Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
01 червня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференціїї з Володимирецьким районним судом Рівненської області кримінальне провадження № 0000061 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 17.03.2017 року за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 17.03.2017 року за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до чотирьох років позбавлення волі, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого, обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисників-адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 23 червня 2017 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 186 КК України виправдані за недоведеністю їхньої вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 25 січня 2015 року близько 01.30 год. за попередньою змовою, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, проникли у житловий будинок ОСОБА_13 , що за адресою: АДРЕСА_1 , де відкрито заволоділи її майном грошовими коштами в сумі 10000 грн.

Виправдовуючи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , суд першої інстанції зазначив, що провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, безпосередньо дослідивши надані стороною обвинувачення докази, давши їм належну оцінку, і прийшов до висновку про необхідність виправдання обвинувачених на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведена вина обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі та змінах до неї прокурор, покликаючись на безпідставне виправдання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , який в суді першої інстанції надавав послідовні покази про вчинення вказаного злочину разом із ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , зазначає, що досудовим розслідуванням зібрано достатньо доказів вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, які є належними і допустимими. Вказує, що судом, на його думку, не вірно надана оцінка доказам, зокрема, показанням обвинуваченого ОСОБА_7 та свідків, а також залишено поза увагою заяви ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , у яких йдеться про вчинення ними вказаного злочину. Доводить, що судом незаконно визнано недопустимими ряд доказів, а також, всупереч клопотанню прокурора, не допитано свідка ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ) та не досліджено відеозапис слідчого експерименту від 17.09.2015 року. Наголошує і на тому, що вирок суду не відповідає вимогам закону, оскільки в ньому суд не дав аналізу всім доказам, не усунув суперечностей, які виникли під час розгляду справи судом першої інстанції, і допустився припущень в оцінці визнавальних показань ОСОБА_7 стосовно вчинення злочину спільно з братами ОСОБА_16 , що істотно вплинуло на законність та обґрунтованість судового рішення.

Просить скасувати вирок з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

В запереченні на апеляційну скаргу захисник-адвокат ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 просить вирок суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. В обґрунтування своїх доводів покликається на те, що стороною обвинувачення, всупереч вимогам ст.ст. 91-93 КПК України, не зібрано достатніх та належних доказів щодо часу, місця, способу, винуватості, форми вини, мотивів, мети вчинення кримінального правопорушення та виду і розміру шкоди, а тому суд правомірно виправдав обвинувачених у даному провадженні.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення, і що підтвердив його захисник - адвокат ОСОБА_12 , в судове засідання не з`явився.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурорів, які просять скасувати вирок з призначенням нового розгляду провадження в суді першої інстанції, думку захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 щодо залишення вироку без зміни, підтриману обвинуваченими, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора з внесеними змінами підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим, згідно норм матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом, відповідно до статті 94 КПК України.

Суд має розглянути питання, чи був процес справедливим в цілому, включаючи апеляційне провадження та спосіб отримання доказів (справа Салов проти України від 06.09.2005 року).

При ухваленні вироку суди повинні керуватися положеннями ст. 374 КПК України, що регулює питання змісту вироку.

Виклад виправдувального вироку підлягає тим же загальним вимогам, що і виклад обвинувального вироку. Мотивувальна частина виправдувального вироку повинна починатися з викладу обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним. Без цього не може бути зрозумілим подальший зміст, який являє собою критичну оцінку судом як самого обвинувачення, так і покладених в його основу доказів.

Далі викладаються обставини кримінального провадження, встановлені судом, і наводяться докази, що слугували підставою для виправдання обвинуваченого, із зазначенням мотивів того, чому суд відкидає докази, на яких було засновано обвинувачення.

Конкретних підстав для викладення спростування пред`явленого обвинувачення чинний КПК України не містить, однак в будь-якому випадку доцільно починати аналіз доказів з показань обвинуваченого.

Завершується мотивувальна частина висновком про наявність однієї з передбачених ст. 373 КПК України підстав для винесення виправдувального вироку: не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Висновок суду повинен логічно випливати з попереднього викладу, проте сам виклад, аналіз доказів залежить від встановлених судом підстав виправдання обвинуваченого.

Суд повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 324 КПК України, що вирішуються судом при постановленні вироку. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути обов`язково мотивованим у вироку, у якому не допускається застосування формулювань, які свідчать про припущення суду і викликають сумнів у достовірності доказів.

Однак, суд першої інстанції зазначені вимоги закону залишив поза увагою, оскільки при розгляді провадження та винесення виправдувального вироку допустив істотне порушення вимог кримінального-процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в апеляційній інстанції.

Із мотивувальної частини виправдувального вироку щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вбачається, що його зміст не відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Структура мотивувальної частини виправдувального вироку регламентована п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК. При ухваленні виправдувального вироку бажано дотримуватися того порядку викладення, який указаний у наведеній нормі закону. Так, у мотивувальній частині цього судового рішення зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

У виправдувальному вироку не повинен залишитися недослідженим жоден доказ, на якому ґрунтувалося обвинувачення.

Як вбачається з вироку, суд навів показання всіх обвинувачених, один з яких ОСОБА_7 визнав свою вину у скоєному злочині стосовно потерпілої ОСОБА_17 , підтвердивши при цьому причетність до вказаного кримінального правопорушення і братів ОСОБА_16 . Оцінюючи такі показання обвинуваченого, суд зробив висновок, що визнавши свою вину, обвинувачений ОСОБА_7 в силу юридичної необізнаності дав неправильну правову оцінку своїм діям і діям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що є неприйнятним припущенням. Також суд на виправдання обвинувачених перерахував прізвища свідків, показання яких, на думку суду, викликають сумніви щодо причетності ОСОБА_5 до вчинення злочину, які взагалі не відображені у вироку, та письмові докази, однак не дав їм відповідної правової оцінки, як не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші.
Отже, фактично суд не зазначив у мотивувальній частині вироку передбачені ст.ст. 91, 374 КПК України обставини, які мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до положень ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути зазначені істотні порушення процесуального закону шляхом повторного дослідження вищевказаних обставин кримінального провадження, оскільки з огляду на зміст мотивувальної частини вироку, ці обставини під час кримінального провадження в суді першої інстанції встановлені не були.

Враховуючи наведене, вирок суду не може вважатися законним та обґрунтованим, і підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд.

При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції належить усунути вказані істотні порушення кримінального-процесуального закону, дати належну оцінку зібраним у кримінальному провадженні доказам з точки зору їх допустимості і належності, перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі, і в залежності від встановленого, прийняти відповідне рішення.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора з внесеними змінами задовольнити.

Вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 23 червня 2017 року щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Рівненського
апеляційного суду ОСОБА_1 . 02.06.2020 року