Справа № 947/5306/20
Провадження № 1-кп/947/882/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2020 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
представник потерпілої ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в м. Одесі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001332 від 12.06.2019 року, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пиріжна Кодимського району, Одеської області, громадянина України, українця, із середньо - спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, 2008 року та 2010 року народження, працюючого за наймом, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст. 190 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Так, 23.01.2019 близько 11 годин 00 хвилин, обвинувачений ОСОБА_7 маючи злочинний намір, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_6 , зобов`язався перед останньою виконати в квартирі АДРЕСА_2 ремонтні роботи, а саме: у ванній кімнаті замінити труби водопостачання на нові, замінити каналізаційну трубу, демонтувати підлогу від забудовника, здійснити вивід труб під бойлера, встановити унітаз, в кухонній кімнаті здійснити вивід труб під газовий котел, проложити «трасу» на підлозі до бойлера та встановити радіатор.

Далі, обвинувачений ОСОБА_7 , реалізуючи свій умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, за метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, 25.01.2019 приблизно об 14 годині 00 хвилин прибув до будинку АДРЕСА_3 , де, перебуваючи у власному автомобілі «Fiat Tempra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , отримав від ОСОБА_6 вищевказані ремонтні роботи 700 євро, що еквівалентно 22 тисячами 57 гривням 00 копійкам.

Надалі, продовжуючи реалізацію єдиного злочинного умислу, направленого на заволодіння майном потерпілої, 06.02.2019 близько 12:00 годині, ОСОБА_7 , діючи умисно, знаходячись в м. Одесі, більш точну адресу не встановлено, з метою досягнення поставленої мети, написавши повідомлення через додаток «Viber» для ОСОБА_6 , запропонував останній придбати інсталяцію для унітазу для чого висловив необхідність перерахунку на картковий рахунок НОМЕР_2 грошових коштів в сумі 8 000 гривень без наміру виконання даного зобов`язання.

Так реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_6 , ОСОБА_7 06.02.2019 об 12:00 годині повідомив свого знайомого ОСОБА_8 , що на належний йому картковий рахунок НОМЕР_2 від імені ОСОБА_6 буде здійснено перерахунок грошових коштів в сумі 8000 гривень, які власник рахунку має передати ОСОБА_7 06.02.2019 приблизно о 12:00 годині ОСОБА_8 , перебуваючи в м.Одесі, більш точне місце не встановлено, будучі не обізнаним про злочинні наміри ОСОБА_7 , передав останньому грошові кошти в сумі 8000 гривень, які отримав на картковий рахунок від ОСОБА_6 , в результаті чого ОСОБА_7 заволодів вказаними грошовими коштами.

Однак, ОСОБА_7 , фактично не маючи наміру виконувати взяті на себе перед ОСОБА_6 зобов`язання, зазначені роботи та дії не виконав, а отриманими від неї грошовими коштами на загальну суми 30 тисяч 57 гривень розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальний збиток на вказану суму.

Таким чином, своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).
Крім того, повторно 24.09.2019 близько 11 годин 00 хвилин, обвинувачений ОСОБА_7 діючи повторно, умисно, маючи злочинний намір, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_4 , зобов`язався перед останньою виконати в квартирі АДРЕСА_4 ремонтні роботи, а саме: у ванній кімнаті замінити труби водопостачання на нові, замінити каналізаційну трубу,здійснити вивід труб під бойлера, встановити унітаз, в кухонній кімнаті здійснити вивід труб під газовий котел, проложити «трасу» на підлозі до бойлера та встановити радіатор.

Далі, обвинувачений ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, 25.09.2019 приблизно об 09 годині 00 хвилин прибув до будинку АДРЕСА_5 , де,перебуваючи в квартирі АДРЕСА_6 отримав від ОСОБА_4 за проведення ремонтних робіт 2000 доларів США що еквівалентно 48 тисячам 400 гривням 00 копійкам.

Однак, обвинувачений ОСОБА_7 , фактично не маючи наміру виконувати взяті на себе перед ОСОБА_4 зобов`язання, зазначені роботи та дії не виконав, а отриманими від неї грошовими коштами на загальну 2000 доларів США що еквівалентно 48 тисячам 400 гривням 00 копійкам, розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальний збиток на вказану суму.

Таким чином, своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 190 КК України заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст. 190 КК України, визнав повністю, та пояснив, що він дійсно вчинив інкриміновані йому злочини при обставинах викладених в обвинувальному акті, а саме: на початку зими 2019 року, потерпіла ОСОБА_6 йому надала грошові кошти у загальному розмірі 30 000 гривень за виконання ремонтних робіт у ванній кімнаті, але в подальшому у нього не було наміру виконувати роботу. Також, у вересні 2019 року він взяв у потерпілої ОСОБА_4 2 000 доларів США, та зобов`язався виконати ремонті роботи, але коштами заволодів, а роботу не виконав та не мав наміру її робити. У скоєному кається та просив суворого його не карати, злочини вчинив у зв`язку з скрутним матеріальним становищем.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст. 190 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_7 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_7 та дослідженням матеріалів характеризуючи його особу.
Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
При цьому суд враховує і те, що Законом України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності з 1 липня 2020 року (крім пункту 2 Розділу II Прикінцевих та перехідних положень цього Закону) внесено зміни до Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України.
Зокрема відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.12 КК України кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини, де кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
З 01.07.2020 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, перестало бути злочином та відноситься до категорії кримінальних проступків (виходячи з санкції ч. 1 ст. 190 КК України).
Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії наступним чином:
- за ч.1 ст. 190 КК України за кваліфікуючими ознаками заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).
- за ч.2 ст.190 КК України за кваліфікуючими ознаками заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів та проступків.
Згідно ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.
Статтею 5 КК України встановлено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність вищезазначених обставин, характер, обставини та тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який не одружений, на обліку у психіатра та нарколога не значиться, раніше не судимий, працюючого за наймом, ставлення обвинуваченого до скоєних злочинів, поведінку обвинуваченого в судовому засіданні, наявність вимог у потерпілих про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, та враховуючи обставини які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: визнання вини, та відсутність обставин які обтяжують покарання,враховуючи вищезазначені обставини, та керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе в умовах без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України із звільненням його від відбування покарання з випробуванням, бо вважає це покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.
Крім того, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 з застосуванням ст. 75 КК України, суд керується позиціями Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Відповідно до ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України, не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
У кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 30 057 гривень, яку обвинувачений в судовому засіданні визнав в повному об`ємі, та яка підтверджена доказами.
В ході судового розгляду зазначеного кримінального провадження, ОСОБА_7 , частково відшкодував матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_6 у розмірі 5 000 гривень, що підтверджено особисто потерпілою ОСОБА_6 в судовому засіданні.
Так у відповідності до статті 1166 ЦК України - майнова шкода завдана особистим майновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, суд прийшов до висновку про задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 про відшкодуванняобвинуваченим ОСОБА_7 , матеріальної шкоди у розмірі 25 057 гривень.
Представник потерпілої ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 подав цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_4 майнової шкоду у розмірі 54 107 гривень, моральної шкоди у розмірі 25 000 гривень, та відшкодування витрат на правову допомогу та представництва в суді у розмірі 20 000 гривень.
Враховуючі що в наслідок вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_4 заподіяна майнова шкода в розмірі 54 107 гривень, яку обвинувачений в судовому засіданні визнав в повному об`ємі, та яка підтверджена доказами.
Так у відповідності до статті 1166 ЦК України - майнова шкода завдана особистим майновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, суд прийшов до висновку про задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_4 в частині відшкодування матеріальної шкоди у повному обсязі., а саме у розмірі 54 107 гривень.
В частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 моральної шкоди в розмірі 25 000 гривень на користь потерпілої ОСОБА_4 , суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до п. 4 зазначеної Постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Враховуючи обставини справи, суд вважає, що неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_4 , була заподіяна моральна шкода, яка полягає у тривалих душевних стражданнях, негативних емоціях та переживаннях. Таким чином, дотримуючись принципу розумності та справедливості, суд вважає, що внаслідок вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України потерпілій ОСОБА_4 була завдана моральна шкода, яку обвинувачений в судовому засіданні визнав в повному об`ємі, у розмірі 25 000 грн. Тому позовні вимогу потерпілої ОСОБА_4 щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 моральної шкоди слід задовольнити в повному обсязі в розмірі 25 000 грн.
В частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 20 000 гривень на користь ОСОБА_4 , суд зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Отже витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Враховуючі вищезазначене, та у зв`язку з тим, що суду не надано обгрунтування вимог про видшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 20 000 гривен, залишит без задоволення цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 в частині відкодування витрат на правову допомогу.
Питання щодо вирішення речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальних витрат у відповідності до ст. 124 КПК України стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 .
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 371, 373, 374, 392, 393, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ч.2 ст.190 КК України та призначити йому покарання:
-за ч.1 ст. 190 КК України у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік;
-за ч.2 ст. 190 КК України у вигляді обмеження волі на строк 2 (два) роки;
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_7 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 25 057 гривень.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 54 107 гривень, моральну шкоду у розмірі 25 000 гривень.

Залишити без задоволення цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 в частині відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 20 000 гривень, у зв`язку з відсутністю обґрунтування.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 31.01.2020 року на мобільний телефон ІМЕІ: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , сім карту номер телефону НОМЕР_5 .
Речові докази: мобільний телефон ІМЕІ: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , сім карту номер телефону НОМЕР_5 , повернути за належністю ОСОБА_7 .
Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1