Справа № 643/3069/20
Провадження № 1-кс/643/1202/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000146 від 06.12.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Місцевою прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0000146 від 06.12.2019 за заявою ОСОБА_4 за фактом зловживання службовим становищем службовими особами Московського ВДВС ГТУЮ в Харківській області, що завдало тяжкої шкоди правам та інтересам заявниці, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Зі змісту заяви про вчинення кримінального правопорушення та доданих документів вбачається наявність в Московському ВДВС ГТУЮ в Харківській області виконавчого провадження №34036097 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 01.06.2012 Комінтернівським районним судом м. Харкова по справі №2020/4838/12 про стягнення з ОСОБА_5 (колишнього чоловіка) на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З відомостей, наявних в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_5 вбачається, що на підставі постанов старшого державного виконавця Московського ВДВС Харківського МУЮ від 29.08.2012 №34042031, №34036097 та №34042696 державним реєстратором 29.08.2012 під реєстраційними №12924189, №12926848 та №12927035 проведено державну реєстрацію обтяжень у виді арешту всього належного боржнику майна.

З відомостей, наявних в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вбачається, що на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 10.10.2017, виданих приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 (реєстрові №3456, №3459, №3478, №3483), за ОСОБА_8 і ОСОБА_5 10.10.2017 було зареєстровано право спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_1 .

У подальшому, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25.10.2019, виданого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_9 (реєстровий №626) після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на частку у вказаній квартирі, яка належала померлому, ІНФОРМАЦІЯ_3 було зареєстроване за його рідним братом ОСОБА_5 .

Після цього, як вбачається з відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_5 , записи про вищевказані обтяження (від 29.08.2012 під реєстраційними №12924189, №12926848 та №12927035) 06.11.2019 погашено у зв`язку з перенесенням до спецрозділу та припиненням.

Разом з цим, з відомостей спецрозділу, в свою чергу, вбачається, що 06.11.2019 зареєстровано виникнення та припинення обтяжень у виді арешту всього нерухомого майна ОСОБА_5 , а саме:

-під №34019617 на підставі постанови від 20.02.2014 про закінчення виконавчого провадження №34042696 (в цей же день, 06.11.2019 зареєстровано припинення цього обтяження на підставі згаданої постанови від 20.02.2014);

-під №34018439 на підставі постанови від 20.02.2014 про закінчення виконавчого провадження №34042031 (в цей же день, 06.11.2019 зареєстровано припинення цього обтяження на підставі згаданої постанови від 20.02.2014);

-під №34019126 на підставі постанови від 29.08.2012 №34036097 (в цей же день, 06.11.2019 зареєстровано припинення цього обтяження на підставі згаданої постанови від 29.08.2012, тобто в якості підстав виникнення і припинення обтяження в Реєстрі зазначено одну й ту ж постанову).

Після цього, за змістом договору купівлі-продажу від 13.11.2019, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_10 (реєстровий №2017) ОСОБА_5 продав квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_11 (1/2) та ОСОБА_12 (1/2). За змістом п.2.1. договору продаж квартири вчинено за 819 400 грн. Державну реєстрацію права власності за покупцями в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вказаним нотаріусом, як державним реєстратором, проведено 13.11.2019 о 09:23:49.

У цей же день, за змістом договору купівлі-продажу від 13.11.2019, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_10 (реєстровий №2022) ОСОБА_13 , від імені якої діяла за довіреністю ОСОБА_14 , продала ОСОБА_5 нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 30,7 кв.м., в багатоквартирному житловому будинку літ.«А-3» по АДРЕСА_2 . За змістом п.2.1. договору продаж нежитлового приміщення вчинено за 29 948 грн. Державну реєстрацію права власності за покупцем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вказаним нотаріусом, як державним реєстратором, проведено 13.11.2019 о 10:39:41.

Водночас, з відомостей спецрозділу, вбачається, що 13.11.2019 о 12:15:39 зареєстровано виникнення обтяження у виді арешту всього нерухомого майна ОСОБА_5 на підставі постанови державного виконавця Московського ВДВС м. Харкова ГТУЮ в Харківській області про арешт майна боржника від 13.11.2019. Вказане обтяження є чинним до цього часу.

З наданих заявником документів, отриманих через сервіс АСВП, вбачається, що 07.11.2019 державним виконавцем Московського ВДВС ГТУЮ в Харківській області ОСОБА_15 у виконавчому провадженні №34036097 винесено постанову про скасування заходів примусового виконання виконавчого листа у справі №2020/4838/12, виданого 01.06.2012, якою були скасовані всі заходи, застосовані при примусовому виконанні судового рішення про стягнення аліментів, у зв`язку з повним погашенням заборгованості зі сплати аліментів. Однак, 13.11.2019, тобто через 6 днів, цим же виконавцем, з посиланням на абз.4 ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», попередню постанову скасовано як таку, що начебто була винесена помилково.

