Справа № 946/3340/20
Провадження № 1-кп/946/491/20
УХВАЛА

про повернення обвинувального акта прокурору

26 червня 2020 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувачений акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № № 0001603 від 24.07.2019 року , за обвинуваченням

ОСОБА_4 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Утконосівка Ізмаїльського району Одеської області, українця за національністю, громадянина України, із вищою освітою, працюючого провідним державним інспектором Одеського рибоохоронного патруля, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 Кримінального кодексу України,

встановив:

В провадженні Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області перебуває вищезазначене кримінальне провадження.

Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду від 10 червня 2020 року кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання.

26.06.2020 року у підготовчому судовому засіданні прокурор Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_3 вважає за доцільним та можливим призначити справу до судового розгляду, підстав для повернення обвинувального акту прокурору не вбачає.

Обвинувачений ОСОБА_4 також вважає за можливим призначити обвинувальний акт до судового розгляду.

Заслухавши думки учасників судового провадження, ознайомившись із обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 та доданими до нього матеріалами, незважаючи на те, що кримінальне провадження підсудне Ізмаїльському міськрайонному суду Одеської області, суд приходить до висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору, так як він не відповідає вимогам КПК України, виходячи з наступного.

Органами досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується, в тому, що з вересня 2014 року по теперішній час, більш точної дати та часу органами досудового розслідування не встановлено, займаючи посаду провідного державного інспектора Одеського рибоохоронного патруля, маючи умисел на зайняття земельної ділянки державної форми власності, розташованої на території Утконосівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за межами населеного пункту на прибережній частині озера Катлабух в 2700 метрах від південно-східної околиці с Утконосівка та в 4400 метрах від північно- східної околиці с. Багате Ізмаїльського району Одеської області, самовільно зайняв земельну ділянку розміром близько 500 м2 , яка знаходиться в прибережній смузі у складі водо охоронюваної зони, яка встановлює по берегах річок та навколо водойм уздовж урізку води шириною 100 метрів для великих річок, водосховищ до них та озер.
ОСОБА_4 , діючи всупереч вимогам статей 112, 116, 118, 123, 124, 125, 126 Земельного кодексу України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, при відсутності відповідного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування та державної реєстрації про передачу йому у власність чи надання у користування земельної ділянки, а також статей 60, 61 Земельного кодексу України, в порушення ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», та й порушення ст. ст. 87, 88, 89 Водного кодексу України, відповідно до яких у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних) у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів, а також вказаними статтями передбачений правовий порядок користування землями водного фонду, самовільно зайняв зазначену вище земельну ділянку, що відносить до земель водного фонду, в межах водо охоронюваної зони та прибережної захисної смуги.

Надалі, на зазначеній земельній ділянці самовільно встанови по всьому периметру дерев`яну огорожу з хвірткою, металевий контейнер та збудував дерев`яну (фанеру) альтанку з дахом, які використовував для власних потреб, за відсутності відповідного рішення про передачу вказаної земельної ділянки у власність або передання у користування (оренду), чим порушив вимоги ст. ст. 60,61 Земельного кодексу України щодо обмеження у використанні земельних ділянок прибережних захисних смуг навколо водойм.

Потерпілі по даному кримінальному провадженню відсутні.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.4 ст.197-1 КК України за ознаками: самовільне будівництво споруд на самовільне зайнятій земельній ділянці в зонах санітарної охорони.

Відповідно до ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, прийняти рішення про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК.

Пунктом а) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

У п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України зазначено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Стаття 291 КПК України включає вичерпний перелік відомостей, які повинні міститься в обвинувальному акті і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Разом з тим, слідчий при складанні обвинувального акту і прокурор при його затвердженні цих вимог закону не дотрималися.

Так, згідно п. п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як вбачається із обвинувального акту, органи досудового слідства кваліфікували дії обвинуваченого за ч. 4 ст. 197-1 КК України, дослівно - як самовільне будівництво споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці в зонах санітарної охорони, тим самим не в повній мірі встановили ознаки суб`єктивної та об`єктивної сторін вказаного кримінального правопорушення, які є невід`ємною частиною для утворення складу злочину.

Відповідно диспозиції ч.2 ст. 197-1, яка випливає з ч. 4 зазначеної статті КК України, визначено, щодо яких земельних ділянок здійснюється самовільне зайняття, а саме - земельних ділянок особливо цінних земель, земель в охоронних зонах, зонах санітарної охорони, санітарно-захисних зонах чи зонах особливого режиму використання земель. Вказівка в обвинувальному акті кваліфікуючої ознаки земельної ділянки зони санітарної охорони не підтверджена та не мотивована.

Судом встановлено, що в обвинувальному акті відсутні: форма вини, мотив і мета вчинення злочину, а це є обов`язковою обставиною, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні відповідно до вимог ст.91 ч. 1 п.1 КПК України. Також не визначена правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті, а така кваліфікація повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання, у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення - не допустимо бездоказово вказувати всі кваліфікуючи ознаки і тому не зрозуміло яким чином саме ОСОБА_4 вчинив злочин. Також встановлено, що в обвинувальному акті немає посилань на докази в підтвердження незаконних дій ОСОБА_4 які були здобуті під час розслідування.

Так, в переданому до суду обвинувальному акті відносно ОСОБА_4 відсутнє формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи, що в свою чергу порушує право обвинуваченого якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що безперечно, порушує право особи на захист та в подальшому є підставою для скасування вироку суду.

Відповідно до ч. 3 статті 197-1 КК України, самовільне будівництво будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику карається штрафом від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років.

В порушення п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт не містить мети вчиненого кримінального правопорушення, мотивів та спрямованості умислу обвинуваченого.

Згідно з приміткою до статті 197-1 КК України, відповідно до цієї статті шкода, визнається значною, якщо вона у сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, однак в супереч вимог в обвинувальному акті шкода не зазначена взагалі.

Статтею 55 КПК України, передбачено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Відповідно до стаття 140 Конституції України, місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради.

Питання організації управління районами в містах належить до компетенції міських рад.

Сільські, селищні, міські ради можуть дозволяти за ініціативою жителів створювати будинкові, вуличні, квартальні та інші органи самоорганізації населення і наділяти їх частиною власної компетенції, фінансів, майна.

Згідно з п.5 ч.1 статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Статтями 2, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Крім цього, в диспозиції ст. 197-1 КК України безальтернативно передбачено наявність потерпілого - законного володільця або власника земельної ділянки, однак потерпілий або його представник в обвинувальному не визначений.

Так, пунктом 6 ч. 2 ст. 242 КПК України визначено зобов`язання слідчого або прокурора звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 є злочином з матеріальним складом, кримінальна відповідальність за який настає за умови завдання ним значної шкоди, яка згідно примітки до ст. 197-1 КК України, визнається такою, якщо вона у сто і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Однак в обвинувальному акті та в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні дані про те, що слідчий або прокурор звертався до експерта для проведення експертної оцінки розміру матеріальних збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням (п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК).

Крім того, відповідно до положень ст.109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування, який додається до обвинувального акта, повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

В той же час, в порушення вимог ч. 1 ст. 109, п.1 ч. 4 ст. 291 КПК України, доданий до обвинувального акту реєстр матеріалів досудового розслідування, не відображає в повному обсязі хід і проміжні результати досудового розслідування, використані в розслідуванні джерела доказів, зокрема реєстр матеріалів досудового розслідування у розділі III «Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані під час досудового розслідування», містить лише відомості про арешт майна, але відсутні будь які дані про запобіжний захід, або його відсутність.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 року «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що оскільки усунення виявлених недоліків на стадії підготовчого або судового розгляду справи законом не передбачено, то обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, як такий, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України .

Керуючись ст. ст. 109, 291, 314 КПК України,, суд

ухвалив:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.197-1 КК України - повернути прокурору Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області для усунення вказаних недоліків в розумний строк.

На ухвалу на протязі 7 днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Одеси через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1