Справа №463/4787/20
Провадження №1-кс/463/2789/20
У Х В А Л А

03 червня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 , на постанову про відмову у задоволенні клопотання в частині визнання потерпілим -

ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 15 травня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання в частині визнання ОСОБА_4 потерпілим в кримінальному провадженні № 0000022 від 09.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 166 КК України (в редакції 1960 року). Просить вказану постанову скасувати.

Скаргу мотивує тим, що за ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 31.01.2018 року внесено відомості до ЄРДР за фактом підміни речового доказу працівниками Шевченківського РВ та прокуратури Шевченківського району у 2000 році. В межах іншої справи, в якій службовими особами було підмінено речові докази, ОСОБА_4 був незаконно засуджений до покарання у виді пожиттєвого позбавлення волі, у зв`язку з чим йому беззаперечно завдано і матеріальну, і моральну шкоду. Однак, всупереч вимог закону слідчий безпідставно відмовив у задоволенні її клопотання про визнання ОСОБА_4 потерпілим.

В судове засідання заявник подав заяву про підтримання скарги та розгляд справи за його відсутності.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив. В силу ч.3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

З матеріалів скарги вбачається, що в провадженні слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 перебуває кримінальне провадження № 0000022 від 09.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 166 КК України (в редакції 1960 року).

За обставинами справи, відомості в ЄРДР внесені за ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 31.01.2018 року по факту перевищення у 2000 році службових повноважень працівниками Шевченківського РВ та прокуратури Шевченківського району щодо підміни речового доказу у кримінальній справі, у якій ОСОБА_4 19.02.2001 року засуджено до довічного позбавлення волі за умисне вбивство. Із змісту заяви про злочин та заяви про перегляд зазначеного судового рішення за нововиявленими обставинами вбачається, що вказані службові особи, маючи умисел на засудження невинної особи, підмінили докази під час досудового розслідування та скерували кримінальну справу відносно ОСОБА_4 до суду.

15.05.2020 року адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 подала слідчому клопотання, в якому просила, серед іншого, визнати ОСОБА_4 потерпілим.

Оскаржуваною постановою слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 15 травня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання в частині визнання ОСОБА_4 потерпілим в кримінальному провадженні № 0000022 від 09.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 166 КК України (в редакції 1960 року). Слідчим зроблено висновок, що на даний час відсутні достатні підстави для визнання ОСОБА_4 потерпілим, оскільки завдання йому будь-якої шкоди не встановлено.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Статтею 55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до ч. 5 ст.110 КПК України, постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

З наявних матеріалів скарги вбачається, що прийняттю оскаржуваного рішення передувало проведення повної та всебічної перевірки обставин, які мають значення для кримінального провадження, викладені у ньому висновки є такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства, постанова слідчого відповідає вимогам ч.5 ст.110 КПК України.

Оцінюючи законність постанови слідчого від 15.05.2020 про відмову у визнанні потерпілим, слід врахувати, що КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Умовою для цього є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч.1 ст. 55 КПК України. «Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому:

-очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення;

-відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву;

-очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням та заподіяною шкодою;

-наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншому виду, ніж передбачено ч. 1 ст. 55 КПК України;

-неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 166 КК України (в редакції 1960 року) полягає у перевищенні влади або посадових повноважень, тобто умисне вчинення посадовою особою дій, які явно виходять за межі наданих
їй законом прав і повноважень, якщо воно завдало істотної шкоди
державним чи громадським інтересам або охоронюваним законом правам
та інтересам окремих фізичних чи юридичних осіб
Виходячи з визначення поняття потерпілого, яке міститься у статті 55 КПК України (фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди), логічним є висновок, що на момент прийняття слідчим рішення про визнання потерпілим, шкода вже повинна бути завдана останньому від кримінального правопорушення, що розслідується.

Із матеріалів справи вбачається, що завдання шкоди заявник пов`язує із службовою підміною речових доказів в іншому кримінальному провадженні, в якому він є незаконно засудженим, та згідно заяви бажає переглянути судове рішення за нововиявленими обставинами.

Отже, про наявність шкоди, завданої ОСОБА_4 незаконними діями працівників поліції та прокуратури, можна вести мову лише в разі ухвалення остаточного судового рішення у кримінальному провадженні (в разі перегляду) відносно ОСОБА_4 і у якому службові особи на думку заявника підробили речові докази, що власне, і має бути встановлено цим судовим рішенням.

З огляду на те, що у кримінальному провадженні, де на думку заявника порушуються його права, не прийнято остаточного рішення на користь скаржника та не встановлено суттєвого порушення його прав під час досудового слідства, не можливо стверджувати на цій стадії про наявність у нього будь-якої шкоди та відповідно про наявність підстав для визнання його потерпілим.

З цих підстав слідчий суддя вважає обґрунтованою оскаржувану постанову слідчого, тому у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 55, 110, 303, 306, 307, 309, 372 КПК України -

УХВАЛИВ:
В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 , на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 15 травня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання в частині визнання ОСОБА_4 потерпілим в кримінальному провадженні № 0000022 від 09.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 166 КК України (в редакції 1960 року) - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1