Справа №463/3737/20
Провадження №1-кс/463/2173/20
У Х В А Л А
про залишення скарги без руху

28 квітня 2020 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , вивчивши матеріали скарги ОСОБА_2 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинені кримінальні правопорушення за його заявою, -
в с т а н о в и в :
Скаржник ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді із скаргою на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинені кримінальні правопорушення за його заявою.
Вивчивши матеріали скарги, приходжу до наступного.
Відповідно до положень ст.304 КПК України, після надходження скарги, слідчий суддя повинен перевірити наявність підстав для повернення скарги або відмови у відкритті провадження, тобто: чи повноважна особа подала скаргу, чи дотримані нею правила підсудності та строки при звернення до суду і чи підлягає рішення, дія та бездіяльність слідчого оскарженню.
Згідно ч.1 ст.304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.
Як вбачається із матеріалів скарги скаржником ОСОБА_2 оскаржується бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст.190,364,366 КК України, за його заявою, скерованою у ТУ ДБР 23.04.2020 року. Однак, копії такої заяви до матеріалів скарги не додав.

Відповідно до положень ч.1 ст.25 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Разом з тим, Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Пелевін проти України», зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Ашінгдан проти Сполученого Королівства»).
Враховуючи наведене вище, з врахуванням положень ч.6 ст.9 КПК України, відповідно до загальних засад кримінального провадження, визначених ч.1 ст.7 КПК України, з метою забезпечення права скаржника на доступ до правосуддя в межах чинного законодавства, приходжу до переконання, що слід залишити матеріали скарги без руху та запропонувати скаржнику в 5-денний строк з дня вручення копії ухвали усунути зазначені в ухвалі слідчого судді недоліки, шляхом долучення до матеріалів справи копії заяви про вчинення кримінального правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 25, 304 КПК України,
постановив:
Матеріали скарги ОСОБА_2 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинені кримінальні правопорушення за його заявою - залишити без руху та запропонувати скаржнику в 5-денний строк з дня вручення копії ухвали усунути недоліки скарги.
У випадку неусунення недоліків скарга буде повернута.
Слідчий суддя: ОСОБА_1