ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4539/20
провадження № 1-кс/753/1217/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі;
головуючого слідчого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту з майна, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002661, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
У березні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту з автомобіля марки «Тойота Рав 4», чорного кольору з прикріпленими державним номером НОМЕР_1 , та свідоцтва про реєстрацію даного транспортного засобу, серії НОМЕР_2 , видане на їм я ОСОБА_4 , накладеного ухвалою слідчого судді від 21.07.2017 у рамках кримінального провадження № 0002661, посилаючись на те, що з моменту затримання та арешту даного автомобіля у 2017 році слідчим не проводилося жодних слідчих дій.
На даний час заявнику не оголошено про підозру у даному кримінальному провадженні. Крім цього, органом досудового розслідування дана справа фактично заморожена і ним не вчиняється жодних юридично значимих дій, направлених на закінчення процесу досудового розслідування та передання матеріалів КП до суду для вирішення питання по суті.
Належний йому транспортний засіб перебуває у віданні органу досудового розслідування, проте, його як формальний, так і фактичний власник вже встановлені, і виникла необхідність повернення даної речі, так як вже декілька років позбавлений можливості використовувати належне йому майно, що призводить до порушення мого права на володіння та користування даним автомобілем.
Вважає, що передання йому на зберігання даного речового доказу спрятиме належному зберіганню належного мені автомобіля, а також дозволить органу досудового розслідування та згодом суду не витрачати бюджетні кошти на вищезазначені процесуальні витрати. На даний час у справі встановлені і формальний, і фактичний власники вилученого та арештованого транспортного засобу, а тому є необхідність повернення їм даного речового доказу із одночасним зняттям судової заборони у вигляди арешту в повному обсязі.
У зв`язку із чим, вважає, що у подальшому застосуванні арешту відпала потреба.
У судове засідання заявник не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги якого підтримав посилавшись на викладені у ньому підстави.
Слідчий Дарницького УП ГУ НП у м. Києві у судове засідання не з`явився, повідомлений про розгляд клопотання у встановленому законом порядку, на вимогу суду надав матеріали кримінального провадження № 0002661.
Дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження № 0002661, слідчий суддя встановив такі обставини.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження слідчими слідчого відділу Дарницького УП ГУ НП у м. Києві розслідується кримінальне провадження № 0002661, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
Із клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що 08.03.2017 під час патрулювання Дарницького району сумісно інспектором поліції ОСОБА_5 разом з інспектором поліції ОСОБА_6 , на службовому автомобілі марки «Шкода Октавія» д.н. НОМЕР_3 , за адресою пл. Харківська, 1 СП «Червоний Хутір» було зупинено автомобіль марки «ТойотаРав 4», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , з прикріпленими д.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який для перевірки документів транспорту надав працівникам поліції свідоцтво про реєстрацію вище зазначеного транспортного засобу серії НОМЕР_2 видане на ім`я ОСОБА_4 . Перевіривши вказане свідоцтво про реєстрацію т/з та звіривши номер кузова під переднім пасажирським сидінням даного автомобіля у інспектора виникли сумніви в його справжності, а також дублюючий заводський носій інформації, що містив номер кузова (дублююча наклейка), що має ознаки підробки. Після чого було викликано СОГ Дарницького УП на місце події.
08.03.2017 під час огляду місця події вилучено автомобіль «ТойотаРав 4», чорного кольору з д.н. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки «ТойотаРав 4», чорного кольору з д.н. НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 видане на ім`я ОСОБА_4 та один ключ до даного автомобіля.
Автомобіль «ТойотаРав 4», чорного кольору з д.н. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки «ТойотаРав 4», чорного кольору з д.н. НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 видане на ім`я ОСОБА_4 та один ключ до даного автомобіля, визнані по вказаному провадженню речовими доказами.
Вказаний автомобіль «ТойотаРав 4», чорного кольору з д.н. НОМЕР_1 , поміщено на майданчик тимчасового затримання транспортних засобів за адресою: м. Київ, вул. Усенка, 8.
Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 21.07.2017 на автомобіль марки «Тойота Рав 4», чорного кольору з прикріпленими державним номером НОМЕР_1 , та свідоцтва про реєстрацію даного транспортного засобу, серії НОМЕР_2 , видане на їм я ОСОБА_4 накладено арешт.
Підставою для арешту майна слідчий суддя зазначив забезпечення збереження речових доказів, що є майном, яке відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.
Частиною 1 ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Вбачається, що правомірність підстав для накладення арешту перевірялась та оцінювалась слідчим суддею при накладенні арешту на майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, що передбачено ч. 2 ст. 131 КПК України.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
У ч. 3 цієї статті зазначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Обставиною, яка на думку заявника свідчить про необхідність скасування арешту, є відсутність потреби у подальшому накладенні арешту, оскільки у вказаному кримінальному провадженні на даний час заявнику не оголошено про підозру у даному кримінальному провадженні, окрім того органом досудового розслідування дана справа фактично заморожена і ним не вчиняється жодних юридично значимих дій, направлених на закінчення процесу досудового розслідування та передання матеріалів КП до суду для вирішення питання по суті.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 року) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває, відповідно і перевіряються обставини можливих кримінальних правопорушень. Слідчий суддя не вправі оцінювати докази на підтвердження або спростування вини осіб на стадії досудового розслідування.
При розгляді клопотання про скасування арешту майна слідчий суддя вважає, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, тому слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті.
Також слідчий суддя не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити достатність застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких є арешту майно.
Будь - яких додаткових даних чи доводів, які б свідчили, що на даний час необхідність в арешті майна відпала, у клопотанні не наведено та у ході судового розгляду не здобуто.
З огляду на предмет доказування у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги, що арешт майна накладався з метою забезпечення збереження речових доказів, з урахуванням того, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а ризики приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного автомобіля, свідоцтва про реєстрацію на транспортний засіб серії продовжують існувати, слідчий суддя приходить до висновку, що доводи клопотання про те, що у подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба, вважає необґрунтованими та не доведеними, у зв`язку із чим, клопотання не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 174 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні ОСОБА_3 про скасування арешту з майна, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002661, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: