Справа № 296/1718/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі клопотання слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дібрівськ Зарічненського району Рівненської області, громадянина України, українця, офіційно не працюючого, неодруженого, утриманців не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 5 ст.27, п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному 10.01.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000012,

ВСТАНОВИВ:

28.02.2020 старший слідчий СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира з клопотанням про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , в обґрунтування якого зазначає, що у провадженні ГУНП в Житомирській області знаходиться кримінальне провадження №0000012 від 15.01.2020 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 5 ст.27, п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України.

Так, 07.01.2020 ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_5 знаходилися за місцем проживання ОСОБА_7 , а саме в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , де в приміщенні кухні розпивали алкогольні напої. Близько 20 години до будинку з метою продажу монет прийшов ОСОБА_8 . Під час спільного вживання алкогольних напоїв ОСОБА_7 та ОСОБА_5 погодились придбати у ОСОБА_8 монети номіналом 1 та 2 копійки та ОСОБА_5 передав останньому грошові кошти у сумі 30 гривень. У подальшому ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_5 придбати в нього медалі у кількості 5-6 штук Другої Світової війни, які були в ОСОБА_8 при собі. ОСОБА_5 погодився придбати у ОСОБА_8 вказані медалі та передав останньому грошові кошти в сумі 1800 гривень.

У ході обговорення вартості продажу медалей між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт, в ході якого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення умисного вбивства ОСОБА_8 з корисливих мотивів.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство з корисливих мотивів та нападі з метою заволодінням чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя

та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), спрямованого на заволодіння майном, ОСОБА_7 наздогнав останнього на порозі будинку та металевою фомкою наніс один удар в область потилиці ОСОБА_8 , внаслідок отриманого удару останній не втримався на ногах і впав на землю обличчям донизу. Після цього, ОСОБА_7 перевернув ОСОБА_9 на спину та наніс ще декілька ударів металевою фомкою в лобну частину голови та, застосовуючи фізичну силу, почав відтягувати останнього, тримаючи під руки, в напрямку господарського приміщення сараю, що знаходиться на території вказаного домоволодіння.

У цей час ОСОБА_5 вийшов з приміщення веранди на вулицю та помітив як ОСОБА_7 завдає одного удару металевою фомкою в область лобної ділянки голови ОСОБА_8 та, чітко усвідомлюючи протиправний зміст дій ОСОБА_7 , з метою приховування умисного вбивства, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_7 потягли ОСОБА_8 до підсобного приміщення.

Таким чином ОСОБА_5 своїми конклюдентними діями вступив у попередню мовчазну злочинну змову з ОСОБА_7 , направлену на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчиненому з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб та у нападі з метою заволодінням чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), спрямованого на заволодіння майном. Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_7 пішов до приміщення веранди, де взяв викрутку, повернувшись до підсобного приміщення приклав викрутку до грудної клітини ОСОБА_8 , а саме в область серця, та здійснив декілька ударів рукою по руків`ї викрутки таким чином, що металева частина викрутки проникла в грудну клітину останнього.

У подальшому ОСОБА_7 , вважаючи, що не влучив викруткою в серце ОСОБА_8 , дістав викрутку з грудної клітини останнього та завдав один удар в ліве око з метою ушкодження головного мозку з метою безперечного позбавлення життя ОСОБА_10 .

З метою приховання слідів вчинення злочину, діючи з єдиним злочинним умислом, направленим на вчинення умисного вбивства за попередньою змовою групою осіб та у нападі з метою заволодінням чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), спрямованого на заволодіння майном, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 перенесли тіло ОСОБА_8 та сховали його в підсобному приміщенні.

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , по черзі обшукали одяг ОСОБА_8 та умисно заволоділи майном потерпілого, а саме грошовими коштами в сумі 1830 гривень, якими у подальшому спільно розпорядились на власний розсуд.

В подальшому, з метою приховання події злочину та слідів його вчинення ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_7 змили сліди крові потерпілого, які залишались на території подвір`я домоволодіння, спалили одяг, в якому знаходились на час вчинення злочину, помили знаряддя вчинення злочину та закопали труп ОСОБА_8 в приміщенні сараю. В подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_5 підготували усе необхідне для залиття бетоном підлоги підсобного приміщення, де перед цим закопали труп ОСОБА_8 .

Смерть ОСОБА_8 настала від набряку, дислокації головного мозку, відкритих переломів кісток черепу з ушкодженням головного мозку.

Строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 закінчується 15.03.2020 року, однак, завершити досудове розслідування до вказаного строку не представляється можливим, оскільки необхідно витребувати висновок молекулярно-генетичної експертизи, витребувати висновки первинної та додаткової судово-медичних експертиз, витребувати висновок комісійної судово-медичної експертизи, витребувати висновок медико-криміналістичної експертизи, у кінцевій редакції повідомити ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про підозру у вчиненні злочинів, скласти обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні та вручити їх копії підозрюваному і захиснику.

Висновки зазначених експертиз являються доказом причетності підозрюваних ОСОБА_7 та ОСОБА_5 до вчинення умисного вбивства ОСОБА_8 , а також встановлення суми збитків внаслідок вчинення зазначеного злочину та судових витрат.

Проведення судових генетично-молекулярних експертиз потребує більш тривалого часу

виконання у зв`язку з тим, що зазначені експертизи відноситься до категорії експертиз особливої складності, виконання яких триває понад три місяці.

Крім того, за результатами зазначених експертиз можлива необхідність проведення додаткових слідчих дій, такі як додаткові допити підозрюваного, проведення додаткових слідчих експериментів за участі свідків, підозрюваних, тощо.

Посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, слідчий просить продовжити строк тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою на 60 діб, без визначення розміру застави в порядку ч.4 ст.183 КПК України.

Згідно ч.4 ст.107 КПК України під час розгляду клопотання здійснювалось фіксування судового процесу технічними засобами.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримала з підстав, зазначених у клопотанні. Пояснила, що наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, у тому числі, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки проживає на території іншої області, а також незаконно впливати на свідків і продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення.

Підозрюваний у судовому засіданні заперечує проти задоволення клопотання та просить застосувати більш м`який запобіжний захід.

Захисник у судовому засіданні у задоволенні клопотання просить відмовити та застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки вважає недоведеними наявність обґрунтованої підозри та наявність ризиків.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

15.01.2020 ОСОБА_5 затримано у порядку ст.208 КПК України за підозрою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України.

16.01.2020 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України.

17.01.2020 ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду Житомирської області щодо підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто, без визначення розміру застави до 17 год. 00 хв. 15.03.2020.

27.01.2020 року ОСОБА_5 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 5 ст. 27, п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України.

03.03.2020 ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000012 продовжено до п`яти місяців, тобто, до 15.06.2020 року.

Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України строк тримання під вартою може продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177, 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування або який спричинив загибель людини тощо (ч.4 ст.183 КПК України).

Відповідно до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є

забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст.5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (див. рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, § 34).

Стандарт, встановлений статтею 5 § 1(с) Конвенції, не передбачає, що поліція повинна мати достатні докази для пред`явлення обвинувачення на момент арешту (O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, § 36).

Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для обґрунтування засудження чи навіть пред`явлення обвинувачення; це досягається на наступній стадії кримінального розслідування (Murray v. the United Kingdom, of 28 October 1994, § 55; K.-F. v. Germany of 27 November 1997, § 57; Erdagoz v. Turkey, of 22 October 1997, § 51).

Наявні у матеріалах клопотання докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні і прокурор у судовому засіданні, є достатніми та на час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу підтверджують наявність достатніх підстав вважати, що сталася подія кримінального правопорушення і ОСОБА_5 причетний до цієї події та обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 5 ст.27, п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, що підтверджується долученими до клопотання матеріалами.

Крім того, прокурор у судовому засіданні вказала на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Слідчий суддя враховує те, що підозрюваний ОСОБА_5 офіційно не працює тривалий час, що зумовлює відсутність законного джерела доходів, є неодруженою особою, не має утриманців, тобто, його соціальні зв`язки за місцем проживання не є міцними; підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, злочин вчинено з корисливих мотивів, тому може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, може вчинити інше кримінальне правопорушення. Також слідчий суддя погоджується з доводами слідчого, що підозрюваний, перебуваючи на волі, може знищити, сховати або спотворити речі, документи та речові докази, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки знаряддя вчинення кримінального правопорушення не встановлено у зв`язку з тим, що не завершено проведення експертного дослідження вилучених предметів та тіла потерпілого, не встановлено місце знаходження одягу підозрюваних, взуття, що були одягнені на час вчинення злочину та могли зберегти сліди його вчинення, а також враховуючи, що безпосередньо після вчинення злочину та протягом тривалого часу після того підозрюваними було вжито ряд заходів для приховування слідів вчинення злочину, а також трупа потерпілого.

При цьому, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі Ілійков проти Болгарії №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість

передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Будь-яких інших обставин, які би свідчили про наявність підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, ніж тримання під вартою, не встановлено, а доводи підозрюваного та захисника не переважають над наявністю існуючих на момент розгляду клопотання ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що наявні обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали, тому клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя не визначає розмір застави, оскільки злочином спричинено загибель людини.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 194, 196, 197, 199 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування на 60 діб, без визначення розміру застави відповідно до ч.4 ст.183 КПК України.

Строк дії ухвали до 13.05.2020 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1