Номер провадження 1-кс/495/21/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
слідчого судді: ОСОБА_1
при секретарі судового засідання: ОСОБА_2
розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Білгород-Дністровському клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області майора поліції ОСОБА_3 про арешт майна,

В С Т А Н О В И В :
09.01.2020 року слідчий Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області майор поліції ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з погодженим прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури клопотанням про накладення арешту на майно.

Так, слідчий просить суд:

- накласти арешт на земельну ділянку, кадастровий номер :02:017:0002, в садовому товаристві «Взморье» АДРЕСА_1 , що перебуває у власності ОСОБА_4 ;

- заборонити будь-яким фізичним та юридичним особам на час проведення досудового розслідування за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 10.01.2013, здійснення у будь-який спосіб відчуження зазначеної земельної ділянки, проводити будівництво (підготовку до будівництва, вбирання території, роботу спеціальної будівельної техніки, ескалаторів, бульдозерів, автокранів, асфальтоукладників, тощо) на зазначеної земельної ділянки та здійснювати заходи щодо реєстрації прав на нерухоме майно.
В клопотанні зазначено, що 09.01.2013 року Білгород-Дністровською міськрайонною прокуратурою Одеської області зареєстровано заяву ОСОБА_5 про те, що невстановлена особа, шахрайським шляхом, заволоділа земельною ділянкою № НОМЕР_1 садового товариства «Взморье» в смт.Затока м.Білгород-Дністровський Одеської області.
10.01.2013 року відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000002 за ст.190 ч.1 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що відповідно протоколу №25 від 07.01.1988 року засідання комітету правління садового товариства: «Антарктика», яке було перейменоване в «Взморье», ОСОБА_6 після смерті її чоловіка ОСОБА_7 , було прийнято до СТ «Взморье», де вона мала у власності садовий будинок АДРЕСА_1 .
В 1999 році ОСОБА_8 , яка являлась невісткою ОСОБА_6 навмисно змінює прізвище на ОСОБА_9 , де за рахунок підроблених документів переоформлює право власності на даний садовий будинок АДРЕСА_1 .
06.12.2005 року почеркознавчою експертизою було підтверджено, що ОСОБА_6 не підписувала заяви про виключення її із членів садового товариства.
23.07.1999 року рішенням №58 на 11 сесії XXIII скликання Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області ОСОБА_10 передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,0873 га, як розташована в СТ «Взморье» ділянка № НОМЕР_1 та видано державний акт на прав приватної власності на земельну ділянку серії І-ОД №074994 від 10.11.1999 року, який зареєстровано в Книзі записів державний актів на право приватної власності на землю №1208.
В подальшому в державному акті на право приватної власності на землю було проведено поділ земельної ділянки на 3 земельних ділянки площами 0,0238, 0,0293 та 0,0342 та.
На підставі розподілу було виготовлено та видано державний акт на право власності на земельну, кадастровий номер :02:017:0010, площею 0,0873 га., де зазначено земельна ділянка АДРЕСА_1 , державний акт на право власності на земельну, кадастровий номер :02:017:0002, площею 0,0342 га., де зазначено земельна ділянка АДРЕСА_1 та державний акт на право власності на земельну, кадастровий номер :02:017:0003,площею 0,0293 га., де знову зазначено земельну ділянку №622 а.
На підставі наданої інформації голови садового товариства «Взморье» встановлено, що в товаристві відсутня садова ділянка за АДРЕСА_2 .
12.06.2018 року до СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області поступила заява потерпілої ОСОБА_5 щодо накладення арешту на садову ділянку АДРЕСА_1 , так як ОСОБА_11 самовільно проводить реконструкцію об`єктів нерухомості, на території даної земельної ділянки.
Під час досудового розслідування, надійшло клопотання потерпілої ОСОБА_5 , яка просить накласти арешт на земельну ділянку, кадастровий номер :02:017:0002, в садовому товаристві «Взморье» АДРЕСА_1 .Також вона просить заборонити будь-яким фізичним та юридичним особам на час проведення досудового розслідування за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 10.01.2013, здійснення у будь-який спосіб відчуження зазначеної земельної ділянки, проводити будівництво (підготовку до будівництва, вбирання території, роботу спеціальної будівельної техніки, ескалаторів, бульдозерів, автокранів, асфальтоукладників, тощо) на зазначених земельних ділянок та здійснювати заходи щодо реєстрації прав на нерухоме майно.
На підставі наведеного слідчий просить клопотання задовольнити.
В судове засідання слідчий та прокурор не з`явилися, надали до суду письмову заяву з проханням розглядати дане клопотання за їх відсутності та на підставі доданих копій матеріалів до клопотання, а також зазначили, що клопотання підтримують, просять його задовольнити.
Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України, неприбуття слідчого та прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів клопотання, 10.01.2013 року СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області було розпочато досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.366 КК України, яке у подальшому було перекваліфіковано за ч.1 ст.190 КК України.
Слідчий стверджує, що з метою забезпечення наявності в кримінальному провадженні доказової бази доцільним буде застосування заходу по його забезпеченню, а саме арешту майна, яке є на даний час визнано речовим доказом, і в подальшому використанні відповідно ст.ст. 84, 91 КПК України для встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Згідно із ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди .
Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведе необхідність такого арешту, а згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
У відповідності до ч.5 ст.171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
- підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
- перелік і види майна, що належить арештувати;
- документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
- розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч.6 ст.170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Слідчий також зазначає у клопотанні, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а зазначене у клопотанні майно в подальшому може бути використано як докази, тому просить накласти арешт на майно шляхом заборони користуватись ним та розпоряджатись.
Як встановлено матеріалами справи:
- у клопотання слідчого про арешт майна не визначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, не зазначено розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною (фізичною) особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу;

- ні ОСОБА_12 , ні ОСОБА_4 , ні ОСОБА_13 не є підозрюваними, обвинуваченими, засудженими або третіми особами у даному кримінальному провадженні, та за наслідками якого можливе вилучення (конфіскація) майна (спірної земельної ділянки) в рамках такого провадження на користь держави;

- відомості про зареєстроване право власності на майно (спірну земельну ділянку), на яке потрібно накласти арешт, відсутні;

-рішення Затоківської селищної ради про надання у колективну власність земельної ділянки садівничому товариству « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та передачу земель у приватну власність членам садівничого товариства, на даний час є чинним, у встановленому законом порядку ніким не оскаржено та не скасовано.

Отже, клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області про накладення арешту на майно, погоджене з прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури у кримінальному провадженні за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.190 КК України про накладення арешту на майно, не відповідає вказаним вимогам закону.
Відповідно до приписів ст.172 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Окрім того, ч.2 ст.328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950), учасником яких є Україна.
Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.
Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.
При цьому, ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції передбачає, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».
Вирішуючи питання про арешт, слідчий суддя, відповідно до ст.173 КПК України, повинен врахувати наслідки арешту майна для інших осіб.
Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу, а матеріалами провадження не визначено статус суб`єкта, майно якого підлягає арешту в даному провадженні та не доведено мету здійснення такого обмеження відповідного права.
Слідчий не довів необхідність застосування арешту, а також наявність ризиків можливості відчуження зазначеної ділянки та наявність достатніх підстав для арешту майна, не врахував, яким чином зазначена земельна ділянка може бути речовим доказом у кримінальному провадженні із правовою кваліфікацією за ч.3 ст.190 КК України.
Отже, слідчим суддею встановлено, що відсутні правові підстави для арешту майна, передбачені ч.2 ст.173 КПК України, по справі відсутні особи, яким повідомлено про підозру та не доведено, що незастосування заходу забезпечення у вигляді арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Враховуючи вище викладені обставини та розглянувши матеріали клопотання слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області про накладення арешту на майно слідчий суддя вважає, що таке клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40, 131-132, 170-173 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя
П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області майора поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти діб з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1