Справа №295/2422/20
УХВАЛА
Іменем України

20.03.2020 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0004426 від 18.08.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 02.02.2018 року у вигляді заборони розпоряджатися автомобілем марки «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак НОМЕР_1 ( на даний час НОМЕР_2 VIN), (номер кузова, шасі, рами НОМЕР_3 ), який належить ОСОБА_4 .

На обґрунтування своїх доводів вказав, що арештоване майно набуте ОСОБА_4 перебувало і перебуває у його володінні та використовувалось і використовується ним на законних підставах, а тому воно не має доказового значення для кримінального правопорушення, яке розслідується слідчими Житомирського ВП ГУНП у Житомирській області в рамках кримінального провадження №0004426 від 18.08.2017 року чи будь-якого іншого кримінального провадження. Упродовж більше двох років застосування відносно вищевказаного майна цього заходу забезпечення кримінального провадження, слідчим та прокурором не обґрунтовано його значення, як речового доказу для цього кримінального провадження Арештоване майно не відповідає критеріям вказаним у ч. 2 ст. 167 КПК України, оскільки, воно не було підшукане, виготовлене, пристосоване чи використане як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та не зберегло на собі його сліди; не призначалося (використовувалося) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; не є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з його незаконним обігом і не одержане внаслідок вчинення кримінального правопорушення та не є доходом від них, а також не майно, в яке їх було повністю або частково перетворено. В матеріалах кримінального провадження не містять жодного доказу, який би підтверджував підробку документу (довіреності), обставини чи факти підробки підписів чи вибуття із володіння ОСОБА_5 автомобіля матеріали кримінального провадження не містять. Матеріали кримінального провадження не містять очевидних та будь-яких інших доказів того, що на підставі підробленої довіреності, поза волею ОСОБА_5 указаний транспортний засіб вибув із її володіння, про те, що вона не мала намір відчужити зазначене майно і з цією метою, видала на ОСОБА_6 та ОСОБА_7 довіреність на право володіння, користування та розпорядження вказаним транспортним засобом.

Звертає увагу суду на те, що жодній особі в рамках даного кримінального провадження не пред`являлася підозра.

Адвокат ОСОБА_3 судове засідання не з`явився, надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі.

Слідчий СВ Житомирського ВП ГУ НП в Житомирській області, який уповноважений здійснювати досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004426 від 18.08.2017 року та прокурор, як і процесуальний керівник в судове засідання не з"явились. На вимогу слідчого судді надано матеріали кримінального провадження №0004426 від 18.08.2017 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, не є перешкодою для розгляду скарги, а оскільки законом передбачені стислі терміни для розгляду даної категорії скарг, вважаю за можливе розглянути скаргу за відсутності суб`єкта оскарження на підставі наявних матеріалів.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги і представлених копій матеріалів кримінального провадження №0004426 від 18.08.2017 року, дійшов до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Зі змісту ч. 2 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частина 3 статті 170 КПК України визначає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Нормами ч. 10 ст.170 КПК України встановлено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку, в тому числі і на рухоме майно.

Частина 11 ст. 170 КПК України визначає, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч.1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 02.02.2018 року, в рамка кримінального провадження №0004426, накладено арешт на автомобіль марки «Volkswagen», модель «Tiguan», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , VIN (номер кузова, шасі, рами) НОМЕР_3 .

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 14.03.2019 року скасовано частково арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 02.02.2018 року в частині заборони використовувати автомобілем марки «Volkswagen», модель «Tiguan», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , VIN (номер кузова, шасі, рами) НОМЕР_3 ; зобов`язано слідчого, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004426 повернути ОСОБА_4 автомобіль марки «Volkswagen», модель «Tiguan», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 ; зобов`язано ОСОБА_4 надавати безперешкодний доступ до автомобіль марки «Volkswagen», модель «Tiguan», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 у разі необхідності проведення з використанням вказаного транспортного засобу будь-яких процесуальних, слідчих дій під час досудового розслідування в даному кримінальному провадженні.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобі серії НОМЕР_4 автомобіль марки «Volkswagen», модель «Tiguan», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 та в матеріалах кримінального провадження відсутні будь які докази про неправомірність набуття права власності ОСОБА_4 на транспортний засіб.

Слідчим не доведено, що існують обставини, які підтверджують, що не застосування арешту майна призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Положеннями статей 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно частин 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Слід зауважити, що статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, тобто, а такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Слідчим не надано будь-яких доказів на підтвердження повідомлення будь-кому про підозру.

Статтею 2 КПК України закріплено, що завдання кримінального провадження с захист особи, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного і неупередженого розслідування з тим, щоб жоден невинуватий не був обвинувачений чи засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Також, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ч. 2 ст. 1 КПК України).

Питання арешту майна, а саме його накладення, скасування є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України).

При цьому, застосування заходів забезпечення кримінального провадження є неможливим, якщо потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.

Слід зазначити, що при розгляді клопотання встановлено, що досудове розслідування в кримінальному провадженні за фактом вчинення злочину та накладений слідчим арешт триває значно тривалий проміжок часу, що не може бути виправдано будь-якими суспільними чи публічними інтересами та безумовно свідчить про порушення строків проведення досудового розслідування. Більше того, протягом цього часу органом досудового розслідування не висунуто обвинувачення (не повідомлено про підозру) будь-якій особі, в той час як у відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до п.2 розділу 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування запобіжних заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 року зазначено, що відносно осіб, які не є підозрюваними( яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особам, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

З матеріалів кримінального провадження №0004426 вбачається, що в ході здійснення досудового розслідування, 17.05.2019 року ОСОБА_4 було допитано в якості свідка, після чого будь яких слідчий або процесуальних дій не було здійснено, зокрема, не проведено жодних заходів щодо витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, не призначено судових експертиз.

Слідчим суддею взято до уваги й те, що ухвалою від 28.02.2019 року ОСОБА_4 було зобов`язано надавати безперешкодний доступ до автомобіль марки «Volkswagen», модель «Tiguan», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 у разі необхідності проведення з використанням вказаного транспортного засобу будь-яких процесуальних, слідчих дій під час досудового розслідування в даному кримінальному провадженні.

Проте, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що в органу досудового розслідування не виникало необхідності у використанні транспортного засобу для проведення слідчих або процесуальних дій.

На думку слідчого судді тривале позбавлення права власника користування майном, є порушенням його права власності, гарантованого ст. 41 Конституції України без обґрунтованих на те причин та при тому, що в межах кримінального провадження тривалий час досудового розслідування фактично не здійснюється.
За таких обставин, коли особа, відносно майна якої застосовано арешт, не є підозрюваним, особою, яка в силу закону не несе відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного або неосудної особи, а ні слідчим, а ні прокурором не спростовано доводів клопотання адвоката ОСОБА_3 , не наведено об`єктивних та чітких підстав для необхідності продовження застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, яке перебуває у власності ОСОБА_4 , з огляду на те, що з 18.08.2017 року проведеним досудовим розслідування не зібрано доказів неправомірності набуття права власності ОСОБА_4 на транспортний засіб, слідчий суддя дійшов висновку, що підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, а звідси підстав для подальшого обмеження права власності ОСОБА_4 не має, слідчий суддя вважає необхідним скасувати застосовані заходи забезпечення.

Керуючись ст. ст. 98, 170 -174, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0004426 від 18.08.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 02.02.2018 року на автомобіль марки «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак НОМЕР_2 VIN, (номер кузова, шасі, рами НОМЕР_3 ), який належить ОСОБА_4 в повному обсязі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1