Справа № 359/7691/16-к
Провадження № 1-кп/359/59/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 грудня 2019 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

за участю прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_13 , його захисника адвоката ОСОБА_14 , потерпілих: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , свідків: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією в залі суду кримінальне провадження №0000777, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.04.2016 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом, по обвинуваченню

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кучаків (Кірове) Бориспільського району Київської області, українця, громадянина України, одруженого, з середньою спеціальною освітою, за спеціалізацією газоелектрозварник, офіційно непрацюючого, раніше не судимого в силу вимог ст. 89 КК України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_13 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

В ході судового розгляду, прокурором Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_11 , на підставі ст. 338 КПК України, з урахуванням ч. 1 ст. 341 КПК України, складено та погоджено з в.о. керівника Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_24 обвинувальний акт, в якому змінено правову кваліфікацію та обсяг висунутого ОСОБА_13 обвинувачення, а також формулювання такого обвинувачення та викладення фактичних обставин вчинення інкримінованого йому злочину. Копії обвинувального акту зі зміненим обвинуваченням було вручено обвинуваченому, його захиснику та потерпілим, а також долучено до матеріалів кримінального провадження (т.2 а.с.135-139).

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні хуліганства, вчиненого за наступних обставин.

10.04.2016 року близько 10 години 00 хвилин ОСОБА_13 , перебуваючи в центральній :частині с. Сулимівка Бориспільського району Київської області, а саме в безпосередній близькості від магазину "Едельвейс", розташованому по вул. Першотравнева, 2В, вчинив хуліганські дії.

У зазначений час ОСОБА_13 , з власних особистих потреб, вирішив зайти на ділянку місцевості, яка розташована між зазначеним магазином "Едельвейс" та магазином за адресою: вул. Першотравнева, 4 в с. Сулимівка Бориспільського району Київської області, при цьому, з невстановлених досудовим слідством причин, взяв із автомобіля марки "Рено", на якому він, в якості пасажира, прибув до вказаного місця, пістолет марки "Форт-12Р" калібром 9 мм, на право зберігання та носіння якого він мав відповідний дозвіл МВС України, заряджений не менше ніж двома холостими набоями калібру 9 мм.

Знаходячись на вказаній ділянці місцевості, ОСОБА_13 , розуміючи, що перебуває у центральній частині с. Сулимівка Бориспільського району, в денний час, в безпосередній близькості від місця скупчення людей, безпричинно, порушуючи громадський порядок та спокій громадян, вчинив два постріли із зазначеного пістолету у повітря.

Відразу після здійснення пострілів ОСОБА_13 , грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, а саме, показово тримаючи пістолет в руці, демонструючи таким чином свою зневагу та зверхність до оточуючих людей, у яких це викликало обґрунтоване занепокоєння та тривогу, підійшов до магазину "Едельвейс" та зупинився безпосередньо перед входом до магазину, поруч із власником магазину ОСОБА_15 .

На зроблені йому обґрунтовані зауваження з боку ОСОБА_15 щодо неприпустимості проведення пострілів біля людяного місця та неприпустимості находження із зброєю в руках біля входу в магазин, що створює небезпеку для присутніх, відреагував агресивно, та, продовжуючи стояти біля входу до магазину, погрожуючи застосуванням до ОСОБА_15 фізичного насильства, замахнувшись, вчинив спробу нанести останньому удар. Вчасно відреагувавши, на зазначені протиправні дії ОСОБА_13 , ОСОБА_15 ухилився, внаслідок чого уникнув завдання йому удару, після чого ОСОБА_13 втратив пістолет і впустив його на землю поруч.
ОСОБА_16 , який є людиною похилого віку із інвалідністю, що пересувався за допомогою тростини, та який був присутній під час зазначених хуліганських дій ОСОБА_13 , також зробив йому зауваження щодо неприпустимості проведення пострілів біля людяного місця та необхідності припинення хуліганських дій.
Проте, не бажаючи припинити свої протиправні дії, спрямовані на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, ОСОБА_13 , діючи умисно, застосовуючи фізичну силу, штовхнув ОСОБА_25 , внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав, зазнавши фізичного болю, та зміг піднятись лише за допомогою сторонніх.
Зазначені протиправні дії ОСОБА_13 , які відбувались безпосередньо перед входом до магазину "Едельвейс", створили перешкоди у його нормальній роботі, оскільки перебування ОСОБА_13 із пістолетом в руці, агресивно та зухвало реагуючого на обґрунтовані зауваження присутніх, відлякувало покупців та унеможливлювало їх потрапляння всередину.
Вказані дії ОСОБА_13 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 1 ст. 296 КК України, як умисні дії, які виразились у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю (хуліганство).
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 у пред`явленому обвинуваченні і вчиненні інкримінованого йому злочині своєї вини не визнав повністю, та показав, що 10.04.2016 року, зранку, точного часу не пам`ятає, перед роботою, він заїхав до матері, яка проживає постійно в с. Кучаків Бориспільського району, щоб провідати її. На той момент він працював у ТОВ "Інтер-Продукт", яке знаходиться в м. Біла Церква, на посаді водія-експедитора. Коли він працює, то у нього завжди при собі є зброя, а саме пістолет із відстрілу гумовими кулями "ФОРТ-12", на який він має відповідний дозвіл, отриманий в установленому законом порядку, який був дійсний до 17.12.2016 року, оскільки це є однією із умов його роботодавця. Побувши трохи у матері, він перед тим як їхати на роботу, хотів ще заїхати на озеро, що знаходилося в с. Сулимівка, покупатися. По дорозі на озеро, він заїхав в гості до свого кума ОСОБА_26 , який виявив бажання поїхати разом із ним. При цьому останній сів за кермо автомобіля, оскільки авто було обладнано автоматичною коробкою передач, а він такою ще не керував, то попросив спробувати. Проти чого він не заперечував. Він в свою чергу сів на пасажирське сидіння, і вони поїхали на озеро. Ідучи вже по дорозі в с. Сулимівка, їм необхідно було розвернутися біля магазину "Едельвейс", що знаходиться в центрі вказаного села, для того, щоб доїхати до озера. Проїжджаючи повз вказаний магазин, він попросив кума зупинитися по особистим потребам. Поряд із вказаним магазином було розташовано ще два магазини, за якими, знаходиться смітник. Зайшовши за магазини, він оглянувся навколо, там нікого не було, однак побачив зграю собак, які дуже часто бігають поряд із смітником. Вказані собаки почали відразу гарчати і бігти в його сторону, прямо на нього. Бачачи це, він дуже злякався, оскільки собаки в їх селі досить агресивні, та були неодноразові випадки, коли вони нападали на людей, та навіть одного мешканця загризли на смерть. Він почав тупати ногою, щоб відпугнути цих собак, однак вони ніяк, на такі його дії, не реагували і продовжували бігти прямо на нього. Він, будучи сильно наляканим, знаючи, що в нього із собою був вищезазначений пістолет, відразу його дістав, та виключно в цілях, щоб відпугнути цих собак, вистрелив два рази, в повітря, вгору. Собаки злякавшись вистрілів, відразу втекли. Після чого він повернувся назад до магазину "Едельвейс", поряд із яким вже перебував його власник ОСОБА_15 з дружиною ОСОБА_27 , а також мешканець села ОСОБА_16 . Також напроти магазину, через дорогу розташована церква, де в цей день відбувалася служба. Зазначив, що із ОСОБА_15 він знайомий давно, оскільки останній був однокласником його сестри. Вони ніколи не товаришували, і між ними, починаючи ще з часу їх знайомства, десь з 2000 року, склалися особисті неприязні відносини, зокрема через те, що останній постійно ображав його сестру, а він її захищав. Так, ОСОБА_15 принижував його сестру з причин бідності та убогості, оскільки в них була багатодітна сім`я. Як тільки ОСОБА_15 побачив його біля магазину, то відразу почав його ображати нецензурними словами, робити зауваження з приводу того, що він стріляв у нього за магазином спеціально, для того, щоб налякати його клієнтів. При цьому також ОСОБА_15 ще висловлював йому претензії з приводу того, що він вчиняє хуліганські дії та поводить себе так з ціллю, щоб самоутвердитися в його очах, показуючи, що він щось може. Крім того, у нього в магазині "Едельвейс" був борг в сумі 200 гривень, який на той час він ще не встигнув повернути. У зв`язку з чим, ОСОБА_27 зробила йому зауваження, і також почала ображати його, як і її чоловік. В продовження цього ОСОБА_15 , ображаючи його, сказав ще, що він навіть борг не може повернути в магазин, називаючи його жебраком. Такими своїми діями, вони його провокували, а тому він не витримав і відповів, у зв`язку з чим між ним та ОСОБА_15 розпочалася словесна перепалка, яка переросла в подальшому в штовханину. В ході якої ОСОБА_15 його штовхнув, від чого він впав на асфальт, вдарився головою і на 20-30 секунд втратив свідомість. В той момент як він падав, в нього випала зброя на асфальт. Прийшовши до тями, піднявся, та забрав пістолет. В цей момент його почав також ображати ще і ОСОБА_16 , який перебував на відстані близько 10 метрів. Однак, він на це ніяк не реагував та взагалі ОСОБА_16 не чіпав, а тим паче не бив, оскільки останній є особою похилого віку, інвалідом, який пересувається за допомогою палички. Через декілька хвилин приїхав його двоюрідний брат разом із дружиною, заспокоїв його, оскільки він дуже рознервувався та розхвилювався, через таке зневажливе та образливе ставлення до нього. Зазначив, що ОСОБА_15 він зброєю не погрожував. Будь-якого умислу вчиняти протиправні дії, які порушують громадський порядок в нього не було, цілі самоутвердитися також не мав. Ніяких хуліганських дій, направлених на порушення роботи магазину, або зірвати службу в церкві він не вчиняв, і наміру такого навіть не мав. Ні хто з церкви не вибігав, будь-яких переляканих людей, він також не бачив. Магазин весь час працював у звичному режимі, як після пострілів, так і в момент конфлікту між ним та ОСОБА_15 . Через образливе та принизливе ставлення до нього з боку ОСОБА_15 , а також враховуючи їх неприязні відносини, він не витримав, відповів йому, та між ними виник конфлікт. Це був виключно конфлікт між ним та ОСОБА_15 на ґрунті особистих неприязних відносин. Будь-яких хуліганських дій він не вчиняв і наміру такого не мав. Зазначив, що стріляв виключно з єдиною метою, щоб налякати собак, оскільки дуже злякався їх та переживав за власне здоров`я і життя. Ніхто, крім потерпілих, на нього не скаржилися з приводу пострілів. При цьому, потерпілий ОСОБА_16 взагалі спочатку не був потерпілим по вказаній справі, та з`явився лише через 4 місяці, в той момент як йому змінили міру запобіжного заходу. Додав, що внаслідок падання на асфальт від поштовху ОСОБА_15 він отримав тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми. У зв`язку з чим він звертався до лікарні та проходив відповідний курс лікування.

Потерпілі ОСОБА_15 та ОСОБА_16 з`явилися лише в судове засідання, призначене на 18.04.2018 року, будучи неодноразово належним чином повідомленими про дати, час та місце проведення всіх судових засідань.

При цьому у судовому засіданні 18.04.2018 року як потерпілий ОСОБА_15 , так і потерпілий ОСОБА_16 повідомили суду, що відмовляються давати будь-які показання, на підставі ст. 63 Конституції України, та взагалі не бажають приймати участь у розгляді даного кримінального провадження. Також потерпілий ОСОБА_15 подав до суду ще письмову заяву аналогічного змісту (т.2 а.с.105, 106). В свою чергу потерпілий ОСОБА_16 зазначив, що ОСОБА_13 нічого йому поганого не зробив, та він не вважає, що останній вчинив відносно нього якісь неправомірні дії, а тому не має до останнього будь-яких претензій.

З огляду на категоричну позицію потерпілих щодо небажання приймати участь у розгляді цього кримінального провадження, а також беручи до уваги положення п. 2 ч. 3 ст. 56 КПК України про те, що брати участь у судовому провадженні є правом потерпілого, а не його обов`язком, суд розглянув справу без участі потерпілих.

Так, при розгляді кримінального провадження в межах пред`явленого обвинувачення ОСОБА_13 , безпосередньо допитавши обвинуваченого, свідків, вивчивши документи як докази на які посилався прокурор, вивчивши всі матеріали кримінального провадження, провівши дебати у яких прокурор просила ОСОБА_13 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, а захисник та обвинувачений, який не визнавав своєї вини у вчиненні даного кримінального правопорушення, просили його виправдати, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, в результаті повного, об`єктивного і всебічного їх дослідження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що в діях обвинуваченого ОСОБА_13 не вбачається складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, оскільки його вина не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду, а прокурором, у тому числі, не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Судом були допитані свідки обвинувачення, які на думку прокурора, підтверджують винуватість ОСОБА_13 , в інкримінованому йому злочині.

Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показав, що ОСОБА_13 являється його кумом. Точної дати не пам`ятає, десь у квітні 2016 року, зранку, близько 09:00 год. чи 10:00 год., він перебував за місцем свого проживання, а саме в АДРЕСА_3 , і до нього заїхав ОСОБА_13 на своєму робочому автомобілі. Останній повідомив йому, що збирається їхати купатися на озеро, що знаходиться в с. Сулимівка, і він виявив бажання поїхати разом із ним. За кермо автомобіля сів він, оскільки він був обладнаний автоматичною коробкою передач, якою він раніше не керував, щоб спробувати, і на що ОСОБА_13 не заперечував, а останній в свою чергу сів на пасажирське сидіння. По дорозі на озеро, вони ще зупинились біля магазину, що розташований в центрі села Сулимівка. Він припаркувався на відстані близько 30 метрів від магазину, і ОСОБА_13 , вийшовши із машини, відразу пішов до магазин, щоб повернув свій борг у сумі 200 грн. Він залишився в автомобілі його чекати. Через декілька хвилин ОСОБА_13 вийшов із магазини, та відразу пішов за приміщення магазину, де знаходився смітник, а далі парк, з якою метою йому невідомо. Більше ніхто туди не заходив. Майже відразу після цього, він почув звідти декілька пострілів чи 2, чи 3, точно не пам`ятає, та гавкіт собак, яких по селу бігає дуже багато завжди, зокрема і на смітнику, що за магазинами. Потім ОСОБА_13 повернувся назад, де вже в цей час поряд із приміщенням магазину перебував його власник ОСОБА_15 разом із дружиною, а також стояло ще близько 3-4 людей. На скільки він пам`ятає, то ОСОБА_15 зробив зауваження ОСОБА_13 з приводу того, що він стріляв. Потім між ОСОБА_15 та ОСОБА_13 розпочалася штовханина, в ході якої ОСОБА_15 штовхнув ОСОБА_13 , від чого останній впав на асфальт і розбив голову. В той момент, як ОСОБА_13 падав, в нього випав пістолет. До цього моменту він не знав, що у ОСОБА_13 була із собою зброя. Однак, йому відомо, що в ОСОБА_13 є пістолет, на який він має офіційний дозвіл, який він брав із собою на роботу. Побачивши це, він вийшов із автомобіля, щоб допомогти ОСОБА_13 . Через декілька хвилин під`їхали родичі ОСОБА_13 , в яких поряд знаходиться дача, і вони його вже забрали звідти. Зазначив, що хто саме був ініціатором штовханини між ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , та чи був між ними якісь словесний конфлікт, вже не пам`ятає, оскільки від тих подій до сьогодні пройшов значний проміжок часу. Однак точно пам`ятає, що ОСОБА_13 взагалі не бив ОСОБА_15 . Також він не бачив, щоб ОСОБА_13 погрожував ОСОБА_15 пістолетом, так як побачив пістолет вперше лише тоді, коли він випав у ОСОБА_13 , під час його падіння на землю. Магазин у зв`язку з цими подіями роботу не припиняв, працював у звичному режимі, покупці заходили, і виходили. Ніяких переляканих людей поряд із магазином він не бачив. З церкви, яка знаходиться навпроти магазину, ні після пострілів, ні в момент конфлікту між ОСОБА_15 і ОСОБА_13 , ніхто взагалі не виходив. ОСОБА_13 ні з ким, крім ОСОБА_15 не спілкувався, ні з ким більше в нього конфлікту не було. Це була сутичка виключно між ними двома. ОСОБА_16 він взагалі, на момент всіх цих подій, біля магазину не бачив.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 показала, що ОСОБА_13 являється двоюрідним братом її чоловіка. 10.04.2016 року вона разом із чоловіком та сином приїхали до с. Сулимівка, де в них знаходиться дача. Проїжджаючи повз центр села, вони побачили, що неподалік від магазину стоїть автомобіль ОСОБА_13 , і вирішили зупинитися. Чоловік із сином відразу вийшли із машини, та пішли до магазину. Вона ж вийшла із машини трохи пізніше, і не доходячи ще до мазанину, перебуваючи на відстані близько 7 метрів, поступово наближаючись, побачила, що між ОСОБА_28 (потерпілий ОСОБА_15 ) та ОСОБА_13 відбувається словесна перепалка, а потім як ОСОБА_28 вдарив ОСОБА_13 із значною силою в лоб, від чого останній впав на асфальт, вдарився головою, втратив свідомість і в нього пішла кров. Вона відразу підбігла до нього, та стало голосно кричати на ОСОБА_15 . Він в свою чергу, ще щось кричав в адресу ОСОБА_13 , а потім підбігла його дружина і також щось кричала. Коли чоловік разом із сином вийшли із магазину, то вони допомогли ОСОБА_13 піднятися, забрали його звідти, а трохи пізніше його вже забрали до лікарні. Додала, що між ОСОБА_15 та ОСОБА_13 вже тривалі неприязні відносини, ОСОБА_15 постійно ображав останнього. Однак, точної причини конфлікту між ними вона не знає. Зазначила, що будь-яких пострілів вона не чула. Знає, що в ОСОБА_13 є пістолет, оформлений в установленому законом порядку. Однак, в той день зброї в ОСОБА_13 вона не бачила. Також будь-яких погроз в адресу ОСОБА_15 зі сторони ОСОБА_13 не було, тим паче пістолетом. Біля магазину стояли ще близько 5 чоловік, а також товариш ОСОБА_13 на ім`я ОСОБА_29 (свідок ОСОБА_17 ). Всі люди поводили себе нормально, ніхто не кричав, не тікав, не скаржився, магазин працював у звичайному режимі. Додала, що біля магазину був конфлікт виключно між ОСОБА_15 та ОСОБА_13 . ОСОБА_16 вона не взагалі не знає.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 показала, що точної дати не пам`ятає, десь на весні 2016 року, вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_15 приїхали до магазину, що знаходиться в с. Сулимівка, в центрі села. Даний магазин належить її чоловікові, а вона йому допомагає ним управляти. Перебуваючи поряд із магазином, вона побачила, що під`їхав автомобіль, чорного кольору, який зупинився, із нього вийшов ОСОБА_13 . За кермом вказаного автомобіля був ОСОБА_29 (свідок ОСОБА_17 ). Зазначила, що між її чоловіком та ОСОБА_13 вже давно склалися особисті неприязні відносини та постійні конфлікти. Причини цих конфліктів їй не відомі. Побачивши ОСОБА_13 , який наближався до її чоловіка, вона відразу звернулася до нього, щоб його відволікти та попередити виникнення будь-яких конфліктів між ними, а саме нагадала йому про борг у сумі 200 гривень, який останній мав у їхньому магазині. ОСОБА_13 відразу повернувся назад до автомобіля, взяв гаманець, зайшов до магазину, розрахувався та вибачився, що невчасно повернув борг. Потім він знову пішов до автомобіля, відкрив задні двері, і почав щось там шукати в салоні авто. Діставши щось із автомобіля, що саме вона не бачила, він відразу пішов за приміщення магазину, який знаходиться поряд із їхнім, з правої сторони, за яким був смітник, а далі парк. Майже відразу після чого, вона почула звідти декілька вистрілів, скільки саме не пам`ятає. Хто саме стріляв вона не бачила. Через деякий час, ОСОБА_13 повернувся назад та підійшов до її чоловіка і почав із ним розмовляти. В цей момент до магазину підійшов ОСОБА_16 , і як вона зрозуміла, то він почувши постріли, підійшов дізнатися, що сталося. ОСОБА_16 підійшов до ОСОБА_13 і запитав у нього з цього приводу, в свою чергу ОСОБА_13 його якось так відштовхнув, від чого ОСОБА_16 присів біля машини, сівши на асфальт. В той же час ОСОБА_13 . ОСОБА_16 не бив, він лише його відштовхнув, однак, враховуючи що він людина похилого віку, пересувається за допомогою палички, то навіть від поштовху відразу сів на асфальт. Вони допомогли йому піднятися, і він пішов звідти. В той же час ОСОБА_13 продовжив розмовляти з її чоловіком, та між ними виникла словесна суперечка, в ході якої ОСОБА_13 замахнувся рукою на її чоловіка, однак останній ухилився від удару, та щоб мати змогу захистися від нього, у відповідь на такі дії ОСОБА_13 вдарив його, від чого останній впав на асфальт. В той момент як він падав, вона побачила, що в нього випав пістолет. Після чого до ОСОБА_13 підійшов його брат, як їй пізніше стало відомо, і вони попросили його забрати. Бійки між її чоловіком та ОСОБА_13 не було, вони лише виясняли між собою відносини, розмовляючи, зокрема і на підвищених тонах. ОСОБА_13 пістолетом її чоловіку не погрожував. Однак, враховуючи всі події, що відбувалися, вона викликала працівників поліції, щоб попередити будь-які подальші конфлікти та бійки, та залишалась їх чекати. Робота магазина не переривалася, і він працював у нормальному режимі, як завжди.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_20 показала, що точної дати вона не пам`ятає, оскільки пройшов значний проміжок часу від моменту події, однак вже було тепло. На момент події, вона працювала продавцем в магазині, що належить ОСОБА_15 , який розташований в центрі АДРЕСА_4 . Близько обіду до магазину зайшли покупці, декілька жінок, які сказали, що десь за приміщенням сусіднього магазину хтось стріляв. Хто саме стріляв, вони не повідомили. Особисто вона будь-яких вистрілів не чула, оскільки весь час перебувала на робочому місці, і не могла вийти із магазину. Потім приїхав власник магазину разом зі своєю дружиною, які стояли на дворі, поряд із магазином. В цей момент до магазину зайшов ОСОБА_13 , який тримав в руках якісь предмет, зовні схожий на пістолет, який повернувши свій борг, відразу покинув приміщення магазину. В момент коли ОСОБА_13 проходив поряд із ОСОБА_15 між ними виникла якась словесна перепалка, яка в свою чергу, переросла в конфлікт. Причина конфлікту їй невідома. В цей момент до них підійшов ще ОСОБА_16 , та сказав щось ОСОБА_13 , на що останній якимось необережним рухом руки його відштовхнув, тим самим показуючи, щоб він відійшов від них і не заважав. Однак, оскільки ОСОБА_16 є інвалідом, має проблеми із ногами, то від такого навіть незначного поштовху ОСОБА_13 , останній сів на асфальт, опершись спиною об автомобіль, який був поруч припаркований. Потім ОСОБА_30 та ОСОБА_31 допомогли ОСОБА_16 піднятися, та відвели його в сторону. ОСОБА_13 не бив ОСОБА_16 , а лише відштовхнув. Будь-яких тілесних ушкоджень у ОСОБА_16 не було. Далі конфлікт між ОСОБА_15 та ОСОБА_13 продовжився, який вже переріс у штовханину, в ході якого ОСОБА_15 відштовхнув ОСОБА_13 , від чого останній впав на асфальт. В цей момент у ОСОБА_13 випав якісь предмет схожий на пістолет. Зазначила, щоб ОСОБА_13 погрожував ОСОБА_15 пістолетом вона не бачила. Після чого до ОСОБА_13 підбіг хлопець, який був за кермом автомобіля, на якому вони разом приїхали до магазину, підняв та забрав його. На цьому конфлікт між ОСОБА_13 та ОСОБА_15 закінчився. Потім ОСОБА_27 викликала працівників поліції, які приїхали пізно ввечері, коли вже було темно. Додала, що вона весь час перебувала в магазині, на двір не виходила, всі обставини події бачила та чула виключно з приміщення магазину. Робота магазину зірвана не була, торговий процес тривав у звичайному режимі, покупці заходили до магазину, купляючи необхідний їм товар. Магазин закрився відповідно до робочого графіку. Будь-яких людей, щоб вибігали із церкви, бігали перелякані під магазином вона не бачила. Це був особистий конфлікт виключно між ОСОБА_15 та ОСОБА_13 . Також зазначила, що в якості понятої її ніколи не залучали, а лише допитували як свідка з приводу цих подій. В момент коли працівники поліції проводили огляд місця події, вона перебувала постійно в приміщення магазину, та не виходила звідти. Так само вона не була присутньою коли працівники поліції вилучали гільзи. Після ознайомлення зі змістом протоколу огляду місця події від 10.04.2016 року (т.1 а.с.195) підтвердила, що в ньому проставлений її підпис. Разом з тим заперечувала зміст даного протоколу, оскільки за приміщення магазину, вона з працівниками поліції не ходила. З приводу того, чи зачитували працівники поліції їй зміст протоколу, нічого повідомити не змогла.
Допитана повторно, у судовому засіданні 08.02.2019 року, за клопотанням сторони обвинувачення, в порядку ч. 13 ст. 352 КПК України, свідок ОСОБА_20 показала, що свідка ОСОБА_22 вона знає, останній постійно проживає в с. Сулимівка. Зазначила, що ОСОБА_22 ніде не працює, нічим не займається, лише кожного дня вживає спиртні напої. В той день, коли відбувалися вищезазначені події, ОСОБА_22 біля магазину взагалі не було. Також в судовому засіданні свідку ОСОБА_20 було надано для огляду копію письмових пояснень, написаних ОСОБА_22 (т.2 а.с.242). Після ознайомлення з даними поясненнями, вона однозначно стверджувала про те, що це не почерк ОСОБА_22 , зазначаючи, що останній взагалі майже не вміє писати, для нього навіть свій підпис проставити є проблемою. Також зазначила, що і зміст цих пояснень не відповідає дійсності.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_21 показав, що точної дати не пам`ятає, десь на початку літа 2016 року, він разом із сином приїхав до магазину, що знаходиться в центрі с. Сулимівка, де працює продавцем його теща. Поряд з вказаним магазинам, розташовано ще два, один із яких належить ОСОБА_15 . Коли перебував поряд із магазином, то бачив ОСОБА_13 , який пішов за приміщення магазинів, звідти, через декілька хвилин, він почув якісь вистріл. Майже відразу після цього ОСОБА_13 повернувся назад до магазинів, і в його руках був пістолет. Ні він, ні його син не злякалися, однак побачивши в руках ОСОБА_13 пістолет, він переживаючи за сина, забрав його звідти, і вони пішли в парк, що знаходиться за магазинами. Люди під магазином, після пострілу, поводили себе як звичайно, будь-яких криків, ні від кого, не чув, щоб хтось злякався - не бачив. Робота магазинів зірвана не була, вони продовжували працювати. Бійки біля магазину не бачив. Додав, що в них в селі дуже багато безпритульних собак. За цими магазинами завжди бігають зграї собак, бо їх там підкормлюють. Цього дня вони також були, і коли вони йшли в парк, то собаки навіть гавкали на його сина.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_22 показав, що точної дати не пам`ятає, десь навесні чи влітку 2004 року, в центрі с. Сулимівка, біля магазину, що розташований напроти церкви, він бачив як ОСОБА_13 штовхнув ОСОБА_16 , від чого останній впав. ОСОБА_13 допоміг піднятися ОСОБА_16 та вибачився перед ним. Біля магазину був ще ОСОБА_15 , власник магазину, та якісь жінки. Після чого він сів на велосипед і поїхав. Будь-яких пострілів особисто він не чув, а лише чув від мешканців села, що хтось в селі стріляв. Бійки між ОСОБА_13 та ОСОБА_15 він не бачив. Зазначив, що особисто він сам до правоохоронних органів з цього приводу не звертався, оскільки дільничний сказав, що коли буде потрібно, то його викличуть як свідка. Потім, в якусь суботу, дати він не пам`ятає, йому зателефонував прокурор і сказав, що треба прийти в суд. В прокуратуру він не ходив, ніяких письмових пояснень не писав, та з приводу даних подій допитується вперше. Також в судовому засіданні свідку ОСОБА_22 було надано для огляду його письмові пояснення (т.2 а.с.242). Після ознайомлення з даними поясненнями, спочатку зазначив, що це він особисто їх писав, однак повідомити коли саме не зміг. Потім повідомив, що він згадав, що цих пояснень він особисто не писав. Вказані пояснення повністю писала його сестра ОСОБА_32 , в с. Сулимівка, біля почти, поряд із службовим автомобілем, у присутності дільчого, під його диктовку. Все, що там написано, їй продиктували правоохоронні органи.

Судом було безпосередньо досліджено письмові докази сторони обвинувачення, які на думку прокурора, доводять вину ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, а саме:

-витяг з кримінального провадження № 0000777 від 11.04.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України (т.1 а.с.192);

-постанова заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_9 від 14.07.2016 року про визначення групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000777 від 11.04.2016 року (т.1 а.с.191);

-постанова про зміну групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000777 від 11.04.2016 року, від 19.09.2016 року, за підписом першого заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_24 (т.1 а.с.190);

-протокол огляду місця події від 10.04.2016 року земельної ділянки, яка розташована між продуктовим магазином " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що знаходиться по АДРЕСА_4 , та продуктовим магазином, що знаходиться по АДРЕСА_5 , з фотоілюстрацією до даного протоколу (т.1 а.с.194-195, 196-198), який почато о 21 год. 07 хв., закінчено о 21 год. 40 хв., проведеного слідчим Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області лейтенантом поліції ОСОБА_33 , в присутності понятих: ОСОБА_34 , ОСОБА_20 . В ході даної слідчої дії оглянуто територію даної земельної ділянки, де на відстані 2 м, з лівої сторони від магазину "Едельвейс", серед травневого покриву виявлено та вилучено: два металевих предмета, жовтого кольору, ззовні схожі на гільзи калібру 9 мм з маркуванням "SRB 9 mm R.A. Bians";

-постанова слідчого Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області капітана поліції ОСОБА_35 від 11.04.2016 року про визнання речовими доказами у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за № 0000777 від 11.04.2016 року (т.1 а.с.199);

-протокол додаткового огляду місця події від 22.08.2016 року ділянка місцевості вулиця Першотравнева, яка розташована в с. Сулимівка Бориспільського району Київської області, з фотоілюстрацією до даного протоколу (т.1 а.с.200-201, 202-204), проведеного слідчим Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області капітаном поліції ОСОБА_36 , за відсутності понятих, відповідно до якого оглянуто частину вул. Першотравнева, яка розташована в центральній частині с. Сулимівка, та зафіксовано місце розташування об`єктів інфраструктури села, на вказаній ділянці вулиці;

-висновок судово-балістичної експертизи № 19/4-01/333 від 16.08.2016 р. з ілюстративною таблицею до нього, який зроблений на підставі постанови слідчого Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області капітана поліції ОСОБА_35 від 05.07.2016 року (т.1 а.с.205-206), наданого старшим експертом сектора дослідження зброї відділу КВД Київського обласного НДЕКЦ МВС України ОСОБА_37 (т.1 а.с.208-209, 210), з якого вбачається, що надані на дослідження два предмети схожі на гільзи, являються стріляними гільзами холостих набоїв калібру 9 мм Р.А., виготовлених на національному підприємстві Бланстрой, Прага, які стріляні із самозарядної зброї калібром 9 мм Р.А., ймовірно з пристрою "Форт-12Р" калібром 9 мм Р.А.;
-витяг із мережі Інтернет, посвідчений підписом слідчого Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області капітана поліції ОСОБА_35 , в якому зазначені технічні характеристики травматичного пістолету "Форт-12Р" (т.1 а.с.211-221);

-протокол проведення слідчого експерименту від 22.08.2016 року та фототаблицю до нього (т.1 а.с.222-225, 226-227), а також протокол проведення слідчого експерименту від 10.09.2016 року та фототаблицю до нього (т.1 а.с.228-230, 231), за участю свідка ОСОБА_20 , в присутності двох понятих, відповідно до яких свідок ОСОБА_20 на місці події розповіла про обставини вчинення хуліганських дій ОСОБА_13 , а також про нанесення останнім побоїв ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , 10.04.2016 року в АДРЕСА_4 . Відомості, які зафіксовані у вказаних протоколах, повністю суперечать її показанням, наданими в ході її безпосереднього допиту в суді в якості свідка;

-протокол проведення слідчого експерименту від 22.08.2016 року та фототаблицю до нього (т.1 а.с.232-234, 235-236), а також протокол проведення слідчого експерименту від 10.09.2016 року та фототаблицю до нього (т.1 а.с.237-239, 240), за участю потерпілого ОСОБА_16 , в присутності двох понятих, яким встановлено, що потерпілому ОСОБА_16 було запропоновано показати, на місці події, обставини вчинення хуліганських дій ОСОБА_13 , зокрема і по відношенню до нього, та механізм нанесення йому тілесних ушкоджень з боку останнього, на що він погодився;

-протокол проведення слідчого експерименту від 22.08.2016 року та фототаблицю до нього (т.1 а.с.241-244, 245), за участю свідка ОСОБА_19 , в присутності двох понятих, відповідно до яких свідок ОСОБА_19 на місці події розповіла про обставини вчинення хуліганських дій ОСОБА_13 . Відомості, які зафіксовані у вказаному протоколі, повністю суперечать її показанням, наданими в ході її безпосереднього допиту в суді в якості свідка;

-копія дозволу МВС України № 10062, виданого ОСОБА_13 24.06.2015 року, на право зберігання та носіння спецзасобу пістолета "Форт-12Р" калібр 9 мм, № НОМЕР_1 , який дійсний до 14.02.2017 року (т.2 а.с.1), та копія довідки № 8/4-6337, за підписом начальника НДЕКЦ при Головному управлінні МВС України в місті Києві ОСОБА_38 , від 16.04.2015 року, видана ОСОБА_13 для пред`явлення в підрозділ дозвільної системи УГБ МВС України за місцем постановки на облік зброї пристрій НСД "Форт-12Р" калібр 9 мм, № НОМЕР_1 (т.2 а.с.2).

Також в судовому засіданні судом були дослідженні докази, що свідчать про особу обвинуваченого та письмові докази, надані стороною захисту.

Крім того, стороною обвинувачення у даному кримінальному проваджені заявлялося клопотання про допит свідка ОСОБА_34 , однак надалі прокурор, у судовому засіданні 03.05.2018 року, відмовився від клопотання щодо допиту вказаного свідка. Сторона захисту не наполягала на виклику вказаного свідка. З огляду на вищевикладене, та оцінюючи вищевказані досліджені судом докази по кримінальному провадженню, на думку суду, указані обставини, не перешкоджають завершенню судового розгляду в кримінальному провадженні.
Також в судовому засіданні 02.02.2018 року був допитаний свідок захисту ОСОБА_23 , який показав, що він являється настоятелем храму с. Сулимівка Бориспільського району. Безпосереднім очевидцем події він не був, і до того, як надійшов до церкви запит від адвоката, він навіть нічого про це не знав. Зазначив, що того дня у храмі звершувалось недільне богослужіння. Це була звичайна служба, на якій перебувало близько 8-10 людей. Служба ні в цей день, ні в будь-який інший день, не переливалась та не припинялась. Жодних пострілів у приміщенні храму чутно не було. У приміщенні храму він перебував з 07:00-07:30 год. до 11:00-12:00 год., до завершення богослужіння. З храму весь цей час він не виходив, що відбувалося на вулиці в цей час йому не відомо. В храмі було все тихо і спокійно.

Так, об`єктивно з`ясувавши обставини та дослідивши під час судового розгляду докази, надані сторонами кримінального провадження, суд вважає, що обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_13 , передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, - не знайшло свого підтвердження, у зв`язку з відсутністю в його діянні складу злочину, з таких підстав.

Згідно зі ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Склад злочину - це сукупність встановлених у кримінальному законі об`єктивних та суб`єктивних ознак, які визнають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочин, тобто включає в себе наступні елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона.

Диспозиція ч. 1 ст. 296 КК України передбачає, що хуліганство як кримінальне правопорушення - це грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Так, у постанові справа № 288/1158/16-к, провадження № 13-28кс19 від 03.07.2019 року Великою Палатою Верховного суду надано юридичну характеристику складу злочину хуліганства та пояснено відмінність його від злочинів, учинених з інших мотивів. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття. Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті статті 296 КК визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

При цьому у п. 3 постанови ПВСУ від 22 грудня 2006 року № 10 "Про судову практику у справах про хуліганство" зазначено, що при вирішенні питання про відмежування кримінально-караного хуліганства від дрібного слід виходити з того, що відповідно до ч. 1 ст. 296 КК хуліганство - це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Якщо таке порушення не супроводжувалось особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, його необхідно кваліфікувати як дрібне хуліганство за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, ОСОБА_13 інкримінується грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, тобто вчинення хуліганства.
Так, відповідно до дій, зазначених в обвинувальному акті, які стороною обвинувачення інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_13 , останній грубо порушив громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, а саме: перебуваючи на ділянці місцевості, що розташована у центральній частині с. Сулимівка Бориспільського району Київської області, в денний час, в безпосередній близькості від місця скупчення людей, безпричинно, вчинив два постріли із пістолета марки "Форт-12Р" калібром 9 мм, у повітря. Продовжуючи свої хуліганські дії, останній перебуваючи перед входом до магазину "Едельвейс", показово тримав пістолет у руці, демонструючи таким чином свою зневагу та зверхність до оточуючих людей, у яких це викликало обґрунтоване занепокоєння та тривогу, агресивно та зухвало відреагував на обґрунтовані зауваження присутніх, а саме: власника магазину ОСОБА_15 , при цьому погрожуючи застосуванням до останнього фізичного насильства, замахнувшись на нього, вчинив спробу нанести йому удар, однак останній вчасно відреагував та ухилився, та ОСОБА_16 , який є людиною похилого віку із інвалідністю, застосувавши фізичну силу, штовхнув останнього, тим самим створив перешкоди у нормальній роботі магазину, оскільки такі дії останнього відлякували покупців та унеможливлювали їх потрапляння усередину.

При цьому суд бере до уваги, що хуліганство як злочин, інкриміноване обвинуваченому виключно за ознакою особливої зухвалості.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
В частині 2 ст. 17 КПК України закріплено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

На підставі вищевикладеного, у даному кримінальному провадженні, обов`язковому встановленню підлягає вирішення питання про те, чи наявне в діях обвинуваченого порушення громадського порядку, і якщо так, то чи було воно грубим, а саме очевидним для винного з мотивів явної неповаги до суспільства, чи спричинило воно істотну шкоду особистим чи суспільним інтересам, та чи супроводжувалось таке порушення особливою зухвалістю.

При цьому, слід зазначити, що особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонукання для вчинення таких дій можуть бути різними. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.

Під час юридичної оцінки протиправних дій повинні бути з`ясовані: природа взаємин, які склалися між обвинуваченим та потерпілим; причина виникнення діяння; час, обстановка та обставини, за яких відбувався перебіг посягання; характер та динаміка дій винних осіб; характер наслідків та причинний зв`язок між ними та протиправними діями.

Аналізуючи, надані стороною обвинувачення докази з точки зору їх достатності, для визнання ОСОБА_13 винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, суд вважає, що стороною обвинувачення не надано жодного доказу того, що дії ОСОБА_13 були поєднані з очевидним для нього грубим порушенням громадського порядку, при цьому вони супроводжувалися особливою зухвалістю, зміст та спрямованість протиправного діяння з мотиву явної неповаги до суспільства, тоді як з`ясування таких обставин має істотне значення для правильної кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 296 КК України чи за відповідними статтями КК України, а можливо і за Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Так, як вбачається із показань обвинуваченого ОСОБА_13 , останній повідомив, що дійсно 10.04.2016 року, знаходячись в центрі с. Сулимівка Бориспільського району Київської області, за приміщеннями магазинів, які там розташовані, де перебував з власних особистих потреб, він здійснив два постріли з пістолета марки "Форт-12Р", на який має відповідний дозвіл, виключно в повітря вгору, для того, щоб мати змогу захистити себе від нападу зграї бродячих, агресивних собак, які бігли прямо на нього, гарчали, і на будь-які його дії, щоб їх відпугнути вони не реагували, у зв`язку з чим, розуміючи, що в нього є пістолет, він і використав його як своєрідний відлякувач від собак, які відразу втекли.

Вказані показання обвинуваченого узгоджуються із даними, що містяться у протоколі огляду місця події від 10.04.2016 року земельної ділянки, яка розташована між продуктовим магазином " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що знаходиться по АДРЕСА_4 , та продуктовим магазином, що знаходиться по АДРЕСА_5 , відповідного до якого на відстані 2 м, з лівої сторони від магазину "Едельвейс", серед травневого покриву виявлено та вилучено: два металевих предмета, жовтого кольору, ззовні схожі на гільзи калібру 9 мм з маркуванням "SRB 9 mm R.A. Bians", а також із показаннями свідка ОСОБА_17 , якій підтвердив, що в той момент як ОСОБА_13 зайшов за приміщення магазину, він чув гавкіт собак, які зграями бігають по селу, і неодноразова нападали на мешканців, а також з показаннями свідка ОСОБА_21 , в яких він підтвердив, що по дорозі до парку, який розташований за магазинами, в цей день, він також бачив зграю агресивних собак, які гавкали на його сина. Це в свою чергу свідчить про те, що дані показання обвинуваченого є такими, що відповідають дійсності.

Тому з огляду на наведені докази, встановлено, що 10.04.2016 р. близько 10:00 год. обвинувачений ОСОБА_13 , перебуваючи в центральній частині с. Сулимівка Бориспільського району Київської області, за приміщенням магазину "Едельвейс", розташованому по вул. Першотравнева, 2В, та приміщенням магазину, розташованому по вул. Першотравнева, 4, куди пішов з власних особистих потреб, маючи при собі пістолет марки "Форт-12Р" калібром 9 мм, на право зберігання та носіння, якого він мав відповідний дозвіл МВС України (т.2 а.с.1, 2), який був заряджений холостими патронами, бачачи зграю бродячих собак, які перебували в агресивному стані, гарчали та бігли прямо на нього, які не зважаючи на його спроби відлякати їх, ніяк не реагувала, та продовжували рух в його сторону, злякавшись, будучи схвильованим, здійснив два постріли в повітря, вгору, із пістолету, в такий спосіб відлящавши собачу зграю. Це в свою чергу свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_13 вчинив два постріли з пістолета марки "Форт-12Р" калібром 9 мм, виключно з єдиною метою, щоб попередити та захистити себе від нападу зграї бродячих, агресивних собак, які його атакували.

На користь вказаного також свідчить і місце, де ОСОБА_13 вчинив два постріли, а саме за приміщеннями магазинів, де знаходився смітник, а тому там часто бігають зграї безпритульних, голодних собак, які є досить агресивними, що зокрема підтвердили, допитані в ході судового розгляду, свідки, де не було сторонніх людей. Тобто місце вчинення пострілів ОСОБА_13 додатково свідчить про те, що такі дії обвинуваченого були цілеспрямовані лише на те, щоб відлякати собачу зграю бродячих собак пострілами із зброї, яка в нього була в той момент при собі.

При цьому, як вбачається із показань свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_21 , які в момент здійснення пострілів ОСОБА_13 , перебували неподалік від нього, а саме: перед приміщенням магазину "Едельвейс", із його фасадної сторони, почувши постріли як вони, так і інші громадяни, які там перебували, останні ніяким чином на це не відреагували та це ніяк не вплинуло на їхню поведінку, будь-якої тривоги, занепокоєння, переляку в них не було. Всі були спокійні, в нормальному емоційному стані, та ніяких зауважень з цього приводу ОСОБА_13 , після того як він повернувся назад до магазину, ніхто йому не робив. Жоден із свідків не зазначив, що ОСОБА_13 вчиняв будь-які дії, які направлені на явну неповагу до суспільства та прийнятих в ньому правил поведінки. Ці обставини в сукупності дають підстави стверджувати про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_13 грубого порушення громадського порядку та спокою громадян в момент вчинення ним двох пострілів.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_13 застосував травматичну зброю, а саме два рази вистрілив з пістолета марки "Форт-12Р" калібром 9 мм, із метою захистити себе від нападу зграї агресивних собак, що бігли прямо на нього, які не зважаючи на його вчинені спроби відлякати їх, продовжувати бігти прямо на нього, атакуючи його, а не через бажання протиставити себе суспільству та продемонструвати явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Це виключає наявність хуліганського мотиву в діях обвинуваченого, оскільки самозахист не може бути визнаний, безпричинним порушенням громадського порядку.

Також ОСОБА_13 інкримінується вчинення хуліганських дій, які полягали в тому, що він, відразу після здійснення пострілів, повернувшись назад до магазинів, показово тримаючи пістолет в руці, демонструючи таким чином свою зневагу та зверхність до оточуючих людей, що також створювало небезпеку для присутніх, підійшовши до магазину "Едельвейс", зупинився безпосередньо перед входом до магазину поруч із власником магазину ОСОБА_15 , продовжуючи тримати зброю в руках, агресивно відреагував га зауваження ОСОБА_15 , погрожував йому фізичною розправою.

В той же час, такі доводи обвинувачення ОСОБА_13 заперечуються, і в ході судового розгляду свого підтвердження не знайшли, оскільки ні досліджені безпосередньо судом письмові докази, ні показання, допитаних в ході судового розгляду свідків, які були очевидцями зазначеної в обвинувальному акті події, не містять відомостей про те, що ОСОБА_13 , тримаючи пістолет в руці, демонстрував таким чином свою зневагу та зверхність до оточуючих людей, зупинися перед входом до магазину "Едельвейс", та висловлював погрози фізичною розправою ОСОБА_15 , і які саме.

Так, як вбачається із показань свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , останні зазначили, що повернувшись назад, ОСОБА_13 , направився в напрямку до магазину "Едельвейс", поряд із яким перебував потерпілий ОСОБА_15 , та в той момент, як він проходив повз нього, між ними відразу розпочалася словесна перепалка, яка в подальшому переросла в штовханину, в ході якої ОСОБА_15 вдарив ОСОБА_13 , від чого останній впав на асфальт, і в цей момент в нього випав пістолет, і лише тоді вони побачили, що в ОСОБА_13 є пістолет. Звідки саме випала зброя їм невідомо. При цьому, всі однозначного стверджували, що не бачили того, щоб ОСОБА_13 тримав пістолет в руках. Також зазначили, що ОСОБА_13 будь-яких погроз в адресу потерпілого ОСОБА_15 не висловлював, в тому числі і за допомогою пістолета.

Також відповідно до показань свідка ОСОБА_21 , останній зазначив, що коли ОСОБА_13 повернувся назад, то він бачив в його руці пістолет, однак він його будь-яким чином не демонстрував оточуючим, не хизувався ним, у людей, які там перебували, його поява не викликала занепокоєння та тривоги, не було будь-яких криків чи переляканих людей, всі спокійно, не звертаючи навіть уваги на ОСОБА_13 , продовжували займатися своїми справами, все було як у звичайний день. Будь-яких погроз від ОСОБА_13 він взагалі не чув.

Аналізуючи вищезазначені показання свідків суд приходить до висновку, що вони є достовірними, в них викладені лише ті факти, які особи сприймали особисто, оскільки вони повністю узгоджуються з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, що свідчить про те, що вони є правдивими та такими, що відповідають дійсним обставинам справи.

Разом з тим, зазначені докази у своїй сукупності лише підтверджують факт наявності у обвинуваченого ОСОБА_13 , на момент події, вказаної в обвинувальному акті, пістолета, а саме: марки "Форт-12Р" калібром 9 мм, на який він має відповідний дозвіл, отриманий у встановленому законом порядку, що підтвердив і сам обвинувачений, про те не доводять, що при цьому ОСОБА_13 грубо порушив громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

При цьому, суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_20 , в частині того, що коли ОСОБА_13 повертав борг у магазині, то він тримав у своїх руках пістолет, зважаючи на ту обставину, що обвинуваченому вчинення будь-яких дій в приміщенні магазину "Едельвейс" не інкримінується. Крім того, як вбачається із показань свідка ОСОБА_20 обвинувачений ОСОБА_13 , перебуваючи в приміщенні магазину, пістолет не демонстрував, нічого з ним не робив, а просто тримав у руці.

Ці обставини вказують на те, що стороною обвинувачення не надано доказів та не доведено факту того, що ОСОБА_13 показово тримав пістолет в руці, демонструючи таким чином свою зневагу та зверхність до оточуючих людей, у яких це викликало обґрунтоване занепокоєння та тривогу, підійшов до магазину "Едельвейс", де зупинився безпосередньо перед входом, поруч із власником магазину ОСОБА_15 , та на зроблені йому обґрунтовані зауваження з боку останнього, відреагував агресивно, продовжуючи стояти на тому ж місці, погрожуючи застосуванням до ОСОБА_15 фізичного насильства.

При цьому під час допиту у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 зазначив, що він не носив пістолет демонстративно в руці, нікому його не показував, і біля входу із ним в руках не зупинився взагалі, люди, що були поряд із магазином були спокійні, жодних погроз в бік ОСОБА_15 він не висловлював.

Разом з тим стороною обвинувачення дані покази обвинуваченого ОСОБА_13 не спростовано, та навпаки показання свідків: ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , у своїй сукупності, свідчать про відсутність у діях обвинуваченого хуліганських дій, оскільки жоден із них не підтвердив, що ОСОБА_13 своїми діями порушив громадський порядок чи спокій громадян, демонстрував свою зневагу та зверхність до оточуючих людей, показово тримаючи пістолет у руці, ігнорував загальноприйняті правили поведінки в суспільстві, що в свою чергу свідчить про те, що вони є достовірними.

Також, як вбачається зі змісту показань обвинуваченого ОСОБА_13 , вони із потерпілим знайомі досить давно, десь із 2000 року, оскільки останній був однокласником його сестри. Починаючи ще з часу їх знайомства між ними склалися особисті неприязні відносини, у зв`язку з тим, що ОСОБА_15 постійно ображав його сестру, а він її захищав. Зазначені доводи обвинуваченого не спростовані жодними доказами, безпосередньо дослідженими в ході судового розгляду, та повністю узгоджуються із показаннями свідків: ОСОБА_19 , яка являється дружиною потерпілого ОСОБА_15 , та ОСОБА_18 , яка є дружиною двоюрідного брата обвинуваченого, в яких вони підтвердили, що між потерпілим ОСОБА_15 та обвинуваченим ОСОБА_13 тривалий час існують неприязні відносини, та між ними часто бувають конфлікти, однак у зв`язку з чим їм невідомо.

Так, дані показання є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та з письмовими доказами, дослідженими в ході судового розгляду, не суперечать один одному, а тому суд приймає їх до уваги.

Разом з тим, суд не враховує те, що свідкам ОСОБА_19 та ОСОБА_18 невідомі причини, у зв`язку з чим між потерпілим ОСОБА_15 та обвинуваченим склалися тривалі неприязні відносини, оскільки це ніяким чином не впливає на оцінку досліджуваних судом обставин.
Також, як вбачається із показань свідків: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , 10.04.2016 року під час подій, які відбувалися біля магазину "Едельвейс", між потерпілим ОСОБА_15 та обвинуваченим ОСОБА_13 виникла словесна перепалка, яка переросла в конфлікт, в ході якої між ними розпочалася штовханина. Вказані показання узгоджуються із показаннями обвинуваченого ОСОБА_13 , в яких він зазначив, що між ним та ОСОБА_15 під магазином "Едельвейс", виник словесний конфлікт, який переріс у штовханину.

Тому з огляду на наведені докази, встановлено, що 10.04.2016 року біля магазину "Едельвейс", що розташований в центрі с. Сулимівка Бориспільського району Київської області між потерпілим ОСОБА_15 та обвинуваченим ОСОБА_13 виник конфлікт. Обвинувачений ОСОБА_13 стосовно причин виникнення конфлікту посилався на те, що потерпілий ОСОБА_15 , як тільки побачив його біля магазину, відразу почав його ображати нецензурними словами, робити зауваження з приводу його дій щодо вчинених ним пострілів, зазначаючи, що він спеціально себе так поводить, щоб самоутвердитися в його очах, що як встановлено в ході судового розгляду, суперечить дійсним обставинам події, а також після зауваження його дружини ОСОБА_19 з приводу, наявного в нього боргу в його магазині, останній почав висловлювати в його адресу образливі слова, називаючи його жебраком, акцентуючи увагу на тому, що він навіть не може повернути незначний борг в його магазин, що обурило його, він йому відповів, та між ними розпочалася словесна перепалка, яка переросла в подальшому в штовханину.

Вищезазначені показання обвинуваченого ОСОБА_13 також узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_17 , в яких він підтвердив, що після того, як ОСОБА_13 повернувся назад, до магазина "Едельвейс", то потерпілий ОСОБА_15 відразу зробив йому зауваження з приводу того, що він стріляв, в подальшому між ними розпочалася словесна перепалка, з показаннями свідка ОСОБА_19 , в яких вона зазначила, що побачивши ОСОБА_13 , який вийшов за приміщення магазину, ОСОБА_15 підійшов до нього і почав з ним про щось розмовляти, що в подальшому переросло в конфлікт, а також з показаннями свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , в яких вони підтвердили, що ОСОБА_13 дійсно мав борг в магазині "Едельвейс" в сумі 200 гривень, що в свою чергу свідчить про те, що вони є достовірними.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що ініціатором розмови із ОСОБА_13 , яка в подальшому переросла у словесну перепалку, став саме потерпілий ОСОБА_15 , висловлюючи в адресу останнього образливі слова, зауваження в образливій формі, з приводу того, що він спеціально стріляв за його магазином, а також щодо наявного в нього боргу в магазині.

При цьому, як вбачається із показань обвинуваченого ОСОБА_13 , потерпілий ОСОБА_15 його дії у вигляді двох пострілів за приміщенням магазину, розцінював виключно як намагання обвинуваченого самоутвердитися у такий спосіб перед ним, на ґрунті особистих неприязних стосунків, які існують між ними протягом тривалого часу. Такі твердження обвинуваченого стороною обвинувачення спростовані не були, а надані суду докази не свідчать про протилежне.

Крім того, дані показання обвинуваченого узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_19 , в яких вона зазначила, що викликала працівників поліції, у зв`язку з тим, щоб попередити будь-які подальші конфлікти та бійки між її чоловіком та обвинуваченим, враховуючи наявність тривалих неприязних відносин між ними, а не через те, що своїми діями ОСОБА_13 грубо порушив громадський порядок.
Дані обставини в сукупності свідчать про те, що 10.04.2016 року дії обвинуваченого ОСОБА_13 , як потерпілим ОСОБА_15 , так і свідком ОСОБА_19 , не сприймалися як хуліганські, вчинені із метою порушення громадського порядку та спокою громадян, та вони їх розцінювали лише як намагання з`ясувати особисті неприязні відносини, які в них склалися із потерпілим ОСОБА_15 .

Також, як вбачається із показань свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 конфлікт між ОСОБА_13 та ОСОБА_15 переріс у штовханину, в ході якої ОСОБА_15 штовхнув ОСОБА_13 від чого останній впав на асфальт, та вдарився головою.

Такі покази свідків повністю узгоджуються з показаннями, наданими під час допиту в судовому засіданні, обвинуваченим ОСОБА_13 , в яких останній підтвердив, що конфліктна ситуація між ним та потерпілим ОСОБА_15 , переросла в подальшому в штовханину, під час якої ОСОБА_15 його штовхнув, від чого він впав на асфальт, вдарився головою і на 20-30 секунд втратив свідомість.

Так, дані покази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та з матеріалами кримінального провадження, які були надані стороною захисту, а саме: копією листа, за підписом заступника головного лікаря Київської міської клінічної лікарні № 1 ОСОБА_39 , № 004-2042 від 02.08.2016 року (т.1 а.с.116), наданого на адвокатський запит, яким підтверджується факт звернення ОСОБА_13 20.04.2016 року до приймального відділення КМКЛ № 1, у зв`язку з нанесенням йому травми фізичною особою; копією довідки № 1150 від 20.04.2016 року лікаря приймального відділення КМКЛ № 1 (т.1 а.с.120), яка надана після огляду ОСОБА_13 лікарем невропатологом із діагнозом "Цефалгічний синдром", а також копією листа, за підписом начальника Дарницького управління поліції ГУ НП у місті Києві НП України, № 225-аз/125/48/04-2016 від 04.08.2016 року (т.1 а.с.118), з якого вбачається, що 20.04.2016 року о 21:15 год. по спецлінії "102" до чергової частини Дарницького УП ГУ НП в місті Києві, надійшло повідомлення лікаря КМКЛ № 1, з приводу того, що до них звернувся ОСОБА_13 , який повідомив, що 10.04.2016 року в с. Сулимівка Бориспільського району Київської області побив його знайомий ОСОБА_15 , яке зареєстровано в ЖЄО за № 28192 від 20.04.2016 року, а тому суд приймає їх до уваги.

В той же час, з цих підстав, суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_19 , в частині того, що під час словесного конфлікту між ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , останній замахнувся рукою на її чоловіка, намагаючись завдати удар, однак він ухилився, та наніс йому удар, щоб мати змогу захистися від нього, у відповідь на такі дії ОСОБА_13 , оскільки вони не підтверджуються будь-якими доказами, та навпаки повністю спростовані вищезазначеними показаннями свідків: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , в яких останні зазначили, що ОСОБА_13 ніяких ударів ОСОБА_15 не наносив, та не намагався нанести, та жодних погроз в адресу останнього не висловлював, між ними була обоюдна штовханина.

При цьому, під час судового розгляду стороною обвинувачення не спростовано твердження обвинуваченого ОСОБА_13 щодо провокуючої поведінки потерпілого ОСОБА_15 по відношенню до останнього, що і послугувало підставою виникнення конфліктної ситуації між ними 10.04.2016 року, про, що він повідомив суду.

В той же час, суд був позбавлений можливості, в ході судового розгляду, з`ясувати обставини та причини конфлікту у іншого учасника конфліктної ситуації - потерпілого ОСОБА_15 , оскільки останній відмовився давати будь-які показання, на підставі ст. 63 Конституції України, зазначивши, що взагалі не бажає приймати участь у розгляді даного кримінального провадження.

Таким чином, не зважаючи на те, що потерпілий ОСОБА_15 , будучи забезпеченим необхідними умовами для реалізації своїх процесуальних прав, останній не бажає, щоб його було безпосереднього допитано в судовому засіданні, в ході судового розгляду.

Згідно положень ч. 2 ст. 23 КПК України не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.

У ч. 4 ст. 95 КПК України закріплено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих в порядку ст. 225 КПК України, і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатись на них.

З огляду на вищевикладене, суд не надає будь-якої оцінки показанням потерпілого ОСОБА_15 , оскільки останній в ході судового розгляду даного кримінального провадження судом безпосередньо не допитувався.

Також, як вбачається із показань свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , конфлікт між ОСОБА_13 та ОСОБА_15 тривав не довго і завершився, після того, як ОСОБА_13 упав на асфальт, йому допомогли піднятися його родичі, та він спокійно, з ними відразу поїхав з місця події.

Так, аналізуючи вищезазначені докази, суд приходить до висновку, що 10.04.2016 року близько 10:00 год. біля магазину "Едельвейс", що розташований в центральній частині с. Сулимівка Бориспільського району Київської області, між обвинуваченим ОСОБА_13 та потерпілим ОСОБА_15 , між якими тривалий час існують неприязні відносини, виник особистий конфлікт, ініціатором якого став ОСОБА_15 , обумовлений тим, що ОСОБА_13 вчинив два постріли (як встановлено в ході судового розгляду з метою захисту від нападу зграї бродячих собак, за приміщенням вказаного магазину, власником якого являється ОСОБА_15 ), який з цього приводу зробив йому зауваження у грубій, образливій формі, зазначивши, що він вчинив це навмисно, для того, щоб налякати його клієнтів, щоб таким чином самоутвердитися перед ним, тим самим спровокувавши ОСОБА_13 , що призвело до виникнення між ними словесної перепалки, з проявами крайньої взаємної недоброзичливості, що супроводжувалася обоюдною лайкою, яка в подальшому переросла в штовханину, в ході якої ОСОБА_15 штовхнув ОСОБА_13 , від чого останній впав на асфальт, і саме в цей момент в нього випав пістолет. За таких обставин дії учасників конфлікту, який виник раптово біля магазину "Едельвейс", внаслідок висловлення потерпілим образливих зауважень в адресу обвинуваченого з приводу його дій, підґрунтям для посилення якого, послугували ще і неприязні стосунки, які існують між ними вже протягом тривалого часу, були направлені виключно на з`ясування особистих відносин.

