Справа №592/4384/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/397/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 ОСОБА_7 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , його законного представника ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_11 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 грудня 2019 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, з базовою вищою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , його законного представника ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_11 в яких всі апелянти просили вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 30.12.2019 року відносно ОСОБА_8 скасувати та виправдати ОСОБА_8 в пред`явленому за ст. 124 КК України обвинуваченні. При цьому, як на підставу виправдання, захисник послалася на відсутність в діях свого підзахисного ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України і призначено йому покарання у виді 120 год. громадських робіт.

Цим же вироком ОСОБА_8 від призначеного покарання звільнено у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений стверджував, що винесений відносно нього обвинувальний вирок є несправедливим, оскільки в день події він захищав матір від протиправних дій батька, робив останньому зауваження, на що він ніяк не реагував, натомість батько накинувся на нього, однак йому вдалося уникнути його удару та у відповідь вдарити його в лице. Стверджує, що удар був не великої сили. Змоги піти від батька вони з матір`ю не мали, оскільки в такому разі їм потрібно було б до нього повернутись спиною, в той час коли він вів себе дуже агресивно і міг їх вбити взявши будь-що щоб трапилось йому під руку. З огляд на це йому ОСОБА_8 довелося витягнути батька в спільний із сусідами коридор, щоб хоча б за їх допомогою мати можливість його заспокоїти. Також, стверджує, що вони викликали дільничного інспектора, той приходив, з батьком говорив і, нічого не вчинивши, пішов. Згадує, що з батьком у них були нормальні відносини, раніше той займався спортом, був в добрій фізичній формі, потім почав зловживати спиртним, на його прохання і прохання матері покінчити з алкоголем, батько не реагував. З огляду на вказане, він ОСОБА_8 не вбачав в своїх діях складу інкримінованого йому кримінального правопорушення та просив його виправдати.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_9 ухвалений відносно сина вирок суду вважала не правильним. Вказувала, що її чоловік ОСОБА_12 довгий час зловживав спиртним, бив і знущався з неї, у зв`язку чим вона зверталась до поліції, однак потім було ще гірше. В день події 07.0.2016 року він знову її побив, потім взагалі перестав впізнавати, називав іншими іменами, був дуже агресивним. Переконана, що син обвинувачений ОСОБА_8 ні в чому не винен, оскільки він ухилявся від удару батька, захищав її та себе. Згадує, що раніше в чоловіка і сина конфліктів не було. Син був неповнолітнім, в школі добре вчився, до університету вступив на бюджет та взагалі за своєю натурою є спокійним і врівноваженим.

Захисник ОСОБА_10 стверджувала, що вирок суду відносно ОСОБА_8 незаконний, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, спочатку ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України навмисному нанесенні тяжких тілесних ушкоджень своєму батькові ОСОБА_13 , які призвели до смерті останнього. Однак, почти наприкінці судового розгляду обвинувачення ОСОБА_8 було змінено на ст.124 КК України умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень вчинених у разі перевищення необхідної оборони. Свою вину у вчиненому ОСОБА_8 не визнав про що суду першої інстанції надав відповідні пояснення. Також, судом було допитано потерпілу ОСОБА_11 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_14 і свідка ОСОБА_15 , з пояснень яких вбачається, що ОСОБА_13 зловживав спиртним, вів себе агресивно, бив і ображав свою дружину, наявність тілесних ушкоджень в останньої підтверджується висновком судово-медичної експертизи огляду ОСОБА_9 , а відсутність в обвинуваченого тілесних ушкоджень пояснюється тим, що йому вдавалось уникнути батькових ударів.

Також, суд дослідив і висновок судово-медичного експерта (а.с. 63-66 т.1) щодо встановлення причини смерті ОСОБА_13 в якому між іншого, в п.3 вказано, що пошкодження у виді забитих ран нижньої та верхньої повік правого ока небезпечними для життя не є і не потребують довгострокового лікування і є легкими. Тобто, з даного висновку експерта вбачається, що тяжким тілесним ушкодженням являється не пошкодження на правому оці з ранкою, а тяжким ушкодженням є закрита черепно-мозкова травма, що супроводжувалась крововиливом під тверду мозкову оболонку головного мозку та ускладнилась розвитком набряку та стиснення речовини головного мозку саме на фоні алкогольної інтоксикації.

З висновку іншої, комісійної, експертизи вбачається, що при наданні потерпілому кваліфікованої медичної допомоги у спеціалізованому медичному закладі в проміжок часу від отримання травми до формування об`єму субдуральної гематоми, який призвів до стиснення головного мозку. Смерті ОСОБА_13 можна було б уникнути. Разом з тим, з даного висновку вбачається, що після отримання загиблим тілесних ушкоджень на правому оці, ці ушкодження не становили ніякої загрози для його життя, а перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, та після отримання цих тілесних ушкоджень на оці, він ще допив горілку, тим самим довів себе ще до більш тяжкого ступеню сп`яніння і саме стан сильного алкогольного сп`яніння вплинув на перебіг (важкість) черепно-мозкової травми, саме стан сп`яніння подовжив час кровотечі, прискорив формування об`єму крововиливу під твердою мозковою оболонкою та став причиною розвитку набряку стиснення головного мозку і настання смерті.

Суд встановив, що після того, як обвинувачений обороняючись і захищаючи матір, наніс батькові 2 удари кулаком в обличчя і 1 поштовх також в обличчя, то після цих ударів батько був ще агресивним, в коридорі знову спробував вдарити сина. Сусід ОСОБА_14 ледь стримував його схвативши за руки. І після того як ОСОБА_13 заспокоївся, то ходив без сторонньої допомоги курити, допивав горілку та аж потім ліг спати.

Із моменту нанесення ударів ОСОБА_8 і до того, як батько ОСОБА_13 ліг спати пройшов тривалий проміжок часу, а тому неповнолітній ОСОБА_8 в такій ситуації не усвідомлював і не міг усвідомити, що від його ударів батько може померти.

Захисник переконана, що ОСОБА_8 діяв в межах необхідної оборони.

Так, удари першим почав наносити загиблий ОСОБА_13 тоді як обвинувачений ОСОБА_8 діяв з метою захисту охоронюваних законом як своїх прав та інтересів, будучи особою, яка захищалась від спроб батька заподіяти йому тілесні ушкодження, так і з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів його матері, якій батько в той вечір вже заподіяв легкі тілесні ушкодження та ще намагався її побити.

Судом було встановлено, що загиблий ОСОБА_13 першим спробував нанести удар своєму синові ОСОБА_8 і останній наніс удар тільки у відповідь на протиправне посягання на його адресу з боку батька. Тобто, ОСОБА_8 оборонявся від суспільно-небезпечного посягання і його оборона була своєчасною, а посягання з боку ОСОБА_13 було реальним та тільки йому і була заподіяна шкода. Також, слід звернути увагу і на те, що після заподіяних ОСОБА_13 ударів він продовжував свою агресію, що свідчить про його задовільний стан в той момент. Водночас обвинувачений не припускав, що завдав батькові більш суттєвої шкоди, окрім синця під оком та давали йому впевненість в тому, що дане ушкодження не становить загрози його життю.

З огляду на викладене та враховуючи, що обвинувачений не міг передбачати настання тяжких наслідків в його діях відсутнє перевищення меж необхідної оборони, оскільки настання смерті він не передбачав та за вище вказаних обставин не міг передбачити.

Потерпіла ОСОБА_11 теж вирок суду вважала не справедливим, оскільки її син ОСОБА_13 зловживав спиртним і знущався над своєю сім`ю. В стані алкогольного сп`яніння син був агресивний і, зважаючи на свою фізичну форму, дуже сильним. Він ображав і бив свою дружину. Вона ОСОБА_11 неодноразово просила його покінчити з алкоголем, лікувала його від алкоголізма, однак все було марно. До цього, він часто падав і отримував травми голови, скаржився на головні болі, однак пити продовжував. Дії внука ОСОБА_8 протиправними не можуть бути, оскільки були спрямовані на свій захист та захист матері. Переконана, що в сина і внука були добрі стосунки, при цьому, останнього характеризувала як не конфліктного і врівноваженого.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції, 07 лютого 2016 року близько 20.00 год. ОСОБА_8 перебуваючи в кімнаті АДРЕСА_2 втрутився у словесний конфлікт між його матір`ю ОСОБА_9 та батьком ОСОБА_13 , що виник на побутовому ґрунті, в ході якого батько ображав матір. Тому, захищаючі свою матір, ОСОБА_8 почав робити батьку зауваження, щоб останній не чіпав матір. Але, батько на зауваження не реагував та продовжував ображати матір. На чергове його зауваження батько спробував нанести ОСОБА_8 удар, проте зважаючи на сильне алкогольне сп`яніння промахнувся.

