Справа № 157/1024/19 Провадження №11-кп/802/56/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст. 125 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001285, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 10 вересня 2019 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, на утриманні має троє неповнолітніх дітей, непрацюючого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

Задоволено цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі управління фінансів Любешівської районної державної адміністрації про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення ОСОБА_9 , в сумі 3414 (три тисячі чотириста чотирнадцять) гривень 42 копійки.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково, стягнуто майнову шкоду в розмірі 7685 (сім тисяч шістсот вісімдесят п`ять) гривень 96 копійок та моральну шкоду - 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

В С Т А Н О В И В:
Згідно з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 30 квітня 2019 року біля 08 год. 30 хв., знаходячись на подвір`ї житлового будинку, що по АДРЕСА_1 , під час конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно, дерев`яною палицею наніс декілька ударів по верхніх кінцівках та грудній клітці ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду. Посилається на те, що судом не надано правову оцінку всім доказам в сукупності, вирок суду не мотивований та грунтується на припущеннях, а докази обвинувачення належним чином не перевірені. Вважає, що органами досудового слідства порушено вимоги КПК України при збиранні доказів та не здобуто достатньо доказів, які вказують на те, що виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження нанесені саме ОСОБА_7 . Просить вирок суду скасувати та закрити провадження у даній справі на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які кожен зокрема підтримали апеляційну скаргу та просили виправдати обвинуваченого, думку прокурора, потерпілого та представника потерпілого, які її заперечили та просили рішення суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ст. 94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На думку суду апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення, місцевий суд у вироку проаналізував та надав належну юридичну оцінку усім зібраним доказам для вирішення питань, зазначених у ст. 368 КПК України.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 ККУкраїни, тобто умисного нанесення потерпілому легких тілесних ушкоджень.

Згідно з вимогами ч.3 ст.370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Під час розгляду кримінального провадження та при ухвалені вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Так, місцевий суд правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження та зробив обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, керуючись законом; оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Частина 4 ст.95 КПК України регламентує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України. Суд не вправі обґрунтувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.

За загальним правилом, згідно ст.23 КПК України, суд приймає як доказ показання осіб, які дають їх усно в судовому засіданні. Тому лише з моменту надання показань у суді першої інстанції під час розгляду справи та їх повної фіксації на технічному носії такі показання з огляду на положення ст.84,95 КПК України набувають ознак доказу у кримінальному провадженні.

Із звукозапису судового засідання встановлено, що місцевим судом було допитано обвинуваченого, потерпілого та свідків, зокрема з приводу часу події злочину. І саме на підставі їх показань місцевий суд встановив та зазначив у своєму вироку про те в який час відбулась подія злочину. Тому, доводи апеляції стосовно цих обставин є безпідставними.

Рапорти та протокол прийняття заяви про злочин (а.с.92-96) містять різний час, однак з них вбачається, що повідомлення про злочинні посягання відбулось саме 30 квітня 2019 року в першій половині дня. Крім того, довідками медичної установи (а.с.67,68), підтверджується факт надання 30 квітня 2019 року ОСОБА_9 екстреної медичної допомоги за його адресою проживання. Також після огляду останнього лікарями хірургом та травматологом з проведенням рентгенографії, встановлено попередній діагноз гематома нижньої третини правого плеча, підшкірні крововиливи нижньої третини лівого плеча.

Вказані медичні документи в сукупності з поясненнями свідків ОСОБА_11 - сестри потерпілого та ОСОБА_12 - його ж сина, які в суді першої інстанції вказували, що потерпілий ОСОБА_9 був весь у синцях, повністю підтверджують обставини нанесення тілесних ушкоджень.

Отже, суд дав належну юридичну оцінку показанням потерпілого ОСОБА_9 , які в сукупності з показаннями свідків, та іншими доказами покладено в основу обвинувального вироку.

Так, з показань потерпілого ОСОБА_9 , які він давав в суді першої інстанції, вбачається, що вранці 30 квітня 2019 року між потерпілим та ОСОБА_7 виник конфлікт з приводу випасання коня, в результаті якого останній кинув у потерпілого глиною та наніс декілька ударів палкою.

Свідок ОСОБА_13 під час судового розгляду в місцевому суді підтвердила перебіг подій на які вказував потерпілий, вказавши про те, що обвинувачений на емоціях кинув в потерпілого глиною. Крім того, підтвердила, що телефонувала до сина потерпілого - ОСОБА_12 , вказувавши про неналежну поведінку його батька - ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_12 , у свою чергу, суду першої інстанції вказав, що дійсно вранці 30 квітня 2019 року до нього телефонувала ОСОБА_13 та попереджала, що вони будуть бити батька, зазначивши при цьому, що аналогічні пояснення він надавав слідству під час допиту і протокол вказаної дії містить точний час телефонного дзвінка.

