Єдиний унікальний номер судової справи 201/2361/20
Номер провадження 1-кс/201/1112/2020
ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18 а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт в рамках кримінального провадження, відомості про яке 14 січня 2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000119 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України, -

встановив:

10 березня 2020 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 14 січня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000119 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2020 року за вказаним обвинувальним актом призначено підготовче судове засідання на 12 березня 2020 року.

У підготовчому судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 подане письмове клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт. В обґрунтування поданого клопотання прокурор посилався лише на п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, зокрема, на відсутність у нього даних, які б свідчили про те, що обвинувачений ОСОБА_6 переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або останньому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, а також вказав, що обвинувачений є раніше не судимою особою, а тому, такий запобіжний захід, як тримання під вартою, не може бути застосований до обвинуваченого. На підтвердження своїх доводів надав суду лише належним чином завірену копію ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2020 року про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також вказав, що домашній арешт відносно ОСОБА_6 слід застосувати за місцем проживання останнього за адресом: АДРЕСА_1 . При цьому, зазначив, що жодних матеріалів на підтвердження факту постійного проживання обвинуваченого ОСОБА_6 за вказаним ним адресом, надати суду не може через їх відсутність.

Потерпіла ОСОБА_4 не заперечувала проти задоволення клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_5 не заперечували проти задоволення клопотання прокурора і просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Вивчивши клопотання прокурора та його доводи, проаналізувавши та зіставивши їх з вимогами кримінального процесуального закону, з`ясувавши думку учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт є невмотивованим, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Отже, виходячи з наведених вище вимог кримінального процесуального закону, слідує, що під час підготовчого провадження клопотання про зміну запобіжного заходу має розглядатися судом за загальними правилами, передбаченими Розділом ІІ КПК України.

Так, як передбачено вимогами ст. 200 КПК України, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання.

При цьому, частинами другою та четвертою статті 200 КПК України встановлено, що у клопотанні про зміну запобіжного заходу обов`язково зазначаються обставини, які:

1) виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу;

2) існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які слідчий, прокурор на той час не знав і не міг знати. До клопотання додаються, у тому числі, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Положеннями статті ст. 184 КПК України встановлені певні вимоги до клопотання, яке повинно містити:

1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа;

2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;

4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу;

5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;

6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів;

7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.

До клопотання додаються, у тому числі, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною другою статті 177 КПК України встановлено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, одним з яких є такий запобіжний захід, як домашній арешт, який полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому частиною 2 цієї статті визначено, що слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Таким чином, виходячи з наведених вище положень кримінального процесуального закону, клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу має бути вмотивованим, обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам ст. ст. 184, 200 КПК України, а доводи, на які посилається у клопотанні прокурор, мають бути підтверджені відповідними матеріалами.

Проте, наведені вище вимоги кримінального процесуального закону прокурором ОСОБА_3 при поданні клопотання не дотримані, а зміст клопотання не відповідає вимогам ст. ст. 184, 200 КПК України.

Так, у клопотанні про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт прокурор обмежився лише викладом фактичних обставин кримінального правопорушення, що інкримінується обвинуваченому, посиланням на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2020 року про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, правову кваліфікацію дій обвинуваченого, а також на вимоги п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України.

При цьому, у клопотанні прокурора взагалі відсутні виклад обставин, що дають підстави обвинувачувати ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини, посилання на наявність існування одного або кількох ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, як і не вказано чи продовжують існувати або зменшилися ризики, ураховані при застосуванні до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також не зазначені обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які слідчий, прокурор на той час не знав і не міг знати, як того передбачають вимоги ст. 200 КПК України.

Отже, виходячи із змісту такого клопотання та доводів, викладених прокурором під час підготовчого судового засідання, слідує, що єдиною підставою для зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт є неможливість застосування до останнього такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 4 років та, за твердженням прокурора, у нього на теперішній час відсутні дані про те, що обвинувачений переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або останньому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, при цьому, жодних матеріалів на підтвердження таких доводів прокурором не надано.

Але, наведені вище обставини, на які посилається прокурор, як у своєму клопотанні, так і під час його розгляду у підготовчому судовому засіданні, є лише підставами, передбаченими кримінальним процесуальним законом (п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України), за наявності яких запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, і не мають нічого спільного із передбаченими ч. 1 ст. 194 КПК України підставами для застосування будь-якого запобіжного заходу, у тому числі, домашнього арешту, за відсутності відповідного обґрунтування та вмотивування його застосування.

Так, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Отже, у разі дійсної наявності обставин, передбачених п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, які, за умови їх підтвердження, унеможливлюють застосування до ОСОБА_6 такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, прокурор мав би поставити питання про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, але останній здійснив підміну понять і звернувся до суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, жодним чином не обґрунтувавши викладені у ньому доводи, і, навіть, не вказавши підстави для застосування запобіжного заходу, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України.

Більш того, у клопотанні не вказані такі суттєві обставини, як строк, на який прокурор просить застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, вимоги щодо заборони обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, адрес місця проживання обвинуваченого, за яким прокурор просить застосувати домашній арешт, а також не вказано про необхідність покладення на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Під час розгляду клопотання лише після з`ясування судом прокурор зазначив адрес місця проживання ( АДРЕСА_1 ), за яким нібито проживає обвинувачений і за яким слід застосувати домашній арешт строком на 60 днів.

При цьому, прокурором не надано жодних документів на підтвердження того факту, що обвинувачений дійсно мешкає за вказаним адресом, а відтак, прокурором не доведено, що місце постійного проживання обвинуваченого ОСОБА_6 є саме за тим адресом, за яким він просить застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, що свідчить про поверховий підхід прокурора до підготовки такого клопотання, адже, задля забезпечення дієвості кримінального провадження, встановлення таких обставин, на переконання суду, є суттєвим.

Отже, ураховуючи наведене, суд приходить до висновку, що прокурором, під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, не доведені належними доказами обставини, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, що, у свою чергу, тягне за собою відмову у задоволенні такого клопотання.

Ураховуючи наведене, керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 200, 315 КПК України, суд -

постановив:

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення, а особою, що тримається під вартою - протягом того ж строку з моменту отримання нею її копії.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 12 годині 45 хвилин 16 березня 2020 року.

Головуючий - суддя ОСОБА_1