Справа № 702/1587/15-к
Провадження № 1-кс/702/1/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року м. Монастирище
Слідчий суддя Монастирищенського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Монастирище клопотання прокурора прокуратури Монастирищенського району (прокурора Монастирищенського відділу Уманської місцевої прокуратури) ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Монастирище Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000076 від 02 березня 2015 року за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , слідчої Монастирищенського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в :
Прокурор прокуратури Монастирищенського району (прокурор Монастирищенського відділу Уманської місцевої прокуратури) ОСОБА_3 звернувся в суд із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 (провадження № 0000076) посилаючись на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 01 березня 2015 року, близько 22 години 00 хвилин, перебуваючи неподалік приміщення Монастирищенської міської ради, що розташована по вул. Соборна, 117, м. Монастирище Черкаської області, під час суперечки з ОСОБА_7 , яка виникла між ними на грунті особистих неприязних відносин, умисно наніс останньому удар кулаком в область обличчя, від якого ОСОБА_7 упав на землю з послідуючим ударом головою об виступаючий бордюрний камінь, внаслідок чого ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: крововиливів м`яких тканин обох орбіт, 3-х ран перенісся, закритого перелому кісток спинки носа, перфорації правої барабанної перетинки, гематоми шкіри правого слухового проходу по задньо-верхній стінці, забою головного мозку середнього ступеню, субарахноїдального крововиливу, які згідно висновку експерта Уманського МРВ КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 260 від 14.04.2015 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що викликали тривалий, понад 21 день розлад здоров`я.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 14.12.2015 на адресу АДРЕСА_1 надіслано поштою письмове повідомлення про підозру, а 29.04.2020 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого злочину повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_7 ; показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; висновком судово-медичної експертизи №260 від 14.04.2015.
Таким чином, на даний час ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості, за який, відповідно до ч.1 ст.122 КК України, передбачено максимальне покарання у виді позбавленням волі на строк до 3 років.
Відповідно до вимог ст.184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що дає достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 не маючи постійного місця роботи, може вчинити інше кримінальне правопорушення, переховується від органів досудового розслідування та суду, так як під час досудового розслідування ОСОБА_4 залишив місце свого постійного проживання, що підтверджується показаннями матері ОСОБА_4 ОСОБА_12 , згідно яких її син ОСОБА_4 за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 тривалий час відсутній та місце його знаходження їй невідоме, рапортом прокурора прокуратури Монастирищенського району, згідно якого на виклик до прокуратури ОСОБА_4 не з`явився, рапортом заступника начальника сектору Монастирищенського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області, згідно якого ОСОБА_4 за адресою постійного проживання відсутній, де знаходиться не відомо.
В обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою покладається необхідність запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що на даний час останній вчиняє, вчиненню іншого кримінального правопорушення, забезпечення виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить запобігання вищевказаним ризикам.
Просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.
В судовому засіданні прокурор та слідча подане клопотання підтримали повністю, просять його задоволити.
Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні вважає, що клопотання не підлягає до задоволення. Просить суд обрати йому запобіжний захід у виді домашнього арешту та пояснив, що він дійсно щиро розкаюється у вчиненому. Вчиняв ці дії, тобто зник з місця події та залишив місце свого проживання, окільки злякався. На сьогодні він не має наміру переховуватися від слідства та суду.
Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення клопотання про обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного заперечив повністю. Вважає, що орган досудового розслідування не довів наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення. На сьогодні ризик переховуватися від слідства та суду не має місце, оскільки підозрюваний співпрацює зі слідством, дає покази, приймає участь в слідчих діях. Просить, якщо суд прийде до висновку про необхідність обрання відносно підозрюваного заходу забезпечення кримінального провадження то це має бути домашній арешт.
Заслухавши доводи прокурора, слідчого, захисника, думку підозрюваного, дослідивши письмові матеріали клопотання у відповідності до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, з урахуванням ч. 1 ст. 177, ст. 178, 183 КПК України, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Документом, що підтверджує надання підозрюваному копії клопотання та матеріалів, що обґрунтовують клопотання, є особистий запис підозрюваного ОСОБА_4 в клопотанні про одержання ним копії клопотання та матеріалів до нього 29 квітня 2020 року о 18 год 00 хв.
Згідно витягу з кримінального провадження 0000076 інформація досудового розслідування була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 березня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Підставою для внесення відомостей до ЄРДР стало повідомлення ОСОБА_13 від 01.03.2015.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до вимог ст. 17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а відповідно до ст.18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.
Відповідно до практики ЄСПЛ, недостатньо аби правоохоронні органи «добросовісно підозрювали особу», повинні бути надані принаймні деякі факти чи інформація на підтвердження того, що особа підозрюється у вчиненні злочину обґрунтовано (рішення «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» і рішення «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства»), що має місце в даному випадку.
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України - термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»).
Як вбачається з самого клопотання та наданих стороною обвинувачення матеріалів, що його обґрунтовують, зазначені обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в самому клопотанні прокурора, зокрема: даними протоколу допиту потерпілого від 25.03.2015; даними протоколу допиту свідка ОСОБА_14 від 04.03.2015; даними протоколу допиту свідка ОСОБА_8 від 04.03.2015; даними протоколу допиту свідка ОСОБА_10 від 25.03.2015; даними протоколу допиту свідка ОСОБА_11 від 25.03.2015; даними висновку експерта №260 від 14.04.2015; даними рапорту заступника начальника сектору Монастирищенського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області від 10.12.2015, відповідно до якого за адресою постійного проживання, а саме: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 відсутній, де знаходиться невідомо; даними протоколу допиту свідка ОСОБА_12 від 14.12.2015, відповідно до якого свідок ОСОБА_12 показала, що її син ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 не проживає з лютого 2015 року по теперішній час. Місцезнаходження сина їй невідомо, зв`язок із ним не підтримує; даними постанови про оголошення розшуку підозрюваного від 14.12.2015, відповідно до якої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 оголошено в розшук.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів слідчий суддя лише визначає, що причетність ОСОБА_4 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.
За змістом клопотання необхідність в обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який є найсуворішим запобіжним заходом, обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_4 не маючи постійного місця роботи, може вчиняти інше кримінальне правопорушення, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що є ризиками, передбаченими п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Розглядаючи питання доцільності обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді його тримання під вартою, слідчий суддя враховує, що таке рішення обмежує його права і свободи та має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті) що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. В той же час, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Доводи слідчого та прокурора про те, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, не знайшли свого підтвердження під час розгляду клопотання зокрема дані про судимість, притягнення підозрюваного до адміністративної відповідальності в матеріалах клопотання відсутні.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за вчинення якого передбачено покарання згідно КК України у виді позбавлення волі на строк до трьох років та який згідно статті 12 цього кодексу класифікується як злочин середньої тяжкості.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що оцінка ризику втечі підсудного має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
Той факт, що підозрюваний залишив місце свого фактичного проживання в сукупності з покаранням, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, вказує на наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, а саме ризик передбачений п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Разом з тим, при вирішенні клопотання про обрання міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд зобов`язаний врахувати, що відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Тобто, застосування такого запобіжного заходу можливе не лише при наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» № 4 від 25 квітня 2003 року, запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Однак, в клопотанні слідчого не вмотивовано на підставі яких наявних у справі фактичних даних можна стверджувати, що інші, більш м`які, запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного.
Чинним КПК України не передбачено, що єдино-можливим запобіжним заходом може бути лише тримання під вартою.
Згідно п. 3 Рішення Конституційного Суду України № 14-рп/2003 від 8 липня 2003 року, у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу вбачається, що тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу.
При обранні запобіжного заходу слідчий суддя враховує, що підозрюваний ОСОБА_4 раніше не судимий, за місцем проживання підозрюваний характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває.
Таким чином, на думку слідчого судді навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину та наявність ризиків в даному випадку не може бути єдиним виправданням обрання вказаного запобіжного заходу, а тому при вирішенні клопотання, крім наявності ризику, передбаченого п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих матеріалів, оцінив в сукупності всі обставини, вважає, що доцільним запобіжним заходом буде цілодобовий домашній арешт, який зможе запобігти тому ризику, який існує та забезпечити досягнення мети його застосування, та є достатнім, а тому слідчий суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 та обрання ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з застосуванням засобів електронного контролю з метою запобігти ризику та забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов язків.
Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчинені злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі.
На підставі викладеного та керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 194, 309 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и в :
В задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 відмовити.
Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Монастирище Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000076 від 02 березня 2015 року, запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з застосуванням засобів електронного контролю, строком на два місяці, а саме до 29 червня 2020 року включно.
Строк цілодобового домашнього арешту рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 29.04.2020.
Строк дії ухвали до 29.06.2020.
Заборонити підозрюваному ОСОБА_4 цілодобово залишати житло за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 зобов`язання передбачені ст. 194 КПК України, а саме:
- не відлучатися цілодобово із житла за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу органу досудового розслідування, прокурора та суду;
- прибувати за викликом до органу досудового розслідування, прокурора, суду;
- не відлучатись із населеного пункту в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора чи суду;
- утримуватись від спілкування з іншими учасниками кримінального провадження;
- здати на зберігання слідчому свій паспорт та інші документи, що дають право на виїзд за кордон (за наявності).
Копію даної ухвали вручити підозрюваному, захиснику, слідчому, в провадженні якого знаходиться справа, та прокурору - для відому.
Зобов`язати слідчого надати копію ухвали для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного.
Роз`яснити підозрюваному, що у разі невиконання цих обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.
ОСОБА_4 негайно доставити до місця проживання за адресою АДРЕСА_1 і звільнити з-під варти в залі суду.
Ухвала підлягає негайному виконанню органом досудового розслідування.
Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту оголошення.
Копію ухвали негайно вручити прокурору, захиснику та підозрюваному.
Копію ухвали направити начальнику Монастирищенського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області та начальнику ІТТ № 2 ГУНП в Черкаській області.
Працівники національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на підозрюваного зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду на протязі 5 днів з дня її оголошення.
Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Повний текст ухвали складено та оголошено 04 травня 2020 о 12 год 30 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1