Разом з цим, зі змісту ч.3 ст.74 вказаного Закону вбачається, що скасувати своєю постановою постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, якщо вони суперечать вимогам закону, може виключно начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований відповідний державний виконавець.

До компетенції ж самого державного виконавця віднесено виключно можливість виправлення допущених ним у процесуальних документах граматичних чи арифметичних помилок, про що виноситься відповідна постанова.

З урахуванням цього, в ході досудового розслідування підлягають перевірці доводи заявника про те, що припинення на період з 07.11.2019 по 13.11.2019 обтяжень у виді арешту всього нерухомого майна ОСОБА_5 , яке уможливило відчуження останнім вищевказаної квартири (вартістю 819 400 грн.) з метою придбання згаданого нежитлового приміщення підвалу (вартістю 29 948 грн.), різниця між якими складає близько 800 тис. грн., є результатом зловживання на його, а також інших невстановлених осіб, користь з боку службових осіб Московського ВДВС ГТУЮ в Харківській області, що завдало тяжкої шкоди правам та інтересам заявниці та її неповнолітнього сина у вигляді відсутності забезпечення сплати заборгованості по аліментам у значному розмірі.

Враховуючи наведене, в діях службових осіб Московського ВДВС ГТУЮ в Харківській області вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, тобто зловживання службовим становищем, що завдало тяжкої шкоди правам та інтересам фізичних осіб.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 11.12.2019 у кримінальному провадженні накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . При цьому, питання про накладення арешту на нежитлове приміщення підвалу в багатоквартирному житловому будинку літ.«А-3» по АДРЕСА_2 до цього часу не вирішене.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арешт майна може передбачати позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду, зокрема, права на відчуження майна, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його, зокрема, відчуження.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до, зокрема, передачі майна.

На даний час існують підстави для накладення арешту на нежитлове приміщення підвалу шляхом заборони будь-яким особам здійснювати його відчуження, оскільки може здійснюватися відчуження такого майна третім особам.
Так, на даний час місцезнаходження ОСОБА_5 невідоме, у кримінальному провадженні він у жодному процесуальному статусі не допитаний.
Наведене вказує на те, що, за відсутності арешту, існує висока ймовірність протиправного відчуження нежитлового приміщення підвалу третім особам (в т.ч. добросовісним набувачам), чим ОСОБА_4 та її неповнолітньому сину ОСОБА_6 , буде суттєво ускладнено можливість захисту порушених прав та інтересів.
З огляду на наявність достатніх підстав вважати, що існує реальна загроза приховування, або відчуження майна, що у подальшому позбавить можливості відшкодувати завдану кримінальним правопорушенням шкоду.

Прокурор на судове засідання не з`явився до його початку подав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні клопотання наполягав.

Суд, розглянувши клопотання, дійшов висновку про можливість його задоволення.

Згідно абзацу 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження, а метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (абз. 2 ч. 1, ч. 2 ст.170 КПК України).

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, крім іншого: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У відповідності до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Частина 11 ст. 170 КПК України передбачає, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Статтею 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які набуті кримінально-правовим шляхом.
Відповідне нежитлове приміщення підвалу є речовим доказом у кримінальному провадженні, а саме, предметом скоєного злочину, що набутий внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та на нього може бути накладений арешт згідно ч.3 ст.170, ч.10 ст.170 КПК України.
Таким чином, накладення арешту на нерухоме майно, про яке йдеться в клопотанні прокурора, дозволить виключити можливість протиправного розпорядження вказаним об`єктом нерухомості та забезпечити можливість захисту порушених прав та інтересів потерпілого.
Проаналізувавши викладені норми закону, враховуючи кваліфікацію кримінального правопорушення, обставини його вчинення та розмір збитків, завданих кримінальним правопорушенням, слідчий суддя дійшов висновку, що накладення арешту на належне ОСОБА_6 майно переслідує мету забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, отже необхідність в накладенні арешту на нього є очевидною.

Ризики приховування, відчуження вказаного в клопотанні майна існують та доведені прокурором.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 309, 369-372, 376, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 30,7 кв.м., в багатоквартирному житловому будинку літ.«А-3» по АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 51), яке на час звернення з клопотанням зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на праві приватної власності за ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) шляхом заборони власнику відчужувати, а органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, але не обмежуючись Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно - вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо вказаного вище нежитлового приміщення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1