Також, як встановлено в судовому засіданні, конфлікт між обвинуваченим ОСОБА_13 та потерпілим ОСОБА_15 продовжувався короткий час, тобто дії ОСОБА_13 не носили тривалого характеру та були спрямовані лише відносно потерпілого, припинились одразу після отримання ним удару від ОСОБА_15 , після чого обвинувачений не вчиняв будь-яких дій, а разом зі своїми родичами, які допомогли йому піднятися, самостійно та спокійно, ніхто його не вгамовував, залишив місце події

Таким чином, відповідно до фактичних обставин цієї справи, встановлених на підставі безпосередньо сприйнятих судом доказів, зокрема з показань свідків та обвинуваченого, суд приходить до висновку, що між ОСОБА_13 та ОСОБА_15 під магазином "Едельвейс" виникла раптова сутичка, на ґрунті особистого конфлікту, який обумовлений наявністю між ними протягом тривалого часу неприязних відносин.

Так, обстановка й обставини подій, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки поведінки обвинуваченого ОСОБА_13 свідчать про те, що вона була зумовлена особистою неприязню до ОСОБА_15 , яка є обоюдною та існує між ними протягом тривалого часу, у зв`язку із раптовою сваркою, яка виникла між ними біля магазину "Едельвейс", у відповідь на образливі висловлювання та зауваження потерпілого ОСОБА_15 , прагненням відповісти йому на такі його дії, а не бажанням протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.

Крім того, в судовому засіданні жоден свідок не вказували на те, що біля мазанину "Едельвейс", хоч хтось із осіб, які були там присутні, окрім потерпілого ОСОБА_15 , робили б зауваження обвинуваченому чи скаржились на те, що його дії порушують громадський порядок.
Ці обставини в сукупності свідчать виключно про те, що вищезазначені дії обвинуваченого ОСОБА_13 не були одночасно поєднані з грубим порушенням громадського порядку і вони не виражали явної неповаги до суспільства. Фактичні обставини справи, як вони встановлені судом, свідчать, що дії ОСОБА_13 , під час перебування поряд із магазином "Едельвейс" зумовлені наміром відповісти потерпілому за образливі висловлювання в його адресу і безпосередньо спрямовані на досягнення цього результату.

При цьому, жодних доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_13 стояв із зброєю в руках безпосередньо біля входу в магазин "Едельвейс", агресивно відреагував на зауваження з боку ОСОБА_15 , та погрожуючи останньому застосуванням фізичного насильства, замахнувшись, вчинив спробу нанести останньому удар, стороною обвинувачення надано до суду не було, а тому суд вважає їх такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях.
Також із змісту показань свідка ОСОБА_20 , яка станом на 10.04.2016 року працювала продавцем у магазині "Едельвейс", слідує, що поведінка та дії ОСОБА_13 як і в магазині, як і поряд із магазином, як до, так і під час конфлікту із ОСОБА_15 жодним чином не вплинула на роботу закладу, магазин працював у звичному режимі, вона його не закривала, так само і на покупців, які безперешкодно заходили до приміщення магазину, купляючи необхідний їм товар.
Дані показання свідка ОСОБА_40 повністю узгоджуються з показами свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_21 , які перебували безпосередньо на місці події, та одноголосно стверджували, що магазин "Едельвейс" працював у звичайному режимі, його робота не переривалася, покупці заходили і виходили з магазину, будь-яких перешкод потрапити до середини магазину не було, жодних наляканих людей, вони не бачили, ніхто не кричав, всі присутні поводили себе спокійно, а також із показаннями обвинуваченого ОСОБА_13 , в яких він зазначив, що його поведінка було спровокована потерпілим ОСОБА_15 , і він хотів лише йому відповісти, на висловлені останнім образи та зауваження, умислу на порушення громадського порядку або перешкоджати будь-яким чином роботі магазину "Едельвейс", шляхом відлякування покупців та перешкоджати потрапити всередину, у нього не було.
Суд бере також до уваги, що свідками поведінка обвинуваченого ОСОБА_13 як особливо зухвала не сприймалася, його поведінку вони сприймали виключно як намагання з`ясувати особисті неприязні відносини із потерпілим ОСОБА_15 .

Також, показаннями свідків, як зі сторони обвинувачення, так і зі сторони захисту, підтверджено, що 10.04.2016 року події, які відбувалися поряд із магазину "Едельвейс", будь-яким чином не вплинули на недільне богослужіння, яке в цей час проходило у церкві, яка знаходиться навпроти магазину "Едельвейс", служба не переривалась та не припинялась.
Тому з огляду на наведені докази, встановлено, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_13 під час перебування безпосередньо в приміщенні магазину "Едельвейс", поряд із вказаним магазином, та в ході конфлікту з потерпілим ОСОБА_15 була направлена лише щодо потерпілого, внаслідок образи за висловлені в його адресу зауваження, та не призвела до знищення чи пошкодження будь-якого майна, тимчасового припинення нормальної діяльності магазина " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", перешкоджання вільного доступу покупців до приміщення магазину, їх відлякування чи зриву масового заходу, зокрема недільного богослужіння у церкві. Це в свою чергу свідчить про відсутність в діях обвинуваченого грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства як під час перебування за приміщеннями магазинів, які розташовані в центральній частині с. Сулимівка, так і під час перебування поряд із приміщенням магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", як до конфлікту з потерпілим ОСОБА_15 , так і під час цього.
Таким чином, даними доказами повністю спростовуються твердження сторони обвинувачення, що своїми діями ОСОБА_13 порушив нормальне функціонування закладу роздрібної торгівлі магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", створюючи перешкоди в його роботі, оскільки робота магазину не переривалася та покупців, які б були позбавлені можливості потрапити всередину магазину та придбати необхідні їм товари не було.

При цьому жоден із допитаних у судовому засіданні свідків, які були безпосередніми очевидцями події, що відбувалася 10.04.2016 року поряд із магазином " ІНФОРМАЦІЯ_2 " в с. Сулимівка Бориспільського району Київської області не підтвердили той факт, що дії ОСОБА_13 містили небезпеку для життя чи здоров`я присутніх осіб поряд із магазином "Едельвейс", а навпаки зазначили, що всі присутні поводили себе нормально, не звертаючи будь-якої уваги на ОСОБА_13 , продовжуючи займатися своїми особистими повсякденними справами. В матеріалах справи також відсутні такі докази.
Ці обставини вказують на те, що стороною обвинувачення не надано доказів та не доведено, що обвинувачений ОСОБА_13 мав намір або міг спричинити небезпеку для життя і здоров`я осіб, які перебували поряд із магазином "Едельвейс".

Також в ході судового розгляду кримінального провадження, не знайшли підтвердження доводи сторони обвинувачення, що ОСОБА_13 , на зауваження ОСОБА_16 , з приводу його хуліганських дій, умисно, застосовуючи фізичну силу, штовхнув його, внаслідок чого останній втратив рівного та впав, зазнавши фізичного болю, та зміг піднятися лише за допомогою сторонніх осіб.

Як встановлено в ході судового розгляду, зокрема із показань свідків та обвинуваченого, будь-хто із присутніх поряд із магазином "Едельвейс", окрім ОСОБА_15 , зауваження ОСОБА_13 щодо його поведінки та дій поряд із магазином "Едельвейс" не висловлював.

При цьому, як вбачається зі змісту показань свідка ОСОБА_19 , яка перебувала неподалік від потерпілого ОСОБА_15 та обвинуваченого, ОСОБА_16 підійшов до ОСОБА_13 запитати з приводу пострілів, які він почув, однак будь-яких зауважень ОСОБА_13 він не робив.

Також, суд враховує, що обвинуваченим ОСОБА_13 в судовому засіданні було підтверджено, що на місці виникнення конфлікту між ним та ОСОБА_15 перебував ОСОБА_16 , та повідомлено, що останній дійсно звертався до нього, разом з тим, що саме він йому говорив, він повідомити не зміг.

Таким чином, даними доказами повністю спростовують висновки сторони обвинувачення, викладені у обвинувальному акті, щодо того, що потерпілий ОСОБА_16 робив обвинуваченому ОСОБА_13 зауваження саме щодо неприпустимості проведення пострілів біля людяного місця та необхідності припинення хуліганських дій.
Також відповідно до показань свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , останні показали, що ОСОБА_13 не застосовував фізичну силу по відношенню до потерпілого ОСОБА_16 , а лише якимось необережним рухом руки відштовхнув його, щоб останній не заважав їм, оскільки в момент, коли він підійшов, вже відбувалася словесна перепалка між ОСОБА_15 та ОСОБА_13 . При цьому ОСОБА_16 від такого поштовху не впав, а просто присів на асфальт, обпершись спиною об автомобіль, який був припаркований поряд, враховуючи його стан здоров`я, який є людиною похилого віку із інвалідністю, що пересувається за допомогою тростини. Будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_16 не отримав, та йому допомагали піднятися, виключно через стан його здоров`я. Дані покази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не суперечать один одному, а також узгоджуються із іншими матеріалами кримінального провадження, зокрема із даними, що містяться у витязі з кримінального провадження № 0000777 від 11.04.2016 року (т.1 а.с.192), де відсутні будь-які відомості щодо вчинення ОСОБА_13 хуліганських дій по відношенню до ОСОБА_16 , а тому суд приймає їх до уваги.

При цьому, в судовому засіданні суд був позбавлений можливості перевірити факт, того, що ОСОБА_13 , застосовуючи фізичну силу, умисно штовхнув ОСОБА_16 , внаслідок чого останній впав, зазнавши фізичного болю, з метою його спростування чи підтвердження, оскільки потерпілий ОСОБА_16 відмовився давати будь-які показання, на підставі ст. 63 Конституції України, зазначивши, що взагалі не бажає приймати участь у розгляді даного кримінального провадження.

В свою чергу, не зважаючи на те, що потерпілий ОСОБА_16 відмовився надавати будь-які показання, останній, у судовому засіданні 18.04.2018 року, повідомив суду, що ОСОБА_13 нічого йому поганого не зробив, він не вважає, що останній вчинив відносно нього якісь неправомірні, хуліганські дії, а тому не має до останнього будь-яких претензій. Вказані пояснення узгоджуються із відомостями, що містяться у витягу з кримінального провадження № 0000777 від 11.04.2016 року, у зв`язку з чим, суд приймає їх до уваги.

З цього приводу суд критично оцінює відповідні слідчі експерименти, які відображають на досудовому слідстві поведінку ОСОБА_13 , потерпілого та свідків, оскільки в достовірності їх переконатись можливості не має, а отримані покази свідків не узгоджуються із відповідними протоколами таких слідчих дій.

Таким чином, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_16 не вказав, що обвинувачений ОСОБА_13 застосовував по відношенню до нього фізичну силу, а навпаки зазначив, що ОСОБА_13 не вчиняв відносно нього хуліганських дій, а відтак, надані потерпілим відомості щодо відомих йому обставин у кримінальному провадженні, однозначно вказують на відсутність у діях ОСОБА_13 хуліганського мотиву, а саме, що останній вчиняв будь-які дії, що грубо порушували громадський порядок, які направлені на явну неповагу до суспільства та прийнятих в ньому правил поведінки, що супроводжувалися особливою зухвалістю.

З огляду на вищезазначені докази, суд приходить до висновку, що ОСОБА_13 не застосовував по відношенню до потерпілого ОСОБА_16 фізичної сили, а лише випадковим необережним рухом руки відштовхнув ОСОБА_16 , однак враховуючи, що є особою похилого віку, з інвалідністю, а саме має проблеми із опорно-руховою системою: пересувається за допомогою тростини, то навіть від незначного поштовху, не зміг втриматися на ногах та присів на асфальт, обпершись спиною об автомобіль, який там був припаркований, та потребував сторонньої допомоги, щоб мати змогу піднятися, лише через стан його здоров`я. Доказів протилежного, тобто умисного застосування ОСОБА_13 по відношенню до ОСОБА_16 фізичної сили, сторона обвинувачення суду не надала, та суд в судовому засіданні не здобув.
Разом з тим, суд звертає увагу, що "особливу зухвалість", як одну із ознак грубого порушення громадського порядку, характеризують насильницькі дії, як то побої, мордування, спричинення різних за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень, але такі насильницькі дії не можуть бути вчинені з необережності, оскільки суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і такий злочин вчиняється винною особою виключно з прямим (непрямим) умислом. Тому вчинення ОСОБА_13 необережного поштовху потерпілого ОСОБА_16 , виключає наявність у його діянні хуліганського мотиву.

При цьому, показання свідка ОСОБА_22 , в яких він зазначив, що він бачив як ОСОБА_13 штовхнув ОСОБА_16 від чого останній впав, суд оцінює критично та не приймає до уваги, виходячи із наступного.

Так, вказаний свідок був заявлений стороною обвинувачення лише на стадії судового розгляду, та як вбачається із реєстру матеріалів досудового розслідування, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000777 від 11.04.2016 року, відомості про допит вказаного свідка відсутні.

В той же час, як вбачається із показань свідка ОСОБА_22 останній повідомляв дільничному, що бачив як ОСОБА_13 штовхнув ОСОБА_16 від чого останній впав. Однак, під час проведення досудового розслідування, яке тривало більше ніж рік, свідок ОСОБА_22 взагалі не допитувались.

При цьому, жоден із свідків, допитаних в ході судового розгляду, які були безпосередніми очевидцями події, про які зазначено в обвинувальному акті, не підтвердили той факт, що на місці події вони бачили ОСОБА_22 , та навпаки показали, що останнього там не було.

Крім того, проаналізувавши зміст показань свідка ОСОБА_22 , суд вважає їх надуманими, нелогічними та абсурдними, виходячи із того, що останній зазначив, що події свідком яких він став відбувалися влітку 2004 року, та на уточнюючи питання з приводу того, чи вказана дата відповідає дійсності та у зв`язку з чим, він повідомив про це лише через 14 років, жодної правдоподібної, чіткої та конкретної відповіді не надав.

Також, в матеріалах кримінального провадження містяться письмові пояснення ОСОБА_22 (т.2 а.с.242), які були надані в ході допиту останнього в судовому засіданні для ознайомлення. Однак, суд звертає увагу, що після ознайомлення зі змістом вказаних пояснень, не зважаючи на те, що ніби то вони були написані ним особисто, свідок ОСОБА_22 не зміг надати однозначної відповіді з приводу того, чи це він їх писав, що є досить дивним. Однак, в подальшому, в ході відповідей, на уточнюючи питання сторін кримінального провадження, з цього приводу, свідок ОСОБА_22 підтвердив, що вказаних письмових пояснень він не писав. Вказані показання свідка ОСОБА_22 , повністю узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_20 , яка в ході повторного її допиту, після ознайомлення із вищезазначеними письмовими поясненнями, однозначно стверджувала про те, що це не почерк ОСОБА_22 , зазначаючи, що останній взагалі майже не вміє писати.

В той же час, ОСОБА_22 в подальшому повідомив суду, що він взагалі з даного приводу допитується перший раз, до органів прокуратури він не ходив, а вказані письмові пояснення були написані його сестрою в с. Сулимівка, біля почти, поряд із службовим автомобілем, у присутності дільчого, під диктовку. При цьому він нічого не диктував, а все диктували працівники правоохоронних органів.

Крім того, при детальному дослідженні змісту даних письмових пояснень вбачається, що в них навіть не вірно зазначено ініціали свідка ОСОБА_41 , а саме замість правильних " ОСОБА_42 ", написані " ОСОБА_43 ". При цьому, їх зміст, в частині, що вони написані власноручно ОСОБА_22 , є неправдивим, оскільки повністю спростовані як показаннями самого свідка ОСОБА_22 , в яких він категорично стверджував, що ці пояснення не писав, так і показаннями свідка ОСОБА_20 , в яких вона підтвердила, що вказані пояснення ОСОБА_22 не міг однозначно написати.

В свою чергу, ці обставини в сукупності викликають сумнів у суду, з приводу дійсності змісту письмових пояснень заяви, та правдивості, відомостей, які в ній мітяться, а тому суд оцінює їх критично.

При цьому, в ході судового розгляду встановлено, що свідок ОСОБА_22 до його допиту в судовому засіданні 29.05.2019 року, жодного разу правоохоронними органами не допитувався, про що повідомив безпосередньо сам свідок ОСОБА_22 , зазначив, що в суді його допитують вперше. Будь-яких логічних та обґрунтованих пояснень з цього приводу сторона обвинувачення суду не надала.

З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що фактично вищезазначені письмові пояснення свідка ОСОБА_22 сфальсифіковані правоохоронними органами, оскільки ОСОБА_22 жодного разу, окрім в суді, з приводу обставин, викладених в обвинувальному акті, не допитувався. З цих підстав, показання свідка ОСОБА_22 , надані в судовому засіданні 29.05.2019 року, не можуть бути допущені в якості доказів, а тому є недопустимими та суд не приймає їх до уваги.

Також суд не може прийняти до уваги, надані в якості доказів, стороною обвинувачення, протоколи проведення слідчого експерименту: від 22.08.2016 року (т.1 а.с.228-230, 231) та від 10.09.2016 року (т.1 а.с.228-230, 231); від 22.08.2016 року (т.1 а.с.241-244, 245), за участю свідка ОСОБА_19 ; від 22.08.2016 року (т.1 а.с.232-234, 235-236) та від 10.09.2016 року (т.1 а.с.237-239, 240), за участю потерпілого ОСОБА_16 , виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України слідчий експеримент проводиться слідчим, прокурором з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

З вищевикладеного слідує, що за своєю сутністю слідчий експеримент - як окрема слідча (розшукова) дія, полягає в проведенні, за рішенням слідчого, прокурора, дослідних дій, спрямованих на перевірку можливості сприйняття особою певних фактів, вчинення в певному місці й певним способом чи з використанням певних знарядь конкретних дій, існування визначених подій у минулому, з`ясування механізму утворення слідів тощо. Тобто під час проведення слідчого експерименту здійснюються експериментальні дії, дослідження, з метою перевірки - чи об`єктивно могли відбутись події у такий спосіб чи за таких обставин, як встановлено слідством та чи вдасться відтворити події так, як встановлено слідством. Порядок проведення слідчого експерименту передбачено ст. 240 КПК України.

Так, при детальному дослідженні змісту вищезазначених протоколів про проведення слідчого експерименту від 22.08.2016 року (т.1 а.с.228-230, 231; т.1 а.с.241-244, 245; т.1 а.с.232-234, 235-236), слідує, що слідчий провів слідчі експеримент з метою перевірки і уточнення показань свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_19 та потерпілого ОСОБА_16 щодо обставин хуліганства, що мали місце 10.04.2016 року у с. Сулимівка на вулиці Першотравнева.

Натомість при проведенні слідчих експериментів 22.08.2016 року зі свідками: ОСОБА_20 , ОСОБА_19 та потерпілим ОСОБА_16 вказана слідча дія полягала виключно у наданні свідком та потерпілим слідчому показань на місці події. За такого проведена зі ОСОБА_20 , ОСОБА_19 та ОСОБА_16 слідча дія не була спрямована на перевірку отриманих слідством відомостей, шляхом відповідних досліджень та відтворень, а її дійсне спрямування - закріплення в протоколі та шляхом фото фіксації, отриманих під час досудового розслідування показань від вказаних осіб щодо обставин вчинення злочину, що при цьому жодним чином не змінює суті такої слідчої дії саме як надання показань слідчому, а не слідчий експеримент в розумінні ст. 240 КПК України. Будь-якого відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань під час слідчої дії проведено не було.
При цьому, як зазначалося вище, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Вказана норма кореспондується з загальними засадами безпосередності дослідження показань, закріплених в ст.ст. 7, 23 КПК України (за якими суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно).
Так, не можна вважати, що суд, прочитавши зміст протоколу та оглянувши фототаблицю, - безпосередньо сприйняв та дослідив надані при такій слідчій дії показання свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , оскільки при такому дослідженні, по-перше, не забезпечується право на допит особи перед незалежним та неупередженим судом із можливістю ставити питання саме під час надання таких показань, по-друге, таке дослідження не є безпосереднім, а є опосередкованим та ретроспективним.
В той же час, допитані безпосередньо в ході судового розгляду свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , надали показання, що суперечать змісту показаннями, наданими ними під час проведення слідчих експериментів за їх участі, а саме останні показали, що ОСОБА_13 не вчиняв будь-які дії, які направлені на явну неповагу до суспільства та прийнятих в ньому правил поведінки, внаслідок його дій не було порушено спокій громадян, магазин "Едельвейс" працював у звичайному нормальному режимі чи зрив масового заходу служби у церкві, його дії були зумовлені конфліктом, який виник між ним та потерпілим ОСОБА_15 поряд із магазином, та зводилися виключно до з`ясування особистих неприязних відносин.

Крім того, свідок ОСОБА_20 показала, що вона взагалі не чула будь-яких вистрілів, оскільки весь час перебувала на робочому місці, в приміщенні магазину, яке не могла залишити, та все, що відбувалася поряд із магазином, бачила лише із свого робочого місця. Ці обставини свідчать про те, що остання фізично не могла бачити на вулиці ОСОБА_13 із пістолетом у руці, оскільки із приміщення магазину, вона не покидала та обслуговувала покупців. Вказані показання свідка ОСОБА_20 , також узгоджуються із показаннями інших допитаних свідків та обвинуваченого, жоден із яких не зазначив, що бачив продавця магазину "Едельвейс" безпосередньо поряд із приміщенням магазину, що свідчить, що вони є правдивими. Це в свою чергу додатково вказує на те, що відомості викладені у протоколі проведення слідчого експерименту від 22.08.2016 року, проведені за участю свідка ОСОБА_20 , є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені в ході судового розгляду.

При цьому, слід зазначити, що судом достовірно встановлено, що протягом судового розгляду кримінального провадження, з самого початку, свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , надавали стабільні, чіткі, детальні та логічно послідовні показання, в яких останні ретельно, в деталях, описали обставини, які передували виникнення конфліктної ситуації між ОСОБА_15 та ОСОБА_44 , їх поведінку, як до конфлікту, так і після. Показання даних свідків як в цілому, так і в окремих деталях узгоджуються між собою, з показаннями інших свідків та з іншими письмовими доказами у справі, дослідженими в ході судового розгляду.

Також, не зважаючи на те, що потерпілий ОСОБА_16 відмовився надавати показання в ході судового розгляду, на підставі ст. 63 Конституції України, останній в судовому зсіданні 18.04.2018 року, особисто повідомив суду, що обвинувачений ОСОБА_13 будь-яких протиправних дій відносно нього не вчиняв. Дані пояснення суд приймає до уваги, оскільки вони повністю узгоджуються із показаннями, допитаних в ході судового розгляду свідків.
З огляду на вищевикладене, суд не має достатніх та законних підстав для визнання допустимим доказом протоколів проведення слідчих експериментів від 22.08.2016 року за участю свідка ОСОБА_20 (т.1 а.с.228-230, 231), за участю свідка ОСОБА_19 (т.1 а.с.241-244, 245) та за участю потерпілого ОСОБА_16 (т.1 а.с.232-234, 235-236), в якому відображені їх показання, які при розгляді справи в суді не підтвердили, та навпаки заперечили, дані ними, при проведенні даної слідчої дії слідчий експеримент, показання, та відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд не може обґрунтовувати свої висновки та рішення на даних доказах.

При цьому, з аналогічних підстав, суд визнає недопустимими доказами протоколи проведення слідчих експериментів від 10.09.2016 року за участю свідка ОСОБА_20 (т.1 а.с.228-230, 231) та від 10.09.2016 року (т.1 а.с.237-239, 240), за участю потерпілого ОСОБА_16 , зі змісту, яких вбачається, що вони проведені слідчим з метою перевірки та уточнення показань свідка ОСОБА_20 та потерпілого ОСОБА_16 щодо обставин нанесення побоїв ОСОБА_13 потерпілим при обставинах 10.04.2016 року у АДРЕСА_4 , оскільки в них викладені показання свідка ОСОБА_20 та потерпілого ОСОБА_16 , які надавалися ними на досудовому розслідування, та які повністю спростовані в ході судового розгляду, на підставі доказів, аналіз яких наведено вище в мотивувальній частині вироку.

Також відповідно до фактичних обставин цієї справи, встановлених на підставі безпосередньо сприйнятих судом доказів, зокрема показань свідків, а також пояснень потерпілого ОСОБА_16 , повідомлених в ході судового розгляду, ОСОБА_13 будь-яких ударів як потерпілому ОСОБА_15 , так і потерпілому ОСОБА_16 не наносив.

В той же, як вбачається зі протоколів проведення слідчих експериментів від 10.09.2016 року за участю свідка ОСОБА_20 (т.1 а.с.228-230, 231) в ході проведення даної слідчої дії, остання, за допомогою статиста, відтворила механізм та локалізацію нанесення, обвинуваченим ОСОБА_13 , одного удару потерпілому ОСОБА_15 , та одного удару потерпілому ОСОБА_16 , а саме кулаком руки в область грудної клітки.

Однак, виходячи з того, що свідок ОСОБА_20 суду дала показання про те, що вона не бачив факту нанесення удару як потерпілому ОСОБА_15 , так і потерпілому ОСОБА_16 , та навпаки зазначила, що ОСОБА_13 не наносив будь-яких ударів потерпілим, то протокол проведення слідчого експерименту від 10.09.2016 року із фототаблицею до нього (т.1 а.с.228-230, 231), проведеного за її участю, суд до уваги не бере, зважаючи також на вимоги ст. 23, ч. 4 ст. 95 КПК України, про безпосередність дослідження судом доказів.

Також, відповідно до відомостей, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 10.09.2016 року (т.1 а.с.237-239, 240), за участю потерпілого ОСОБА_16 , останній показав, що ОСОБА_13 з розмаху, наніс йому удар рукою, в область між плечем та шиєю з правої сторони. В той же час, під час відтворення, за допомогою статиста, механізму нанесення даного удару, останній показав, що ОСОБА_13 наніс йому удар в область передпліччя зліва. Тобто потерпілий ОСОБА_16 , в ході проведення слідчого експерименту зазначає, що ОСОБА_13 наносив йому удар із правої сторони в область між плечем та шиєю, в той же час, під час відтворення вказаного удару, він на статисті показав місце нанесення удару в область передпліччя з лівої сторони, тобто з протилежної сторони. При цьому суд звертає увагу, що передпліччя це частина руки від кисті до ліктя, тобто зовсім інша частина тіла.

Разом з тим, як вбачається із фототаблиці, що є додатком до протоколу слідчого експерименту від 10.09.2016 року (т.1 а.с.240), потерпілий ОСОБА_16 , відтворюючи локалізацію, нанесення йому удару ОСОБА_13 , показує на статисті, що удар йому нанесений в область шиї із лівої сторони.
Тобто потерпілий ОСОБА_16 під час проведення слідчого експерименту, розповідаючи про нанесення йому ОСОБА_13 удару, повідомляє слідчому одне місце нанесення удару - область між плечем та шиєю з правої сторони, а при його відтворені вже зазначає кардинально іншу область нанесення удару - в область передпліччя зліва, а безпосередньо на статисті вже показує, знову ж таки інше місце, а саме: область шиї із лівої сторони.

Таким чином, ці обставини в сукупності свідчать виключно про те, що показання потерпілого ОСОБА_16 , надані під час проведення слідчого експерименту, щодо нанесення йому удару обвинуваченим ОСОБА_13 , є неправдивими та видуманими, які повністю спростовуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Крім того, суд звертає увагу, що навіть дані викладені у вказаних протоколах проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_20 та потерпілого ОСОБА_16 , а саме щодо локалізація нанесення обвинуваченим ОСОБА_13 удару ОСОБА_16 , суперечать один одному, оскільки ОСОБА_20 показала зовсім інше місце нанесення удару ОСОБА_16 , ніж те, що було повідомлено останнім, а саме: область грудної клітки.

Це в свою чергу, зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, в ході судового розгляду, лише додатково свідчить про те, що відомості, які відображені у протоколах проведення слідчих експериментів від 10.09.2016 року за участю свідка ОСОБА_20 (т.1 а.с.228-230, 231) та від 10.09.2016 року (т.1 а.с.237-239, 240), за участю потерпілого ОСОБА_16 , є надуманими та такими, що не відповідають дійсності.

З огляду на вищевикладене, а також враховуючи, що в ході судового розгляду, було встановлено, що 10.04.2016 року близько 10:00 год. поряд із магазином "Едельвейс", що розташований в с. Сулимівка Бориспільського району Київської області, обвинувачений ОСОБА_13 не вчиняв хуліганських дій, його дії не супроводжувалися заподіянням тілесних ушкоджень потерпілим, а його поведінка під час перебування поряд із приміщенням вказаного магазину була направлена лише щодо потерпілого ОСОБА_15 , внаслідок образи за висловлені в його адресу зауваження, то суд визнає протоколи проведення слідчого експерименту з додатками до них: від 22.08.2016 року (т.1 а.с.228-230, 231) та від 10.09.2016 року (т.1 а.с.228-230, 231); від 22.08.2016 року (т.1 а.с.241-244, 245), за участю свідка ОСОБА_19 ; від 22.08.2016 року (т.1 а.с.232-234, 235-236) та від 10.09.2016 року (т.1 а.с.237-239, 240), за участю потерпілого ОСОБА_16 , недопустимими доказами, та при ухваленні даного вироку не ґрунтує на вказаних протоколах та показаннях свідків, потерпілого ОСОБА_16 , які в них викладені, жодних своїх висновків.
Також, суд приходить до висновку, що й всі інші, надані стороною обвинувачення докази, як самі по собі так і в сукупності, не доводять вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

Таким чином, ті обставини, які сторона обвинувачення вважала доведеними, жодними належними та допустимими доказами в судовому засіданні не підтверджені та спростовуються показаннями допитаних судом свідків та дослідженими матеріалами справи в їх сукупності. А тому ці обставини є лише припущенням обвинувачення і нічим об`єктивно не підтверджені та не свідчать про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які належні та допустимі докази, на підтвердження того, що поведінка ОСОБА_13 була зумовлена умислом на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, та направлена на порушення режиму роботи закладу роздрібної торгівлі магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 " та діяльності закладу в цілому.

При цьому слід зауважити, що саме лише громадське місце де відбувалися події, на чому акцентувала увагу сторона обвинувачення, не є підставою для кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 296 КК України.
В той же час, під час судового розгляду встановлено та підтверджено, дослідженими судом доказами, що 10.04.2016 року близько 10:00 год., перебуваючи в центральній частині с. Сулимівка Бориспільського району Київської області, поряд із магазином "Едельвейс", розташованому по вул. Першотравнева, 2-в, обвинувачений ОСОБА_13 не посягав на громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, в його діях суд не вбачає особливої зухвалості, мотивом ОСОБА_13 не було бажання показати свою вищість, винятковість, мотив не пов`язаний з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки, оскільки травматичну зброю він застосував з метою попередження нападу на нього зграї бродячих, розлючених собак, які не зважаючи на його попередження, наближалися до нього, проявляючи ознаки агресії, здійснивши два постріли в повітря, який в подальшому будь-кому з присутніх не демонстрував та показував, та взагалі жодних дій з ним більше не вчиняв.

Також стороною обвинувачення не надано жодного належного та допустимого доказу того, що в зв`язку з діями обвинуваченого ОСОБА_13 порушено громадський порядок чи спокій громадян, тимчасово припинено нормальну діяльність закладу роздрібної торгівлі магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", а навпаки в ході судового розгляду встановлено, що дії ОСОБА_13 не були спрямовані на грубе порушення громадського порядку, не містили ознак особливої зухвалості.
Так, проаналізувавши в цілому, всі вищезазначені докази, які були надані стороною обвинувачення, в ході судового розгляду однозначно встановлено і цей факт не оспорюється жодною із сторін, що між обвинуваченим ОСОБА_13 та потерпілим ОСОБА_15 , існують протягом тривалого часу особисті неприязні відносини. Поведінка та дії ОСОБА_13 були спрямовані виключно по відношенню до потерпілого ОСОБА_15 , на ґрунті раптово виниклого між ними конфлікту поряд із магазином "Едельвейс", у зв`язку із висловленням потерпілим ОСОБА_15 в адресу обвинуваченого образливих та принизливих зауважень, що обурило ОСОБА_13 та спровокувало його відповідну реакцію, а не бажанням протиставити себе суспільству та продемонструвати явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки, що беззаперечно свідчить про відсутність в обвинуваченого мотиву для вчинення грубого порушення громадського порядку.

Аналізуючи надані суду докази, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_13 не встановлено суспільно небезпечних дій з мотивів явної неповаги до суспільства, які б грубо порушували громадський порядок, що супроводжувалися особливою зухвалістю.

Ці обставини в сукупності свідчать виключно про відсутність у обвинуваченого ОСОБА_13 умислу на вчинення хуліганства, а в його діях - грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю. Зазначене дає підстави для висновку про відсутність у діях ОСОБА_13 мотиву явної неповаги до суспільства, що є обов`язковою юридичною ознакою злочину, передбаченого статтею 296 КК.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що усі матеріали кримінального провадження, а також показання допитаних свідків, свідчать на відсутність у ОСОБА_13 умислу, мотиву на вчинення саме хуліганських дій, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю.

Отже, за встановлених в ході судового розгляду обставин, твердження сторони обвинувачення про вчинення ОСОБА_13 , інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, з хуліганських мотивів, тобто умисного грубого порушення ним громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, суд вважає неспроможним, оскільки матеріали кримінального провадження в системному зв`язку між собою дозволяють дійти однозначного висновку, щодо наявності між обвинуваченим та потерпілим ОСОБА_15 саме неприязних стосунків через обопільні конклюдентні дії, протягом тривалого часу, які знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку між собою та простежуються у чіткій логічній послідовності за весь час їхнього перебування поряд із приміщенням магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що розташований по АДРЕСА_4 . Це в свою чергу вказує на те, що в діях ОСОБА_13 відсутня об`єктивна та суб`єктивна сторона, інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.
У пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року в справі "Кобець проти України" суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм поза розумним сумнівом. Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. За відсутності таких ознак не можна констатувати, що вину доведено поза розумним сумнівом.

Встановлено, що стороною обвинувачення не було доведено поза розумними сумнівами, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_13 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, тому всі сумніви щодо доведеності винуватості обвинуваченого слід тлумачити на його користь.
Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що в діях обвинуваченого відсутній склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України. З огляду на викладене, дотримуючись меж висунутого обвинувачення, суд вважає, що ОСОБА_13 підлягає визнанню невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправданню у вчиненні хуліганства, тобто у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, за ч. 1 ст. 296 КК України, у зв`язку з відсутністю в його діянні складу даного кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про судову експертизу", ст. 124 КПК України, процесуальні витрати пов`язані із залученням експертів у даному кримінальному пров адженні, в розмірі 439 грн. 08 коп., слід віднести на рахунок держави.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 100, 318, 322, 337, 342-353, 358, 363-368, ч. 1 ст. 369, ст. 370, ч. 1, ч. 2 ст. 371, п. 3 ч. 1 ст. 373, ст. ст. 374-376 КПК України, ч. 1 ст. 296 КК України, суд -

у х в а л и в :
ОСОБА_13 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та виправдати у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу злочину.
Речові докази в кримінальному провадженні, після набрання вироком суду законної сили, а саме: дві гільзи, вилучені під час проведення огляду місця події 10.04.2016 року, що передані на зберігання у камеру схову Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області, - знищити.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в кримінальному провадженні № 0000777, в розмірі 439 (чотириста тридцять дев`ять) гривень 8 копійок, віднести на рахунок Держави України.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захисникам та прокурору.

Суддя ОСОБА_1