Провадження №11-кп/801/693/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
Головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження №0005129, №0000109, №0002226, №0000761 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24.04.2020, згідно якої відносно

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2, 3 ст.185 КК України, задоволено клопотання прокурора про продовження застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком 60 днів до 22.06.2020.

встановив:

Під час судового засідання при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 до Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд визнав, що зібрано достатньо доказів, які свідчать про продовження існування ризиків, що дають достатні підстави до продовження дії найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого, в своїй апеляційній скарзі, просив скасувати ухвалу суду, як незаконну та постановити нову, якою відмовити прокурору в продовженні ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на відсутність ризиків для застосування найсуворішого запобіжного заходу та особу обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення і виступи в судових дебатах обвинуваченого та його адвоката, які підтримали доводи апеляційної скарги; доводи прокурора про її необґрунтованість; дослідивши апеляційну скаргу та перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про законність прийнятого рішення із наступних підстав.

Метою застосування запобіжного заходу відповідно до статті 177 КПК України є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам, серед іншого, переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, іншим чином вчинити інше кримінальне правопорушення.

Із зазначених положень слідує, що запобіжні заходи є заходами превентивного характеру, що застосовуються з метою запобігання протиправній поведінці обвинуваченого і забезпечення кримінального провадження. Превентивний характер цих заходів чітко проявляється в цілях її застосування, якими є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, які статтею 177 КПК України віднесено до ризиків у кримінальному провадженні.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність сукупності, як обґрунтованої підозри так і вищенаведених ризиків.

Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права та свободи обвинуваченого має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним КПК України конкретним підставам і меті), що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Ризиками у кримінальному провадженні є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки обвинуваченого.

На момент розгляду питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України, тобто у вчиненні умисних, корисливих злочинів, один, із яких відноситься до тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років. ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, що передбачений ч.3 ст. 185 КК України, під час того як на розгляді суду перебувало об`єднане кримінальне провадження за його обвинуваченням у вчиненні злочинів передбачених, ч.2, 3 ст.185 КК України, обвинувачений немає стійких соціально стримуючих факторів, постійного джерела доходу, є особою схильною до вчинення корисливих злочинів, а проживання разом із матір`ю, яка потребує його допомоги не стало стримуючим фактором при вчиненні злочинів. Також, місцевий суд врахував, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували неможливість перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я.

Посилання адвоката на вкрай поганий стан здоров`я обвинуваченого не підтверджується, ті захворювання на які хворіє ОСОБА_7 не належать до категорії таких, які перешкоджають утриманню його під вартою, що підтверджується відповідною довідкою (а.с.55).

Також судом враховується, що за поясненнями прокурора, обвинуваченому вже обиралися менш суворі запобіжні заходи, однак він після їх закінчення продовжував вчиняти нові злочини, що суттєво збільшує ризик вчинення нових правопорушень.

Наявність великої кількості епізодів, невизнання ОСОБА_7 своєї вини є підставою тривалого розгляду даного кримінального провадження, а тому ця обставина не може бути підставою для відмови в задоволенні клопотання прокурора.

Судом першої інстанції завершується судовий розгляд кримінального провадження, а тому строк тримання під вартою обвинуваченому місцевий суд визнав за необхідне продовжити, за наявності ризиків, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, суду не надано переконливих доказів, які б могли свідчити, про те, що обвинувачений у разі перебування на волі буде виконувати свої процесуальні обов`язки.

Пункт 5 ч.2 ст.183 КПК України передбачає можливість застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 3 роки.

Правова позиція Європейського суду з даного питання викладена у справі «Москаленко проти України» остаточне рішення від 20 травня 2010 року п.34. Передбачає, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для продовження тримання заявника під вартою.

Крім того, суду не надано ніяких доказів стосовно того де і з ким обвинувачений має проживати в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Зважаючи на вищенаведене, що немає обставин, передбачених ст.178 КПК України, які би перешкоджали ОСОБА_7 перебувати під вартою, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги адвоката без задоволення.

Суд при розгляді апеляції не виявив таких істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які би давали підстави до скасування судового рішення.

Тому, керуючись ст.404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24.04.2020 щодо продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 22.06.2020 залишити без змін.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3