 хв., перебуваючи в приміщенні ABC «Зіна», що по вулиці Капушанська, 64, в місті Ужгород, шляхом обману заволодів належним ОСОБА_5 мобільним телефоном, а в подальшому під час зупинки працівниками поліції, вчинив останнім фізичний опір. На даний час шкодує у вчиненому та зобов`язується в подальшому не вчиняти нових злочинів.

Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 надали суду заяви в яких просять не викликати їх в судові засідання. З призначеною судом мірою покарання погоджуються.

Заслухавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та про порядок їх дослідження, суд в порядку ч.3 ст. 349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження, які правильно зрозуміли зміст цих обставин і сумнівів у добровільності і істинності їх позицій не має, розуміючи при цьому, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За положеннями ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

У справах Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії від 06.12.1998 (пункт 253), Козинець проти України від 06.12.2007 (пункт 54), Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011 (пункт 150), Зякун проти України від 25.02.2016 (пункт 40) Європейський Суд неодноразово наголошує про те, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким сумнівом і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Отже, заслухавши сторін судового провадження, суд приходить, поза розумним сумнівом, до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ч.1 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) та за ч.2 ст. 342 КК України - як опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд ураховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, що відповідно до вимог ст.12 КК України є злочинами невеликої тяжкості.

Обставинами, визначеними ст.66 КК України, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ч.2 ст. 66 КК України, суд визнає обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 те, що останній свою вину визнав повністю, має постійне місце проживання, на обліку в лікарів нарколога, психіатра не перебуває, є одруженим, на утриманні має малолітню дитину.

Поряд з вказаними обставинами, суд також бере до уваги те, що ОСОБА_4 раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення шахрайства, хоча і судимість, на даний час, є погашеною.

Обставини визначені ст.67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Враховуючи наведені вище фактичні обставини справи, особу винного, тяжкість вчиненого злочину, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_4 можливим без відбування останнім покарання у вигляді позбавлення волі і у відповідності до вимог ст.75 КК України, звільняє його від покарання з випробовуванням, при умові виконання засудженим покладених на нього обов`язків передбачених п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України, що на думку суду буде відповідати вимогам ст. 50 КК України, а саме буде сприяти виправленню засудженого, а також запобігати вчинення нових злочинів, як засудженим так і іншими особами.
Цивільний позов по справі не заявлено.

Судові витрати по справі складають 858 грн. за проведену по справі експертизу, які підлягають стягненню з ОСОБА_4 .

Долю речових доказів по справі, суд вирішує у порядку визначеному ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.7-29, 368-371,373,374,376,392,394,395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 342 КК України та призначити йому покарання:

за ч.1 ст. 190 КК України у вигляді 2 (двох) років обмеження волі,

за ч.2 ст. 342 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на (два) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Цивільний позов по справі не заявлявся.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь НДКЦ при МВС України в Закарпатській області судові витрати за проведену по справі експертизу в сумі 858 грн. (одержувач: УК у м. Ужгород 24060300, код одержувача: 38015610, р/рахунок: 0002 в ГУДКСУ в Закарпатській області, МФО: 812016, призначення: за експертизу).

Речові докази по справі: мобільним телефоном марки «Nokia», модель «RM1110» формені штани патрульного марки «5.11» - вважати повернути власникам, а оптичний диск зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий ОСОБА_1