Дата документу 08.04.2020 Справа № 310/2192/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 310/2192/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/195/20 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула 8 квітня 2020 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 травня 2019 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянська Запорізької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий 9 разів
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

3 березня 2019 року приблизно о 12 годині 30 хвилин, знаходячись біля під`їзду № 1 будинку № 96 по вул. Італійській в м. Бердянську Запорізької області, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, підійшов до автомобіля «Деу Сенс», реєстраційний номер НОМЕР_1 , де шляхом вільного доступу відкрив незачинені задні пасажирські двері автомобіля та таємно викрав з його салону автомагнітолу марки «RADIO/SD/USB PLAYER» вартістю 400 гривень та флеш-карту «Міcrо СD» вартістю 100 гривень, а всього на суму 500 гривень, які належать ОСОБА_8 .
Після цього ОСОБА_7 з викраденим майном намагався покинути місце вчинення злочину, проте був помічений ОСОБА_8 , який його зупинив, тому ОСОБА_7 не зміг розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі. Своїми умисними діями ОСОБА_7 міг завдати потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 500 гривень.
Крім того, 3 березня 2019 року приблизно в 17 годині ОСОБА_7 , знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_2 , куди він зайшов через не зачинену хвіртку з метою справляння природних потреб, побачив металеву драбину довжиною 2 метри. В цей момент у ОСОБА_7 виник умисел на таємне викрадення вказаної драбини, після чого він, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрав належну ОСОБА_9 вказану металеву драбину довжиною 2 метри вартістю 500 гривень.
Після цього ОСОБА_7 разом із викраденим майном залишив місце скоєння злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 500 гривень.

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 травня 2019 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання
за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік,
за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді обмеження волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Бердянського міськрайонного суду від 25 лютого 2019 року, та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді обмеження волі на строк 2 (два) роки 1 (один) місяць.
Покарання, призначене ОСОБА_7 вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 9 квітня 2019 року у виді 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, ухвалено виконувати самостійно.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 не обирався.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію його дій, не погоджується з оскаржуваним вироком в частині призначення покарання через його суворість.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував всі пом`якшуючі обставини, зокрема те, що останній працевлаштований та має дохід.

Просить призначити покарання, не пов`язане з обмеженням та позбавлення волі.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення вимогам апеляційної скарги, просив вирок суду залишити без змін.

Враховуючи, що обвинувачений, повідомлявся належним чином про дату, час та місце апеляційного розгляду та з урахуванням відсутності клопотання останнього про особисту участь у судовому засіданні і відсутність питань, які б погіршували правове становище обвинуваченого, апеляційний суд у відповідності до ч.4 ст. 401, ч. 4 ст. 405 КПК України, проводить апеляційний розгляд за відсутності ОСОБА_7 .

З цього приводу колегія суддів, додатково звертає увагу на докладення апеляційним судом зусиль щодо повідомлення обвинуваченого про апеляційний розгляд, неодноразовість неявок ОСОБА_7 до апеляційної інстанції з розгляду власної апеляційної скарги, враховує тривалість на розгляді апеляційної інстанції даного кримінального провадження і позицію Верховного Суду, викладену в постанові ЄУ № 753/2288/14-к (провадження 51-2932км18) від 9 жовтня 2018 року та розцінює неявки як фактичне відмовлення обвинуваченого брати участь в апеляційному розгляді кримінального провадження і зловживання своїми правами, скерованими на затягування апеляційного розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглянув оскаржуване судове рішення в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 в інкримінованих кримінальних правопорушеннях та кваліфікацію дій останнього не оспорюються, отже, з урахуванням ч. 1 ст.404 КПК України перевірці апеляційним судом не підлягають.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції відповідають кваліфікації дій ОСОБА_7 .

Стосовно вимог апеляційної скарги обвинуваченого щодо пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, судова колегія виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України, які судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання були дотримані.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Визначений судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 вид та розмір покарання в повному обсязі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

При обранні розміру покарання суд першої інстанції, згідно вироку та матеріалів кримінального провадження, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до положень ст. 12 КК України, відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості.

Суд першої інстанції також взяв до уваги відомості у їх сукупності стосовно особистості обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, офіційно не працевлаштований, має постійне місце проживання, на спец обліках не перебуває та позицію потерпілої щодо суворої міри покарання.

При цьому, відповідно до ст. 66 КК України, обставину, що пом`якшує покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття, відповідно до положень ст. 67 КК України, судом обставини, що обтяжують покарання, не встановлено.

Судом першої інстанції в повній мірі дослідженні усі докази, які характеризують обвинуваченого в достатньому об`ємі, його ставлення до скоєного та надана відповідна обґрунтована та вмотивована оцінка вказаному.

З урахуванням сукупності всіх наведених вище обставин, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства.

На користь даного висновку свідчить і висновок органу пробації, згідно якого виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень неможливо без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції (а.п. 30-31).

Колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання.

Наявність обставин щодо неодноразового притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності у сукупності із кількістю епізодів злочинної діяльності, які вчиненні обвинуваченим в період іспитового строку, що на думку судової колегії, засвідчує системний характер протиправної поведінки ОСОБА_7 та давали суду підстави для призначення саме такого виду та розміру покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства, із застосуванням положень ст.ст. 70, 71 КК України, що достатньо аргументував.

При цьому слід зазначити, що суд першої інстанції, призначаючи покарання за сукупністю вироків, визначив остаточне покарання, яке є максимально наближеним до покарання, призначене за попереднім вироком.

Посилання обвинуваченого щодо його працевлаштованості не знайшли свого підтвердження з огляду на матеріалами кримінального провадження, що також не встановлено і районним судом. Не надані відомості щодо працевлаштованості апелянта та наявності у нього постійного доходу і до апеляційної скарги.

Інших обставин, які б можна було віднести на користь пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання апеляційною інстанцією не встановлено, що обумовлює визнання доводів обвинуваченого як неспроможних.

Враховуючи наведене, на переконання колегії суддів, покарання призначене ОСОБА_7 відповідає принципам співмірності та індивідуалізації, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, призначене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 травня 2019 року відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4