Справа № 135/1457/19
Провадження № 1-в/135/2/20
У Х В А Л А
іменем України

20.05.2020 м. Ладижин Вінницька область

Ладижинський міський суд Вінницької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
захисника засудженого ОСОБА_6 ,
представника ДУ «Ладижинська ВК (№39)» ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань в м. Ладижині Вінницької області клопотання ОСОБА_5 про умовнодострокове звільнення від відбування покарання,
В С Т А Н О В И В:
Суть питання, що вирішується.
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про умовно - дострокове звільнення його вiд відбування покарання, в якому посилається на те, що вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19 вересня 2017 року його засуджено за ч. 4 ст. 187, ч. 1,4 ст. 358 КК України до 8 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Зараз він відбуває покарання у Ладижинській виправній колонії №39. На даний час відбув необхідну частину покарання, має заохочення, здобув професію в Ладижинському виправному центрі, підтримує соціальні зв`язки. Однак, не зважаючи, на це, комісією колонії відмовлено йому в умовно-достроковому звільненні від покарання, посилаючись на те, що він не довів свого виправлення.
Виклад позиції учасників судового провадження.
Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав клопотання, просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні, вважаючи, що своєю поведінкою довів своє виправлення. Також зазначив, що він був одружений, на даний час розлучений, але від цього шлюбу має дочку. Його батьки знаходяться у похилому віці та потребують допомоги.
Захисник ОСОБА_6 підтримав клопотання засудженого ОСОБА_5 та просив умовно - достроково звільнити останнього від відбування покарання зважаючи на те, що, засуджений ОСОБА_5 приймає участь у програмах диференційного виховного впливу «Правова освіта» та «Підготовка до звільнення». За час відбування покарання отримав професію зварювальника. Також зазначає, що причиною не працевлаштованості ОСОБА_5 на підприємстві установи на сьогодні є те, що у матеріалах його особової справи відсутній паспорт громадянина України та ідентифікаційний код ОСОБА_5 , що в свою чергу унеможливлює укладення трудового договору з ним. До внесення змін в порядок укладення трудового договору ОСОБА_5 був працевлаштований на підприємстві ДУ «Ладижинська ВК (№39)».
Представник установи виконання покарань ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, пояснивши наступне. Засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 11.08.2015. В Ладижинську виправну колонію № 39 прибув 19.11.2017 року із СІЗО м. Запоріжжя. Відбуває покарання за умисний особливо тяжкий злочин, раніше неодноразово засуджений та знову скоїв злочин. За час відбування покарання в установі характеризується негативно. З метою стимулювання в засудженого правослухняної поведінки один раз заохочувався за виконання покладених обов`язків, дотримання правил поведінки, трудового розпорядку та вимог безпеки праці. Він не працевлаштований на підприємстві установи та ініціативи, щодо працевлаштування не проявляє. На даний час у матеріалах особової справи наявні усі необхідні документи для можливості укладення трудового договору з засудженим ОСОБА_5 . Раніше був працевлаштований у пекарні, приблизний термін роботи один рік. ОСОБА_5 приймає участь у програмах диференційного виховного впливу «Правова освіта» та «Підготовка до звільнення», ці програми є обов`язковими для всіх засуджених. У гуртках, які діють на території установи засуджений ОСОБА_5 участі не бере. Зважаючи на викладене вище, представник установи виконання покарань ОСОБА_8 просив у клопотанні засудженого ОСОБА_5 про умовно дострокове звільнення відмовити.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні висловив думку, що клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення задоволенню також не підлягає, оскільки доказами, що характеризують засудженого не підтверджено, що він своєю поведінкою та ставленням до праці довів виправлення. Також ОСОБА_5 вже неодноразово був засуджений, звільнявся умовно достроково та знову вчинив злочин, що також свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення. Також зазначає, що в установі наявні виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості, що зобов`язує його працевлаштовуватись на підприємстві, проте він цього не робить.

