Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/3756/19
Провадження № 1-кп/490/470/2019
У Х В А Л А

10 грудня 2019 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

його захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0001187 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Коростишев Коростишевського району Житомирської області, є українцем, громадянином України, здобув вищу освіту, є одруженим, неповнолітніх дітей не має, є пенсіонером, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 3683 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Органами досудового розслідування та державним обвинуваченням ОСОБА_4 звинувачений у вчиненні злочинів за таких обставин.

відповідно до рішення звітно-виборної конференції Миколаївської обласної організації громадської організації «Українського товариства мисливців та рибалок» (протокол №1) від 29.05.2015 ОСОБА_4 було обрано головою обласної ради Миколаївської організації Українського товариства мисливців і рибалок (далі -УТМР).
Крім того, відповідно до наказу голови президії Миколаївської обласної організації УТМР №3 від 29.05.2019 ОСОБА_4 призначено на посаду голови президії обласної ради Миколаївської організації УТМР.
Згідно п.6.10.1 Статуту Громадської організації «Українське товариство мисливців і рибалок» зареєстрованого 21.10.1992 Міністерством юстиції України, з відповідними змінами відповідно до рішення Головного територіального управління юстиції у м. Києві № 872 від 12.07.2016 та затвердженого XII з`їздом Українського товариства мисливців і рибалок від 07 05 1991 року, ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді голови президії обласної ради Миколаївської організації УТМР має такі права та обов`язки: 1) несе персональну відповідальність за виконання рішень, постанов ради організації УТМР, її президії та вищестоящих органів Товариства; 2) встановлює коло обов`язків і ступінь відповідальності заступників та членів президії ради, працівників апарату за виконання покладених на організацію завдань; 3) затверджує штатний розпис працівників апарату, встановлює та змінює їх посадові оклади в розмірах затвердженої чисельності та фонду оплати праці на їх утримання; 4) представляє без доручення відповідну організацію УТМР у відносинах з іншими організаціями, іншими юридичними особами всіх форм власності та громадянами, а також бути позивачем і відповідачем у суді, видає довіреності для представництва інтересів відповідної організації УТМР; 5) розпоряджується коштами, визначеними кошторисом згідно з законодавством України та рішеннями президії ради відповідної організації УТМР; 6) відкриває рахунки в Установах банків, заключає договори, та здійснює необхідні фінансово-господарські операції із виконання завдань відповідної організації УТМР; 7) укладає договори (у тому числі господарські) з фізичними та юридичними особами незалежно від форм власності, про спільну діяльність, оренду приміщень і інших основних засобів без зміни форми власності останніх; 8) розглядає та затверджує річні бухгалтерські звіти та баланси підвідомчих підприємств і організацій, надає зведені бухгалтерські звіти і баланси вищестоящим органам Товариства в терміни, визначені законодавством України; 9) організує контрольно-ревізійну роботу Товариства та забезпечує регулярне проведення ревізій; 10) здійснює подання виборчому органу про звільнення підпорядкованих посадових осіб із займаних посад у разі зловживань кримінального характеру, вини з боку останніх, при цьому направляє відповідні матеріали до правоохоронних органів; 11) вносить за належністю пропозиції до керівних органів УТМР щодо організації, реорганізації та ліквідації відповідних організацій, структурних підрозділів УТМР; 12) проводить роботу щодо зміцнення єдності організацій УТМР, поповнення їх рядів новими членами УТМР, займається добором штатних працівників та здійснює контроль за їх діяльністю; 13) видає організаційно-розпорядчі накази із всіх питань адміністративної, кадрової, фінансово - господарської діяльності відповідної організації Товариства.
Таким чином, ОСОБА_4 , виходячи з обсягу наданих прав і обов`язків, перебуваючи на посаді голови президії обласної ради Миколаївської обласної організації УТМР здійснює організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції та являється службовою особою юридичної особи приватного права.
25.05.2018 відповідно до постанови Всеукраїнської ради УТМР № 3-/10 ОСОБА_4 надано згоду на реалізацію нерухомого майна, належного Миколаївської обласної організації УТМР, а саме адміністративного приміщення, яке розташоване за адресою: Миколаївська область, Братський район, смт. Братське, вул. Лєрмонтова, 1. Крім того, відповідно до п.2-4 вищевказаної постанови, голові президії Миколаївської обласної ради УТМР ОСОБА_4 уповноважено на вчинення відповідного правочину, щодо купівлі-продажу вказаного об`єкту нерухомості, із зарахуванням коштів, отриманих від реалізації зазначеної нерухомості, на рахунок Миколаївської обласної організації УТМР та використанням їх на виконання статутних завдань.
Після цього у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на отримання неправомірної вигоди для себе за пріоритет в укладанні договору купівлі-продажу з ОСОБА_7 , який здійснював оренду вищевказаного приміщення на підставі договору оренди № 10 від 02.01.2018
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , будучи службовою особою юридичної особи приватного права, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, всупереч інтересам Миколаївської обласної організації УТМР, 27.03.2019 приблизно о 13 год. 12 хв. під час телефонної розмови запропонував ОСОБА_7 надати йому неправомірну вигоду - грошові кошти у сумі 100.000 гривень за вчинення ним дій із використанням наданих йому повноважень, направлених на укладання договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості, а саме - частини адміністративного приміщення площею 61,7 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 з ОСОБА_7 , на що останній погодився, при цьому в подальшому повідомив правоохоронні органи.
29.03.2019 близько 13 год. 20 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи в салоні транспортного засобу марки OPEL VIVARO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , діючи під контролем правоохоронних органів, передав, а голова президії обласної ради Миколаївської обласної організації УТМР ОСОБА_4 , продовжуючи свою злочинну діяльність, одержав неправомірну вигоду для себе у розмірі 100.000 гривень за вчинення дій із використанням наданих йому повноважень, а саме - укладання договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості, а саме частини адміністративного приміщення, площею 61,7 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 з ОСОБА_7
.

Вказані дії ОСОБА_4 органами досудового розслідування кваліфіковані за частиною 3 статті 3683 Кримінального Кодексу України - як одержання службовою особою юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми неправомірної вигоди для себе за вчинення дій з використанням наданих їй повноважень в інтересах того хто надає таку вигоду.

Під час досудового розслідування - 26 квітня 2019 року - між обвинуваченим та прокурором була укладена угода про визнання винуватості, відповідно до умов якої ОСОБА_4 зобов`язується беззастережно визнати свою винуватість та йому призначається покарання у вигляді штрафу у розмірі сімсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції в підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності строком на 1 рік.

Вирішуючи питання, пов`язані із розглядом угоди, суд дійшов такого.

І. Щодо можливості затвердження угоди судом.

Відповідно до частини 7 статті 474 Кримінального Процесуального Кодексу України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону.
Суд відмовляє в затвердженні угоди, зокрема, у разі, якщо:
1)існують обґрунтовані підстави вважати, що укладання угоди не було добровільним;
2)відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

1. В цьому випадку органи досудового розслідування та публічне обвинувачення стверджують, що угода між сторонами була укладена добровільно.
Але з таким погодитись неможливо.
Так, добровільність - це дія або бездіяльність з власного бажання, доброї волі, без насилля, примусу, обману. Волевиявлення сторони має бути вільним і відповідати внутрішній волі.

1.1. В цьому ж випадку, під час судового засідання 10 вересня 2019 року обвинувачений свою вину у вчиненні злочину, вказаному в обвинувальному акті, не визнавав, та пояснював, що дійсно взяв від ОСОБА_7 гроші для їх внесення до активів організації УТМР, як внеску. При цьому він стверджував, що погоджується із тим, що до певної міри допустив порушення касової дисципліни, але вказаного в обвинувальному акті злочину не вчиняв.
Під час судового засідання 09 грудня 2019 року ж обвинувачений свою позицію змінив, зміну позиції пояснив тим, що 10 вересня 2019 року не повною мірою усвідомлював сутності поставлених йому запитань та наслідків певної позиції для нього.
Таке само по собі свідчить про те, що позиція обвинуваченого не є однозначною, отже - не обирається ним виходячи з власної волі.

1.2. До того ж, частина посилань в обвинувальному акті та тексті угоди не відповідає дійсності.
Так, по-перше, в обвинувальному акті та тексті угоди зазначається, ніби повноваження щодо укладання угоди, про яку йдеться в обвинувальному акті, були надані обвинуваченому постановою Всеукраїнської ради УТМР № 3-/10 від 25.05.2018 року. Але ці твердження не відповідають дійсності, адже у вказаній постанові про надання будь-кому будь-яких повноважень не йшлось взагалі, у ній йшлось лише про надання згоди на укладання певної угоди особами, які уповноважені на таке іншими документами
По-друге, в обвинувальному акті та тексті угоди зазначається, ніби обвинувачений отримав від ОСОБА_7 гроші, хоча матеріали справи свідчать, що ОСОБА_4 були передані імітаційні засоби.
Таке доводить, що в підґрунтя складеної органами досудового розслідування угоди закладений обман, що само по собі виключає добровільність при укладанні угоди.

1.3. Показовим є ще й те, що навіть під час судового розгляду кримінального провадження прокурор, бажаючи приховати факт обману від сторін та суду, надати постанову Всеукраїнської ради УТМР № 3-/10 від 25.05.2018 року у спосіб, який дасть змогу надати їй повну та належну оцінку, відмовився.

Наведене у сукупності доводить, що в цьому випадку укладання угоди не мало під собою вільного волевиявлення обвинуваченого та було пов`язане з обманом, отже - не є добровільним.

2. Вказана недобросовісність органів досудового розслідування та публічного обвинувачення під час укладання угоди створює обґрунтовані сумніви у обґрунтованості їх припущення про вчинення обвинуваченим злочину.
До того ж, відповідно до статті 3683 Кримінального Кодексу України відповідальність настає, зокрема, за одержання службовою особою юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вчинення дій або бездіяльність з використанням наданих їй повноважень в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, або в інтересах третьої особи.
Про таке ж йдеться у роз`ясненнях, що містяться у пунктах 302; 304 Керівництва для законодавчих органів з втілення Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції, що була ратифікована Законом України № 251-V від 18 жовтня 2006 року та підписана від імені України 11 грудня 2003 року в м. Меріда (Мексиканські Сполучені Штати), у яких підкреслено, що склад цього злочину має місце лише у випадку, коли встановлений зв`язок між хабаром та обов`язками посадової особи.
В цьому ж випадку про наявність в ОСОБА_4 певного обов`язку щодо укладання згаданого в обвинуваченні цивільно-правового договору в обвинувальному акті не йдеться взагалі, а посилання про наявність в нього відповідних повноважень, як доведено вище, в пред`явленому йому обвинуваченні викладені неправдиво.

Наведене у сукупності доводить, що в цьому випадку угода була укладена за відсутності фактичних підстав для визнання винуватості.

Отже, підстави для затвердженні угоди наразі є відсутніми, через що у її затвердженні суд має відмовити.

ІІ. Щодо подальшого руху справи.

3. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 314 КПК України суд, відмовляючи у затвердженні угоди, має повернути кримінальне провадження прокурору для продовження розслідування.

Інших повноважень суду під час відмови у затвердженні угоди діюче законодавство не передбачає.

4. Постанова № 13 Пленуму від 11 грудня 2015 року Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод" /надалі - Постанови Пленуму/ вказує про те, що відмовляючи у затвердженні угоди, суд у деяких випадках може ухвалити про продовження судового розгляду у загальному порядку.

Але такі випадки наразі є відсутніми.

4.1. Так, як зазначено в абзаці 2 пункту 16 Постанови Пленуму суд має право призначити судовий розгляд у загальному порядку лише у разі, якщо до суду надійшов самий лише обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження. В цьому ж випадку угоду було укладено під час досудового розслідування, та вона надійшла до суду разом з обвинувальним актом.

4.2. Далі, відповідно до підпункту "б" пункту 18 Постанови Пленуму суд має право призначити судовий у загальному порядку розгляд також у також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення.
Проте, в цьому випадку судом встановлено, що в обвинувальному акті обставини вчинення правопорушення викладені неправдиво, що само по собі доводить, що досудове розслідування в цьому випадку належним чином не проведене та не завершене.
До того ж, під час підготовчого засідання від затвердження угоди прокурор не відмовлявся та про розгляд справи у загальному порядку не просив; окремий же розгляд питань про відмову у затвердженні угоди та про повернення обвинувального акту ані діючим законодавством, ані Постановою Пленуму не передбачений.
Отже, згадані в Постанові Пленуму підстави для продовження розгляду цього кримінального провадження судом є відсутніми.
Суд враховує й наведені вище категоричні приписи законодавства про наслідки відмови у затвердженні угоди.

За такого це кримінальне провадження слід повернути прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314, 474 - 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0001187 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 3683 Кримінального Кодексу України.

Кримінальне провадження № 0001187 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 3683 Кримінального Кодексу України - повернути прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ = ОСОБА_8 =