Натомість, ОСОБА_8 розлютившись на батька за образи в бік матері, усвідомлюючи, що батько перебуває у стані сильного алкогольного сп`яніння, що вплинуло на можливість координувати рухи, з метою самозахисту та подальшого припинення протиправних дій потерпілого, неправильно оцінивши небезпечність посягання та обстановку захисту, маючи при цьому реальну можливість захистити свої інтереси без заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, перевищуючи межі необхідної оборони, умисно, з мотивів самозахисту, наніс ОСОБА_13 удар кулаком лівої руки в обличчя, а саме в праве око. Від отриманого удару ОСОБА_13 впав на підлогу обличчям вниз, виставивши перед собою руки. Підвівшись ОСОБА_13 зробив крок у бік сина намагаючись його вдарити. У відповідь ОСОБА_8 умисно наніс удар кулаком правої руки в щелепу ОСОБА_13 та відразу наніс з силою третій удар кулаком лівої руки в праве око. Від ударів ОСОБА_13 знову впав на підлогу. Далі ОСОБА_8 взяв потерпілого за ногу та за руку і витягнув в коридор, де ОСОБА_13 піднявшись знову почав сваритись і в цей час із сусідніх кімнат вийшли сусіди ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , які тримали ОСОБА_13 за руки, тим самим заспокоювали його. Після даного конфлікту ОСОБА_13 пішов до своєї кімнати та ліг спати. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_13 від отриманих травм помер.

За таких обставин, ОСОБА_8 умисно спричинив ОСОБА_13 тілесні ушкодження у виді: закритої черепно-мозкової травми. Субдуральної гематоми лівої півкулі з переходом на основу головного мозку (200 мл.), крововиливу під м`яку оболонку головного мозку, набряку та стиснення речовини головного мозку, в ділянці правового ока крововилив синьо-фіолетового кольору овальної форми розмірами 6х4 см., на верхній повіці на тлі крововилива мається рана дугоподібної форми вертикально направлена дуга її відкрита вліво розмірами 1,3х0,3 см, глибиною 0,4 см., на 2 см. нижче рани її нижнього кінця на нижній повіці горизонтальна рана; на нижній повіці на тлі крововиливу рана лінійної форми горизонтально направлена, розмірами 1х0,1 см., глибиною 0,2 см.; в ділянці верхньої губи справа садно овальної форми, розмірами 0,8х0,5см; в проекції садна на внутрішній поверхні верхньої губи рана лінійної форми горизонтально направлена розмірами 1,5х0,3 см., глибиною 0,2 см.

Згідно висновку судово-медичної експертизи трупу, смерть ОСОБА_13 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась крововиливом під тверду мозкову оболонку головного мозку (200 мл.) та ускладнилася розвитком набряку та стиснення речовини головного мозку, на фоні алкогольної інтоксикації. Травма відноситься до тяжких тілесних ушкоджень та знаходиться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_13 .

Наносячи умисно удари потерпілому, ОСОБА_8 перевищив межі необхідної оборони, маючи можливість уникнути побиття батька, шляхом залишення кімнати, не оцінив у повному обсягу обстановку та те, що батько перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, щоб уникнути тяжких наслідків у виді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що потягли смерть потерпілого ОСОБА_13 .

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст.124 КК України, умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони.

До початку апеляційного розгляду справи від потерпілої ОСОБА_11 надійшла заява з проханням судовий розгляд її апеляційної скарги провести у її відсутність через стан здоров`я та похилий вік. Вимоги своєї апеляційної скарги підтримувала, просила вирок суду першої інстанції скасувати, а обвинуваченого ОСОБА_8 (свого внука) виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину (а.с. 73).

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , його законного представника ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 та викладені в заяві доводи потерпілої ОСОБА_11 , які всі свої апеляційної скарги підтримали, просили їх задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати, а обвинуваченого ОСОБА_8 виправдати в пред`явленому обвинуваченні у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, думку прокурора, який проти задоволення вимог апеляційних скарг заперечив, просив вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Так, відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як слідує зі змісту апеляційних скарг обвинуваченого, його захисника, законного представника обвинуваченого та потерпілої всі вони не оспорюють той факт, що 07 лютого 2016 року близько 20.00 год. в кімнаті АДРЕСА_2 відбувся словесний конфлікт між подружжям ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , в ході якого син останнього - ОСОБА_8 зробив батьку зауваження - не ображати матір, на що той спочатку не реагував, а потім замахнувся на сина щоб нанести удар, однак через сильне алкогольне сп`яніння промахнувся. На такі дії ОСОБА_13 ОСОБА_8 наніс ОСОБА_13 удар кулаком лівої руки в обличчя, а саме в праве око, ОСОБА_13 впав, потім піднявся, замахнувся, і знову отримав від сина удар правою рукою в щелепу, а потім ОСОБА_8 вдарив батька, з силою, лівою в праве око від чого ОСОБА_13 знову впав на підлогу. Далі ОСОБА_8 за ногу відтягнув ОСОБА_13 в коридор де знову відбувалась сварка, однак без бійки. Після конфлікту ОСОБА_13 ліг спати та наступного дня 08.02.2016 року від отриманих травм помер.

При цьому апелянти не погоджуються з тим, що в діях обвинуваченого ОСОБА_8 є склад кримінального правопорушення передбаченого ст. 124 КК України, оскільки вони вважають, що ОСОБА_16 діяв виключно з метою самозахисту та захисту здоров`я матері від протиправних дій батька ОСОБА_13 . Більше того, на переконання апелянтів, обвинувачений ОСОБА_16 , не усвідомлював того, що від завданих ним ударів в обличчя можуть бути заподіяні тяжкі тілесні ушкодження і тим більше смерть ОСОБА_13 . До останнього, обвинувачений ОСОБА_8 був переконаний, що все добре і підстав для хвилювання немає, оскільки після конфлікту батько ще курив та пив алкоголь.

Колегія суддів перевіривши вирок суду першої інстанції та апеляційні вимоги учасників кримінального провадження дійшла висновку, що доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були повно і всебічно досліджені та правильно оцінені.

Так, в ході судового розгляду, та в суді апеляційної інстанції ОСОБА_17 свою вину в інкримінованому злочині не визнав та пояснював, що він разом з матір`ю і батьком проживали в одній кімнаті в гуртожитку. Його батько ОСОБА_13 зловживав спиртними напоями протягом тривалого часу і як йому потім стало відомо від матері, постійно бив її. 07.02.2016 року, у вечірній час, коли він прийшов додому, то його батько ОСОБА_13 знову був дуже п`яний і кричав на матір, намагаючись побити її. Мати зізналась, що батько б`є її. Він став умовляти батька щоб той перестав ображати матір та не чіпав її. Але батько на його умовляння не реагував, продовжував кричати і став іти на матір щоб вдарити її. З метою не допустити побиття матері він встав між батьком і матір`ю, закривши її своїм тілом та хотів з матір`ю вийти з кімнати в коридор. Однак, батько став іти на них і спробував вдарити його кулаком. Він ухилився від цього удару і встиг відвинути матір з-під удару. Після чого, батько почав штовхати матір. Він просив щоб батько заспокоївся. В цей момент батько замахнувся і знову спробував вдарити його кулаком в обличчя, але він знову ухилився від цього удару і у відповідь вдарив батька кулаком не в повну силу в обличчя. Оскільки батько був п`яний, то впав на підлогу. Він став відходити назад щоб вийти у коридор. Батько вскочив з підлоги і побіг на нього та замахнувшись знову спробував вдарити його кулаком в обличчя. Але він знову ухилився. Однак батько, знову підбіг до нього і спробував вдарити кулаком в обличчя. Він ухилився і щоб зупинити батька, відштовхнув його рукою в обличчя. Батько знову не встояв на ногах із-за стану сп`яніння і впав на підлогу. Після цього, він взяв батька за ногу і руку та витягнув у загальний коридор, думаючи, хоча б у такий спосіб заспокоїти батька. Однак батько продовжував поводити себе агресивно. На крики матері про допомогу, вийшли сусіди, схватили батька за руки і стали його утримувати і заспокоювати оскільки в коридорі він знову ліз до нього і матері в бійку. Батько намагався вирватись від них, але сусіди його утримали і тільки завдяки цьому батько заспокоївся. Після чого, батько ходив на кухню, курив там, потім зайшов в кімнату і закрився зсередини. Він з матір`ю пішли на загальну кухню і стояли там, оскільки батько в кімнату їх не пускав. Вони викликали міліцію. Прийшов дільничний інспектор, спитав у батька чи буде той писати заяву, батько відмовився і дільничний пішов, нічого не зробивши. Батько ще допив горілку і ліг спати. Після чого він з матір`ю теж лягли відпочивати. Вночі батько ще виходив покурити. Близько другої години ночі, мати сказала, що батько не дихає і вони викликали міліцію.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який встановив, що незважаючи на не визнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину за ст. 124 КК України, його вина доведена і підтверджується іншими, дослідженими в судовому засіданні доказами.

Зокрема, відповідно до протоколу огляду місця події від 08.02.2016 року з фото таблицею до нього, суд встановив факт огляду трупу ОСОБА_13 , який перебував на дивані в кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку, будинку АДРЕСА_3 . З фото таблиці судом встановлено, що на правому оці трупа мається садно з раною (яке в подальшому було описане судово-медичним експертом) (а.с.52-59).

Із висновку експерта №133/80 від 11.03.2016 року встановлено, що смерть ОСОБА_13 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась крововиливом під тверду мозкову оболонку головного мозку (200 мл.) та ускладнилась розвитком набряку та стиснення речовини головного мозку на фоні алкогольної інтоксикації. Вказані ушкодження виникли в результаті дії тупого предмета, що могло мати місце при ударі твердим предметом в ділянку правого ока, ця травма відноситься до тяжких тілесних ушкоджень та знаходиться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті (а.с.63-66).

З пояснень законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 , його матері ОСОБА_9 наданих в суді першої інстанції, вбачається що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_13 , від якого мають сина ОСОБА_8 . Проживала вона з чоловіком та сином в одній кімнаті у гуртожитку. Її чоловік тривалий час зловживав алкогольними напоями і постійно бив її. 07 лютого 2016 року з 05:30 години чоловік вже був п`яний, накинувся на неї та знову побив. Протягом того дня він продовжував пити горілку. Оскільки він не давав їй спати, тому вдень після обіду вона лягла відпочити. Чоловік підійшов до неї і став називати іншим іменем, потім взагалі не впізнавав її і питав "ти, хто". Коли ввечері син повернувся додому, то чоловік у його присутності знову став чіплятися до неї та став штовхати її і намагався знову побити. Син втрутився і став казати батькові щоб той не штовхав її. Однак, батько продовжував штовхати її та хотів вдарити сина кулаком в обличчя, але син ухилився. Після чого батько знову спробувати вдарити його, але син відвів його руку в сторону і у відповідь вдарив батька в обличчя рукою. Той посунувся назад, а потім впав вперед на підлогу. Але одразу ж підвівся на ноги і пішов на сина, який в цей момент закривав її. Батько знову замахнувся і спробував вдарити сина, але той ухилився і просто відштовхнув батька попавши йому в губи та умовляючи щоб той припинив бійку. Коли батько знову упав на підлогу, то син витягнув його за руку і ногу в коридор, думаючи, що там він заспокоїться. В коридорі батько підвівся на ноги і знову намагався напасти на сина. Вона почала кричати і звати сусідів на допомогу. На її крики в коридор вибіг сусід ОСОБА_14 , схватив її чоловіка за руки, не даючи змоги вдарити сина і почав тримати його. Ще вибігла сусідка ОСОБА_15 , яка також держала чоловіка і умовляла заспокоїтись. Чоловік став від них вириватись і ударився головою об лічильник, який висів на стіні, а потім вдарився ще головою об стінку. Потім сусіди його трохи заспокоїли, він пішов на кухню покурив там і пішов в кімнату закрившись з середини на замок. Вона подзвонила в психіатричну лікарню, розклала про все і сказала, що боїться йти додому. Лікарі сказали, що оскільки з нею нічого не трапилось, то це не їх випадок і порадили викликати міліцію, що вона і зробила. Прийшов дільничний, спитав у чоловіка чи буде той писати заяву на сина, той сказав що не буде і дільничний пішов, нічого не зробивши. Після чого, чоловік ще допив горілку, вийшов з кімнати покурив і ліг спати. Близько другої години ночі вона чомусь прокинулась, було тихо. Вона до чоловіка, а він не дихав. Після чого вона розбудила сина, розказала йому і викликала міліцію. Вважає, що її син ні в чому не винуватий, оскільки захищав її та захищався сам від п`яного батька, який намагався побити їх. З приводу чоловіка ще додала, що той зловживав спиртними напоями більше ніж півтора роки і коли "нап`ється", то ставав дуже агресивним і постійно бив її та чіплявся до сина.

Аналогічні цим показанням, в частині подій, що відбувалися вже в коридорі гуртожитку дали допитані в суді першої інстанції і свідки ОСОБА_14 , та ОСОБА_15 .

Також згідно дослідженого судом висновку експерта № 182 від 93.03.2016 року, встановлено, що у ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження , які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Крововиливи лівого плеча, правої молочної залози і стегна могли утворитись в указаний строк, тобто 07.02.2016 року (а.с.68-69). Вказаний висновок суд визнав таким, що повністю підтверджує показання обвинуваченого і його матері ОСОБА_9 в тій частині, що покійний ОСОБА_13 дійсно перед сутичкою з обвинуваченим побив свою дружину, заподіявши їй легкі тілесні ушкодження.

Також, судом першої інстанції був досліджений і протокол проведення слідчого експерименту від 12.02.2016 року з якого встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 в присутності понятих, захисника на місці подій розказав і показав яким чином батько намагався його вдарити, як він захищав свою матір і як він наносив два удари своєму батьку у відповідь. Вказані пояснення судом визнані такими, що повністю співпадають з тими поясненнями, які обвинувачений надавав суду, що підтверджує їх правдивість і послідовність (а.с.93-97).

Згідно дослідженого судом протоколу проведення слідчого експерименту від 09.02.2016 року встановлено, як свідок ОСОБА_9 розказала і показала як батько намагався вдарити сина кулаком в обличчя, син ухилявся і у відповідь наносив удари батьку (а.с.83-86).

Із висновку експерта №133/80-Д 3 від 25.03.2016 року, зробленого на підставі слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_9 судом встановлено, що механізм утворення тілесних ушкоджень (кількість, послідовність ударів тощо), виявлених на трупі ОСОБА_13 частково відповідають механізму утворення та локалізації тілесних ушкоджень продемонстрованих свідком ОСОБА_9 в ході слідчого експерименту (а.с.89-90).

Із висновку судово-психіатричного експерта № 87 від 14.03.2016 року судом встановлено, що ОСОБА_8 будь-якими психічними захворюваннями не страждає, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В момент скоєння злочину будь-якими психічними захворюваннями він також не страждав, не виявляв ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, а тому, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 не потребує (а.с.142-145).

Вказані докази були повно, всебічно та об`єктивно оцінені судом першої інстанції з точки зору їх узгодженості та взаємозв`язку, внаслідок чого суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 124 КК України, тобто умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинених при перевищенні меж необхідної оборони по відношенню до загиблого ОСОБА_13 .

Твердження апелянтів про те, що ОСОБА_16 заподіяв своєму батьку ОСОБА_13 тяжке тілесне ушкодження, перебуваючи у стані необхідної оборони, без перевищення її меж, колегія суддів вважає необґрунтованим, з огляду на таке.

Дійсно, Конституція України встановлює, «що кожен має право захищати своє життя та здоров`я інших людей від протиправних посягань». Право на оборону визнано Основним Законом одним із фундаментальних прав людини.

Право на необхідну оборону є абсолютним: кожна особа має право вжити заходів оборони від суспільно небезпечного посягання незалежно від того, чи має вона можливість уникнути посягання (втекти, забарикадувати двері тощо) або звернутись за допомогою до представників влади чи інших осіб.

Дії вчинені у стані необхідної оборони, якщо при цьому не було перевищено її межі, вважаються правомірними і не можуть бути підставою для притягнення особи не тільки до кримінальної, а й до цивільно-правової чи будь-якої іншої юридичної відповідальності.

У разі ж якщо така оборона перевищена, то особа притягується до кримінальної відповідальності і несе відповідальність за свої, вже не правомірні, дії.

Так, об`єктом злочину за ст. 124 КК України є здоров`я особи. Об`єктивна сторона цього злочину характеризується: 1) діями; 2) наслідками у вигляді тяжких тілесних ушкоджень; 3) причинним зв`язком між зазначеними діями та наслідками, а також 4) певною обстановкою.

Також, стаття 124 КК України містить склад привілейованого умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони, відповідальність за яке настає лише за умови, що здійснений винним захист явно не відповідав небезпечності посягання чи обстановці, яка склалася. Умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень підлягає кваліфікації за цією статтею у разі його вчинення, в тому числі і при перевищенні меж необхідної оборони. У цьому випадку діяння характеризується заподіянням шкоди у вигляді тяжких тілесних ушкоджень тому, хто посягає, при захисті від суспільно небезпечного посягання, але з перевищенням меж необхідної оборони, тобто при явній невідповідності зазначеної шкоди небезпечності посягання або обстановці захисту.

Якщо при перевищенні меж необхідної оборони потерпілому умисно заподіяно тяжке тілесне ушкодження, від якого настала смерть, за відсутності умислу на позбавлення життя дії винного кваліфікуються за ст. 124 КК України. Злочин вважається закінченим з моменту заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 квітня 2018 року в справі № 342/538/14-к (провадження № 51-646 км 18), для вирішення питання щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Так, враховуючи характер небезпеки, що загрожувала ОСОБА_18 та його матері ОСОБА_19 , і спричинення їй легких тілесних ушкоджень, і те, що загиблий ОСОБА_13 ображав матір та першим спробував нанести обвинуваченому удари та обставини, що впливають на реальне співвідношення сил, зокрема: місце ( маленька кімната гуртожитку), час, раптовість посягання, також наявність алкогольного сп`яніння у потерпілого, колегія суддів вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_20 , який скористався своїм правом на захист шляхом заподіяння фізичної шкоди потерпілому та вдався до заходів самозахисту, які він вважав законними та необхідними в обстановці, що склалася, відповідають вимогам частин першої та другої статті 36 КК України.

У той же час, доводи захисника та інших апелянтів про те, що у ОСОБА_20 не було умислу на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_13 та, що в діях обвинуваченого не було перевищення меж необхідної оборони, не заслуговують на увагу, оскільки про це свідчить таке.

ОСОБА_16 усвідомлював, що батько перебуває в стані алкогольного сп`яніння і це вплинуло на його можливість координувати рухи, бо жодного удару ОСОБА_13 сину не зміг завдати, оскільки промахувався. ОСОБА_16 при цьому, маючи фізичні переваги та наявність навиків, які отримав в процесі зайняття боксом (що були підтверджено ним в ході апеляційного розгляду), наніс ОСОБА_13 удар кулаком лівої руки в обличчя, а саме в праве око. Від отриманого удару ОСОБА_13 впав на підлогу обличчям вниз, виставивши перед собою руки. Підвівшись ОСОБА_13 зробив крок у бік сина намагаючись його вдарити. У відповідь ОСОБА_8 умисно наніс удар кулаком правої руки в щелепу ОСОБА_13 та відразу наніс з силою третій удар кулаком лівої руки в праве око. Від ударів ОСОБА_13 знову впав на підлогу.

Як зазначалося вище, згідно висновку судово-медичної експертизи трупу, смерть ОСОБА_13 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась крововиливом під тверду мозкову оболонку головного мозку (200 мл.) та ускладнилася розвитком набряку та стиснення речовини головного мозку, на фоні алкогольної інтоксикації. Травма відноситься до тяжких тілесних ушкоджень та знаходиться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_13 .

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у вироку, що наносячи умисно удари потерпілому, ОСОБА_8 перевищив межі необхідної оборони, маючи можливість уникнути побиття батька, шляхом залишення кімнати, не оцінив у повному обсягу обстановку та те, що батько перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, щоб уникнути тяжких наслідків у виді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що потягли смерть потерпілого ОСОБА_13 .

При цьому колегія суддів не погоджується з посиланнями захисника ОСОБА_10 в її апеляційній скарзі на висновок експерта №85/2016 від 19.12.2016 року згідно якого при наданні потерпілому кваліфікованої медичної допомоги у спеціалізованому медичному закладі в проміжок часу від отримання травми до формування об`єму субдуральної гематоми, який призвів до стиснення головного мозку смерті ОСОБА_13 можна було б уникнути, як на доказ тієї обставини, що тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала смерть потерпілого, обвинувачений ОСОБА_16 вчинив неумисно.

Так, дійсно відповідно до дослідженого судом висновку експерта №85/2016 від 19.12.2016 року слідує, що при наданні потерпілому кваліфікованої медичної допомоги у спеціалізованому медичному закладі в проміжок часу від отримання травми до формування об`єму субдуральної гематоми, який призвів до стиснення головного мозку, смерті ОСОБА_13 можна було уникнути. Концентрація етилену в крові потерпілого в кількості 3,27 % може відповідати сильному алкогольному сп`янінню. Алкоголь як наркотична речовина раніше всього впливає на ЦНС і діючи на ті ж самі ланки патогенетичного ланцюга, що і черепно-мозкова травма, значно змінює клінічні прояви травми. Вона може потенціювати, посилювати порушення викликані травмою. Алкогольна інтоксикація являється сприяючим чинником утворення внутрішнє-черепних кровотеч як в гострому, так і віддаленому періодах черепно-мозкової травми а також сприяє отриманню більш важкої черепно-мозкової травми. Знаходження потерпілого в стані сильного алкогольного сп`яніння, вплинуло на перебіг (важкість) черепно-мозкової травми, подовжило час кровотечі, прискорило формування об`єму крововиливу під твердою мозковою оболонкою та розвитку набряку-стиснення головного мозку і настання смерті (а.с.170-177).

Разом з тим, висновком експерта №133/80 від 11.03.2016 року, підтверджено той факт, що смерть ОСОБА_13 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась крововиливом під тверду мозкову оболонку головного мозку (200 мл.) та ускладнилась розвитком набряку та стиснення речовини головного мозку на фоні алкогольної інтоксикації. Вказані ушкодження виникли в результаті дії тупого предмета, що могло мати місце при ударі твердим предметом в ділянку правого ока, ця травма відноситься до тяжких тілесних ушкоджень та знаходиться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті (а.с.63-66).

Тобто, саме удари твердим предметом в ділянку правого ока знаходиться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті, а алкогольне сп`яніння, в даному випадку лише вплинуло на перебіг цієї травми.

Також, колегія суддів не може погодитись з твердженнями апелянтів, в частині відсутності об`єктивних можливостей для уникнення завдання ОСОБА_13 тілесних ушкоджень.

З пояснень обвинуваченого, потерпілої та законного представника обвинуваченого вбачається, що всі вони вказують на довготривале зловживання ОСОБА_13 спиртними напоями, про його поведінку після такого вживання, про наслідки ( в тому числі і завдання дружині тілесних ушкоджень), які в день події теж мали місце і дійсно знайшли своє підтвердження у висновку експерта, врахованого судом першої інстанції.

Водночас, по при вказане та по при те, що ОСОБА_13 знову перебував в стані сп`яніння і сварка розпочиналася на словесному рівні, а обвинувачений і його законний представник, могли і повинні були передбачити її наслідки, на самому її початку не вжили інших заходів по припиненню такого конфлікту (покинути кімнату), а продовжили брати в ній участь.

По при свій вік 17 років, на день виникнення події, обвинувачений ОСОБА_17 міг оцінити ситуацію, її наслідки та те, що тілесні ушкодження в область голови можуть носити тяжкий характер і навіть стати смертельними, оскільки вказаний орган є життєво важливим.

Щодо тверджень обвинуваченого, про відсутність можливостей при вказаних подіях покинути кімнату без вчасного самозахисту, то з ними колегія суддів погодитись не може, оскільки, враховуючи стан ОСОБА_13 (сильне алкогольне сп`яніння), такий захист хоч і міг мати місце, однак носити менш тяжкий характер.

З огляду на встановлене і викладене, суд апеляційної інстанції, по при доводи апеляційних скарг, погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії обвинуваченого ОСОБА_17 вірно кваліфіковані за ст. 124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинених при перевищенні меж необхідної оборони.

Щодо виду та міри призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання то апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз?яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати вимоги й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції достатньо виконав вимоги ст.ст. 50, 65, 66 та 67 КК України, врахувавши пом`якшуючі покарання обставини, зокрема те, що злочин ОСОБА_8 вчинив у неповнолітньому віці, відсутність обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, який свою вину хоч і не визнав, однак злочин вчинив в молодому віці, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та має позитивну характеристику і обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкції ст.124 КК України у виді громадських робіт.

Колегія суддів вважає, що призначене судом покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Також, колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції в частині наявності підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності, як визначено ст. 49 КК України.

Згідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ст. 124 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Як правильно встановлено судом першої інстанції санкцією ст. 124 КК України передбачено покарання у виді обмеження волі строком до двох років.

Відповідно до ст. 12, 49 КК України, злочин, який вчинив ОСОБА_8 відноситься до категорії невеликої тяжкості, а тому, враховуючи, що з дня вчинення ОСОБА_17 діяння минуло більше трьох років, а також те, що від досудового слідства та суду він не ухилявся, ОСОБА_8 підлягає звільненню від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить жодних підстав для зміни чи скасування вироку суду відносно ОСОБА_8 , а тому вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалений з додержанням вимог КПК України та правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 грудня 2019 рок відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , його законного представника ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_11 на цей вирок без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4