Суд вважає, що вказані показання потерпілого та свідків, в яких вони ретельно описали події, які мали місце 30 квітня 2019 року, є чіткими, послідовними та такими, що відповідають фактичним обставинам справи та прямо стосуються тих подій, що підлягають доказуванню. Вказані показання суд вважає достовірними, оскільки такі перевірені та співставленні судом з іншими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження і безпосередньо досліджені в судовому засіданні.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_9 30 квітня 2019 року звернувся із заявою про вчинення злочину, вказував, що саме сусід ОСОБА_7 заподіяв йому тілесні ушкодження.

Так, протоколом проведення слідчого експерименту (а.с.101-107) від 17.05.2019 року та фототаблицями до нього, які були проведені за участю потерпілого, у присутності понятих підтверджуються вищевикладені показання потерпілого.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу і на те, що сам обвинувачений ОСОБА_7 у своїх показаннях не заперечує перебіг подій з його участю за обставин, викладених в обвинуваченні.

Така стратегія захисту, висунута обвинуваченим, спростована судом першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є нічим іншим як способом уникнення кримінальної відповідальності.

Отже, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, є правильною.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про сумнівність походження тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_9 , оскільки останній проходив лікування у медичному закладі через тиждень після події, є безпідставними враховуючи наступне.

Так, згідно дослідженого місцевим судом висновків судово-медичного експерта №22 від 08 травня 2019 року та № 29 від 24 травня 2019 року, у потерпілого ОСОБА_9 констатовано наявність тілесних ушкоджень у виді синців в ділянці обох верхніх кінцівок та в ділянці грудної клітки ззаду, які належать до легких тілесних ушкоджень та утворилися в наслідок дії тупого предмета.

Наведені висновки експертизи проведені кваліфікованим експертом, належним чином аргументовані, ґрунтуються на ретельному дослідженні, зробленому на підставі діючого законодавства, містять відповіді на усі поставлені питання, фактичні дані, викладені у висновку, відносяться до справи і мають доказове значення.

Окрім того, експерт повідомлений про кримінальну відповідальність, висновок експертизи за своєю формою та змістом повністю відповідає вимогам ст.101 КПК України. Дослідження експертом медичної карти потерпілого та матеріалів кримінального провадження не суперечить нормам кримінально-процесуального закону і сумнівів у законності дій експерта не викликають.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо судом першої інстанції докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені у ст.93 КПК України.

Жодних обставин, передбачених ст.87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Враховуючи вищевикладене, місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, з чим погоджується апеляційний суд.

Як убачається із вироку суду, обираючи обвинуваченому ОСОБА_7 вид покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та дані про його особу. При цьому судом наведено переконливі доводи з приводу саме такого виду покарання.

Крім того, призначаючи обвинуваченому покарання у виді штрафу ближче до максимального розміру, передбаченому ч.1 ст.125 КК України, місцевий суд врахував те, що хоча обвинувачений вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав і не розкаявся, однак він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, трьох дітей на утриманні, характеризується позитивно, а вчинений ним злочин, згідно із ст.12 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості. Врахував суд і ту обставину, що ОСОБА_7 вчинив злочин по відношенню до потерпілого ОСОБА_9 , який є особою похилого віку, що є обставиною, яка обтяжує покарання.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України, обґрунтовано дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання саме у виді штрафу та в максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.125 КК України.

Призначене покарання на думку апеляційного суду, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваного вироку та виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 , з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про необгрунтованість цивільного позову на користь потерпілого, не знайшли свого підтвердження під час перегляду вироку апеляційним судом та на думку апеляційного суду, не ґрунтуються на вимогах закону.

Згідно зі ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

На думку суду апеляційної інстанції, розмір відшкодування матеріальної та моральної шкоди, визначений місцевим судом, у повній мірі відповідає вимогам розумності та справедливості, обсягу та характеру спричинених потерпілому ОСОБА_9 матеріальних затрат, а також психічних та фізичних страждань і вимушених змін у його життєвих стосунках.

Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи викладені обставини, суд апеляційної інстанції, доходить висновку, що вказаними доказами, які досліджені місцевим судом в їх сукупності, повністю спростовуються доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що ніяких протиправних дій щодо потерпілого ОСОБА_9 він не вчиняв.

Підстав для скасування оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Камінь Каширського районного суду Волинської області від 10 вересня 2019 року, щодо нього - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: