№ 1-кп/755/1467/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" грудня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007340 від 03.09.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, українки, громадянки України, не заміжньої, маючої на утриманні малолітню дитину 2017 року (зі слів), із середньою освітою, працюючої неофіційно в інженерно-будівельній компанії «Малахіт», зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 03.09.2019 року, близько 12 години 50 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходилась біля зупинки громадського транспорту, що за адресою: м. Київ, вул. Сосюри, 2/35, де побачила потерпілу ОСОБА_5 та в цей час, у неї виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, а саме - золотого ланцюжка з шиї потерпілої ОСОБА_5 . Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, а саме золотого ланцюжка з шиї потерпілої ОСОБА_5 , діючи з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, ОСОБА_3 підійшла ззаду до потерпілої ОСОБА_5 , шляхом ривка зірвала золотий ланцюжок, з кулончиком у вигляді знаку зодіаку «Телець», загальною вагою 5 г, загальною вартістю 3000 гривень, з шиї потерпілої, внаслідок чого, остання впала на землю та отримала тілесні ушкодження, які не є небезпечними для життя чи здоров`я потерпілої. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_3 , утримуючи при собі викрадене майно, при цьому, усвідомлюючи, що її дії помічені та мають відкритий характер, намагалась зникнути з місця події, але довести свій злочинний умисел до кінця не змогла з причин, які не залежали від її волі, а саме, через те, що остання була затримана. Своїми умисними діями ОСОБА_3 завдала потерпілій ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 3000 гривень 00 копійок.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 винною себе за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України визнала повністю та показала, що 03.09.2019 року, приблизно о 12 годині 50 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходилась неподалік зупинки громадського транспорту, що за адресою: м. Київ, вул. Сосюри, 2/35, де побачила потерпілу, на шиї в якої знаходився золотий ланцюжок, який вирішила зірвати в останньої. Далі, вона підійшла ззаду до потерпілої та зірвала з її шиї ланцюжок, внаслідок чого, остання впала на землю і отримала тілесні ушкодження. Потім, вона вирішила піти, однак, її затримав чоловік потерпілої, а пізніше - працівники поліції. Зокрема, показала, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце скоєння нею кримінального правопорушення, відповідають дійсності. У скоєному щиро каялася, жалкує, що так сталося, прохала вибачення у потерпілої, запевнюючи, що в подальшому нічого протиправного вчиняти не буде, заподіяну шкоду відшкодувала у повному обсязі та усвідомлює, що її дії були умисними.

Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням письмових документів, а саме: постанов про визнання та приєднання речових доказів від 04.09.2019 року та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_3 .
Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Вина обвинуваченої ОСОБА_3 повністю підтверджується її показаннями, щирим каяттям у скоєному та наведеними вище письмовими документами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у тому, що вона своїми умисними діями вчинила закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, тому, знаходить правильною кваліфікацію її дій за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченої та запобіганню вчинення нею нових злочинів.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченій виду і міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, конкретні обставини кримінального провадження, дані про її особу, зокрема: під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має на утриманні малолітню дитину 2017 р.н., раніше не судима, щиро розкаялася, вину визнала повністю, заподіяну шкоду відшкодувала у повному обсязі.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючими обставинами щире каяття обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненому та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку та вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин кримінального провадження, особи обвинуваченої раніше не судима, її ставлення до скоєного (щиро каялася, вину визнала повністю, жалкує про вчинене, прохала вибачення у потерпілої), наявності пом`якшуючих обставин, суд дійшов висновку, що її перевиховання й виправлення можливе без ізоляції від суспільства, вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням, поклавши на неї обов`язки, визначені п. п. 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватою за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України та призначити їй покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом 1 (одного) року 6 (шести) місяців іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 не обрано.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: золотий ланцюжок (розірваний) із золотою підвіскою у виді знаку зодіаку «Телець», що переданий під зберігальну розписку потерпілій ОСОБА_5 залишити у її власності;

- DVD-R диск з відео слідчого експерименту за адресою: м. Київ, вул. Сосюри, 2/35 залишити у матеріалах.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити ОСОБА_3 , потерпілій та прокурору.

Суддя: