ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №628/26/20 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/2393/20 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 31 березня 2020 року про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 31 березня 2020 року задоволено клопотання прокурора, продовжено ОСОБА_8 строк тримання під вартою на 60 днів до 29.05.2020 року включно.
Не погодившись з ухвалою суду,обвинувачений ОСОБА_8 через канцелярію ДУ «Харківський слідчий ізолятор» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 31 березня 2020 року та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Апелянт вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою, оскільки існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України не доведене. Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою суд не в повній мірі врахував, що обвинувачений ОСОБА_8 утримує малолітню дитину, має постійне місце роботи, ніколи не переховувався від органів досудового розслідування та суду.

Вислухавши доповідь судді, доводи захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, який є особливо тяжким злочином та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, так і потерпілої.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, який є особливо тяжким злочином та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, останній раз 04.04.2017 року Куп`янським міськрайонним судом Харківської області, в провадженні СВ Куп`янського ВП ГУНП в Харківській області відносно нього перебуває ряд кримінальних проваджень, офіційно непрацевлаштований, без постійного джерела доходу. Наявність у обвинуваченого утриманців не зможе повністю усунути ризики за умови можливої перспективи призначення вказаного покарання. Також до апеляційної скарги не додано даних про захворювання, які перешкоджають або унеможливлюють перебування обвинуваченого під вартою.
За таких обставини колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами обвинуваченого щодо відсутності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав. Твердження щодо недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.
З огляду на зазначені для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Посилання захисника адвоката ОСОБА_7 щодо неможливості продовження строку тримання під вартою, оскільки він продовжувався під час вирішення питання щодо зміни підсудності, є надуманими. Твердження щодо неможливості судді ОСОБА_9 приймати участь у вказаному кримінальному провадженні, оскільки вона розглядала відвід слідчому судді під час досудового розслідування, є безпідставними та не виключають можливість участі судді під час розгляду кримінального провадження.

Колегією суддів будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 31 березня 2020 року залишити без змін.
Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 31 березня 2020 року про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді