Справа №592/2155/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/772/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 червня 2019 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, із повною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останнього разу

- 04.03.2013 року вироком Ковпаківського районного суду м. Суми за ч. 2 ст. 307, ст.ст. 69, 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в якій він не оспорюючи правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 та доведеності його вини наголошував на невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи в частині призначення обвинуваченому покарання. Просив вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 червня 2019 року, відносно ОСОБА_8 змінити та за ч. 2 ст. 185 КК України призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді громадських робіт замість 4 місяців арешту.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 185 КК України і призначено йому покарання, у виді 4 місяців арешту.

Строк покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту його затримання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 429 грн. судових витрат.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник наголошував на суворості призначеного ОСОБА_8 покарання, вважав, що обираючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд належним чином не мотивував свого рішення та, хоч і призначив його ОСОБА_8 , в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України, однак не розглянув можливості застосувати відносно обвинуваченого ст. 69 КК України та, з урахування всіх обставин і характеризуючих його особу даних, призначити покарання без ізоляції ОСОБА_8 від суспільства з наданням йому можливості працевлаштуватися, здобути заробіток і відшкодувати завдані його злочином збитки. Просив колегія суддів врахувати наявність підстав для такого пом`якшення, а саме те, що свою вину у вчиненому ОСОБА_8 визнав повністю, щиро розкаявся, сприяв слідству у розкритті злочину, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліках в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має слабкий стан здоров`я страждає гепатитом С, потребує лікування, утримує матір похилого віку, злочин вчинив у зв`язку із тяжким збігом обставин в житті скрутним матеріальним становищем, зобов`язується в найкоротший термін відшкодувати потерпілій всі задані їй збитки та в подальшому не вчиняти кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, захисник переконаний в тому, що існують підстави для призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі санкції ч.2 ст. 185 КК України, та вважає, що покарання у виді громадських робіт, буде необхідним і достатнім для виправлення його підзахисного ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Інші учасники кримінального провадження обвинувачений, прокурор та потерпіла апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_8 16 січня 2018 року близько 10.00 год. перебуваючи у своєї дівчини ОСОБА_9 , в АДРЕСА_3 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно викрав, у проживаючої в цій же кімнаті ОСОБА_10 , ноутбук «SAMSUNG NPR-540», вартістю 3333,33грн., після чого з викраденим зник та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим про дату, місце та час розгляду апеляційної скарги, про що свідчить відповідне поштове рекомендоване повідомлення, до апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення апеляційного розгляду з поважних причин не заявляв і оскільки участь обвинуваченого в даному апеляційному розгляду не є обов`язковою, тому судовий розгляд проведено без його участі.

Тому заслухавши доповідь судді, доводи апелянта - захисника ОСОБА_7 , який вимоги своєї апеляційної скарги підтримав та просив вирок суду відносно ОСОБА_8 змінити та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді громадських робіт, думку прокурора, яка проти вимог апеляційної скарги захисника заперечила, просила залишити їх без задоволення, а вирок суду без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна майна вчинене повторно, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які судом досліджувались в повному обсязі. В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений повністю визнав себе винним та підтвердив правильність кваліфікації його дії.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі обєктивно зясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок районного суду на відповідність його вимогам закону, апеляційний суд прийшов до висновку про його законність та обґрунтованість.

Порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, з підстав його суворості, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_8 і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного злочину злочин середньої тяжкості, обставини, які у відповідності до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого: повне визнання своєї вини та щире каяття у вчиненому та відсутність обставин. які б обтяжували покарання обвинуваченого.

З врахуванням викладеного, а також стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 і приймаючи до уваги дані, які його характеризують як особу, а саме те, що він не працює, має матір похилого віку та позитивно характеризується за місцем проживання, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 4 місяців арешту, яке в свою чергу є наближеним до мінімального строку покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.185 КК України, що не може свідчити про суворість призначеного покарання.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що обвинувачений раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання реально, в умовах ізоляції від суспільства, однак на шлях виправлення не став, та через не значний проміжок часу, після свого звільнення, знову вчинив злочин проти власності, апеляційний суд вважає, що призначене йому судом першої інстанції покарання є справедливим, оскільки суд з урахуванням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, прийшов до правильного висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості доводів апеляційної скарги захисника про можливість застосування при призначенні обвинуваченому покарання положень ст. 69 КК України, апеляційний суд враховує роз`яснення, які містяться в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до якого призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш мякого виду основного покарання, або непризначення обовязкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що помякшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобовязаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на помякшення покарання, а в резолютивній послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

З огляду на викладене, доводи захисника, на які він посилається в своїй апеляційній скарзі визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття у вчиненому, позитивна характеристика за місцем проживання, слабкий стан здоров`я, наявності матері похилого віку, судом першої інстанції були враховані в повній мірі. При цьому, районний суд врахував всі обставини справи, у тому числі пом`якшуючі покарання обставини, на які посилається у своїй скарзі захисник, а тому підстав для застосування положень ст.69 КК України апеляційний суд не вбачає.

Таким чином, незважаючи на доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 призначене обвинуваченому покарання, як за своїм видом,так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості та слугувати підставою для зміни або скасування вироку, оскільки, з урахуванням обставин наведених у вироку, воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК України.

Щодо тверджень захисника про те, що злочин обвинувачений вчинив у зв`язку із тяжким збігом обставин в житті скрутним матеріальним становищем, то до них колегія суддів відноситься критично, оскільки дана обставина жодним чином не зменшує ступеня вини обвинуваченого, оскільки будучи особою працездатного віку ОСОБА_8 вдався не вжиття заходів по своєму працевлаштуванню, а до здобуття собі засобів для існування незаконним шляхом.

Також, колегія суддів не можу визнати підставою для пом`якшення обвинуваченому покарання відсутність його на обліках у лікарів нарколога та психіатра, оскільки вказані обставини жодним чином не зменшують ступеня суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_8 злочину.

Щодо тверджень захисника про хворобу обвинуваченого та те що ОСОБА_8 потребує лікування, то колегія суддів оцінює їх зі сторони того, що ні обвинуваченим ні його захисником не надано відомостей, які б виступили на підтвердження не можливості ОСОБА_8 перебувати в умовах ізоляції від суспільства та які б унеможливили його відбування покарання у виді арешту.

За таких обставин, оскільки апеляційна скарга захисника не містить у собі достатніх підстав для зміни вироку суду та пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, та судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при ухвалені вироку, і які б пом`якшували або суттєво могли знизити призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, про що просить апелянт, апеляційний суд вважає необхідним вирок районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 червня 2019 року відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4