Встановлені судом обставини.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 засуджений вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19 вересня 2017 року за ч. 4 ст. 187, ч.1,4 ст. 358 КК України до 8 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
Початок строку відбуття покарання рахується з 11 серпня 2015 року, кінець строку покарання визначено 01 вересня 2021 року.
У характеристиці засудженого, затвердженій начальником Ладижинської виправної колонії № 39, зазначено, що засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 11 серпня 2015 року. В Ладижинську виправну колонію № 39 прибув 19 листопада 2017 року із СІЗО м. Запоріжжя. За час перебування в СІЗО характеризується негативно, один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника СІЗО, стягнення погашено у встановленому законом порядку. Заходи заохочення не застосовувались.
За час відбування покарання в державній установі «Ладижинська виправна колонія (№39)», характеризується наступним чином. Один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності та один раз заохочувався. Стягнення погашені у встановленому законом порядку. На виробництві установи не працевлаштований. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, не конфліктує, адекватно реагує на критику в свою сторону. Намагається дотримуватися правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місця та при ліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє необхідну увагу до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, не здійснює за ними належного догляду. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Посередньо ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Намагається дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Приймає участь у реалізації програм диференційного виховного впливу «Правова освіта» та «Підготовка до звільнення». Соціально корисні зв`язки підтримує з рідними шляхом листування, отримує від них посилки. Позитивних змін в особистості засудженого, які б свідчили про готовність до самокерованої правослухняної поведінки, не спостерігається. На профілактичних обліках не перебуває.
Під застосування заохочувальних норм підпадає, а саме:
- під дію ст. 101 КВК України, щодо переведення зі звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки в колонію середнього рівня безпеки, після фактичного відбуття строку покарання 16.07.2017. Рішення комісії установи протокол №22, від 06.12.2017 засудженому відмовлено, як такому, що не стає на шлях виправлення;
- під дію ст. 82 КК України, щодо заміни не відбутої частини покарання більш м`яким після фактичного відбуття 2/3 строку покарання 01.12.2018. Рішення комісії протокол №20, від 06.12.2018, засудженому відмовлено, як такому, що не став на шлях виправлення;
- під дію ст. 81 КК України, щодо умовно - дострокового звільнення від відбування покарання, після фактичного відбуття строку покарання 09.08.2019. Рішенням комісії відмовлено в умовно-достроковому звільненні, як такому, що не довів свого виправлення.

На підставі ухвали Ладижинського міського суду Вінницької області від 30.03.2020 представником ДУ «Ладижинська виправна колонія (№39)» надано інформацію відповідно до якої на даний час засуджений ОСОБА_5 на виробництві установи не працевлаштований, ініціативи щодо працевлаштування не проявляє.
Також зазначено, що в ДУ «Ладижинська виправна колонія (№39)» по відділеннях СПС функціонують 8 самодіяльних секцій. У вказаних секціях приймає участь 80 засуджених. Участь засуджених у самодіяльних секціях здійснюється на добровільній основі, прийняття до самодіяльних секцій здійснюється на підставі письмової заяви засудженого. Засуджений ОСОБА_5 участі у самодіяльних секціях не приймає, оскільки не виявив бажання.
З довідки по особовій справі засудженого ОСОБА_5 про наявність дисциплінарних стягнень та заохочень вбачається, що до останнього за час відбуття покарання в умовах ізоляції від суспільства застосовувались стягнення, а саме: 16.03.2015 догана правами начальника СІЗО; 14.02.2018 догана рішенням комісії установи. 02.11.2018 застосовувалися заходи заохочення у вигляді подяки за виконання покладених обов`язків, дотримання правил поведінки, трудового розпорядку та вимог безпеки праці.
Мотиви, з яких суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керується.
За змістом пункту 2 частини 1 статті 537 КПК України, під час виконання вироків суд, зокрема, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому фактично відбув необхідну частину призначеного судом покарання.
Пленум Верховного Суду України у постанові № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» орієнтує суди нижчих ланок на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Виходячи з вказаної норми закону, умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.
Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого.
Сумлінна поведінка - це зразкове виконання вимог режиму і свідоме додержання дисципліни, беззаперечне виконання законних вказівок адміністрації, активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, наявність подяк і відсутність стягнень, це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Показником виправлення можна вважати і систему вчинків, що здійснюються з мотивів, прямо протилежних тим, що штовхнули особу на вчинення злочину.
Сумлінне ставлення до праці насамперед передбачає, що особа постійно бере участь у суспільно-корисній праці та добросовісно виконує трудові обов`язки, покращує кількісні та якісні показники виконуваної роботи, підвищує виробничу кваліфікацію, прагне до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності або підвищення кваліфікації, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, дбайливе ставлення до довіреного майна, бережно ставиться до обладнання та інструментів, дотримується правил охорони праці та техніки безпеки.
Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за певний час.
З врахуванням досліджених матеріалів особової справи щодо ОСОБА_5 та викладених вище доводів, суд приходить до висновку, що засуджений відбув встановлену законом частину строку покарання, але не довів своє виправлення, враховуючи те, що ОСОБА_5 з позитивного боку себе не зарекомендував, за час відбування покарання характеризується негативно, за час відбування покарання двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про те, що він належних висновків для себе не зробив, а отже не має впевненості у його подальшій правослухняній поведінці, тому підстави для умовно-дострокового звільнення згідно з вимогами статті 81 КК України відсутні.
Посилання сторони захисту на наявність подяки за виконання покладених обов`язків, дотримання правил поведінки, трудового розпорядку та вимог безпеки праці, а також те, що засуджений був працевлаштований в установі в силу статті 81 КК України не є підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Той факт, що засуджений ОСОБА_5 не доводив систематично свого виправлення підтверджується окрім вказаного тим, що по відбуттю 3/4 частини строку покарання протоколом від 22.08.2019 комісія відмовила йому в умовно-достроковому звільненні.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 81 КК України, п.2 ч.1 ст. 537, ст. 539 КПК України,постановою Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 р. № 2 «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суд
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання ОСОБА_5 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом 7(семи) днів з моменту її проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Ладижинський міський суд Вінницької області.
Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя