ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 661/1046/17
Номер провадження № 11-кп/819/411/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.286, ч.2 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

При секретарі: ОСОБА_5

З участю прокурора: ОСОБА_6

Обвинуваченого: ОСОБА_7

Захисника: адвоката ОСОБА_8

Потерпілої ОСОБА_9

Неповнолітніх

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду кримінальні провадження №0000056, №0001077 за апеляційною скаргою прокурора та апеляційною скаргою з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новокаховського міського суду Херсонської області від 18 жовтня 2017 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286, ч.2 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и л а:
Зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286, ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання:
- за ч.3 ст.286 КК України у видіпозбавлення волі на строк 6 років 6 місяців з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на строк 2 роки;
- за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на строк 2 роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислюється з моменту затримання після набрання вироком суду законної сили.
Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 обраний у виді цілодобового домашнього арешту.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Вироком суду цивільний позов ОСОБА_9 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , задоволено частково.
Стягнено з ПрАТ СК «Юнівес» на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 12 800 грн, на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в сумі 12 800 грн., на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в сумі 12 800 грн.
Стягнено з ПрАТ СК «Юнівес» на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальну шкоду в порядку ст.1200 ЦК України у зв`язку із смертю годувальника, одноразово, за три роки, з 20.02.2017 року до 20.02.2020 року в сумі 38 399,76 грн., а з 21.02.2020 року стягувати з ПрАТ СК «Юнівес» на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в порядку ст.1200 ЦК України у розмірі 1066,66 грн. щомісячними платежами до виповнення нею 18 років, тобто до 14.01.2023 року, всього в сумі 75 526,40 грн.
Стягнено з ПрАТ СК «Юнівес» на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в порядку ст. 1200 ЦК України у зв`язку із смертю годувальника, одноразово, за три роки, з 20.02.2017 року до 20.02.2020 року в сумі 38 399,76 грн., а з 21.02.2020 року стягувати з ПрАТ СК «Юнівес» на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в порядку ст.1200 ЦК України в розмірі 42 400,24 грн. щомісячними платежами по 973,66 грн. щомісячно, до виповнення нею 18 років, тобто до 09.01.2024 року, але в межах суми страхового відшкодування 80 800 грн.
Стягнено з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 137 200 грн., на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в сумі 137 200 грн., на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в сумі 137 200 грн.
Стягнено з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в порядку ст.1200 ЦК України у зв`язку із смертю годувальника, одноразово, в сумі 7 659,05 грн.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 20 лютого 2017 року близько 02:10 год. в м.Нова Каховка Херсонської області, керуючи технічно справним автомобілем ЗАЗ 110307, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по вул.Електромашинобудівників зі сторони вул.Першотравневої у напрямку автодороги «Херсон Каховка Генічеськ» в районі «Електро Мереж», проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася, в порушення вимог п.2.3 «б», п.12.1, п.12.4 Правил дорожнього руху України, рухався з перевищенням допустимої у населених пунктах швидкістю, не обравши безпечну швидкість руху, не врахувавши дорожню обстановку, яка склалася, внаслідок чого здійснив наїзд на перешкоду у вигляді дерева. Унаслідок даної дорожньо-транспортної події: пасажир автомобіля ЗАЗ 11037 ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події; пасажир автомобіля ЗАЗ 110307 ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці події, пасажиру автомобіля ЗАЗ 110307 ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження. Вказані наслідки знаходяться в причинному зв`язку з порушеннями Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_7 , а саме: п.2.3 б) ПДР України, відповідно до якого, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п.12.1 ПДР України, відповідно до якого, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п.12.4 ПДР України, згідно з яким, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.
Суд кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.3 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили загибель кількох осіб та спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Крім того, ОСОБА_7 19 квітня 2017 року о 20:01 год., перебуваючи у приміщенні магазину ТОВ «Альянс Холдінг» автомобільна заправна станція «Shell» № НОМЕР_2 , розташованої по вул. Французькій (П.Комуни), 35, у м. Нова 0Каховка Херсонської області, а саме: перебуваючи біля каси у вказаному магазині, шляхом вільного доступу, з прилавку, переслідуючи прямий умисел, направлений на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, з метою наживи, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, переслідуючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, таємно, умисно, повторно, здійснив крадіжку двох блоків цигарок (у загальній кількості 20 пачок) марки "Winston Blue" вартість за пачку якої згідно висновку товарознавчої експертизи № 17-237 від 30.05.2017 року складає 23,22 грн, спричинивши матеріальну шкоду вказаному товариству на загальну суму 464,40 грн.
Суд кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
В апеляційній скарзі прокурор вказує на незаконність вироку у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.3 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на строк 3 роки; за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на строк 3 роки.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що в судовому засіданні ОСОБА_7 своєї вини фактично не визнав, хоча не оспорював фактичні обставини ДТП, але при цьому посилався, що однією з причин ДТП є поведінка самої потерпілої ОСОБА_13 , яка під час руху транспортного засобу, перебуваючи на передньому пасажирському сидінні, постійно відволікала його своїми діями, чим заважала керувати автомобілем.
Вважає, що суд необґрунтовано визнав пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України. Крім того, суд не врахував, що після скоєння злочину ОСОБА_7 покинув місце події, що підтверджується протоколом огляду місця ДТП, в якому дані обвинуваченого відсутні як учасника проведення зазначеної слідчої дії.
Вважає, що ОСОБА_7 фактично вину за ч.3 ст.286 КК України визнав під тиском доказів, досліджених судом в ході судового розгляду, матеріальну та моральну шкоду, завдану потерпілим, не відшкодував, що вказує на байдужість обвинуваченого до наслідків скоєного злочину.
Крім того, після вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, відносно ОСОБА_7 24 лютого 2017 року було обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, проте 19 квітня 2017 року обвинувачений знову вчинив інше кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, що свідчить про небажання стати на шлях виправлення та здатність вчиняти злочини.
Також суд не взяв до уваги, що обвинувачений за місцем проживання характеризується негативно, підтримує зв`язки зраніше судимими особами, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість у встановленому законом порядку не погашена.
Таким чином, призначаючи покарання суд не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України є тяжким, даним про особу обвинуваченого, який раніше судимий, вини у скоєному фактично не визнав та не розкаявся, заподіяну потерпілим матеріальну та моральну шкоду не відшкодував, намагаючись уникнути кримінальної відповідальності намагався перекласти відповідальність на пасажира.
Вказані обставини свідчать про підвищену суспільну небезпеку ОСОБА_7 , його зухвалість та небажання стати на шлях виправлення.
В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_7 такожвказує на незаконність вироку у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, просить вирок скасувати, призначити новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.
В обґрунтування апеляційних вимог з доповненнями вказує, що обвинувальний акт відносно нього не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки містить не формулювання обвинувачення, а лише перелік обставин, встановлених органом досудового розслідування, також він не мав статусу обвинуваченого, оскільки згідно даного процесуального документу йому лише було оголошено про підозру у скоєнні злочину, статусу обвинуваченого він не мав.
Порушено його право на захист, так як захищався від повідомлення про підозру, а не обвинувального акта.
Суд, визнаючи його винним за ч.3 ст.286 КК України, належним чином своє рішення не мотивував, не зазначив з яких підстав взяв до уваги одні докази та відкинув інші, не надав оцінку наявним в матеріалах провадження доказам як окремо, так і в сукупності, поклав в основу вироку сумнівні та недопустимі докази, зокрема, покази потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 ОСОБА_17 та ОСОБА_14 свідка ОСОБА_18 , не навівши переконливих мотивів та підстав, з яких суд прийняв до уваги покази вказаних осіб як докази його вини в інкримінованому злочині.
Вказує, що вимоги п.2.3 «б», п.12.1, п.12.4 Правил дорожнього руху України не порушував, що підтверджується висновком авто-технічної експертизи №98А від 14.03.2017 року, згідно якого автомобіль ЗАЗ 110307, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходився у технічно справному стані.
Визнаючи його винним, суд послався на хибний та фактично не досліджений в судовому засіданні висновок судової авто-технічної експертизи №112 АТ від 03.03.2017 року, не допитавши в судовому засіданні експерта з метою підтвердження чи спростування викладених стверджень.
Суд не взяв до уваги його покази про те, що потерпіла ОСОБА_13 , яка сиділа на передньому пасажирському сидінні, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не могла контролювати свої дії, постійно заважала йому керувати транспортним засобом, штовхала, била його, він був змушений зупиняти автомобіль. Перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено висновком судово-медичної експертизи №38к від 20.02.2017 року, потерпіла ОСОБА_13 спровокувала ДТП.
Письмові докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження його вини в інкримінованих злочинах, безпосередньо в судовому засіданні досліджені не були, так само як і речові докази у справі, суд обмежився дослідженням даних, що характеризують його особу.
Злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, він вчинив перебуваючи у критичному стресовому стані після ДТП. Призначаючи покарання по даному епізоду злочинної діяльності, суд не взяв до уваги, що потерпіла сторона жодних претензій до нього не має, просили не позбавляти його волі.
Призначене покарання є занадто суворим, суд мав призначити покарання з урахуванням вимог ст.69 КК України, оскільки наявні такі пом`якшуючі покарання обставини як щире каяття та визнання вини, а також наявність у нього малолітньої дитини ( ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ), факт відшкодування потерпілим матеріальних збитків за епізодом злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.
Крім того, він являється єдиним годувальником в сім`ї, має бабусю похилого віку, яка потребує догляду.
Суд першої інстанції не врахував обставини, шо пом`якшують кримінальну відповідальність відповідно до вимог ст.66 КК України та намір виплачувати кошти іншим потерпілим.
Також місцевим судом, при призначенні покарання, безпідставно не було застосовано ч.5 ст.72 КК України та не зараховано йому в строк покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 20 лютого 2017 року до набрання вироком законної сили.
Представник потерпілих ОСОБА_20 , потерпілі ОСОБА_14 , ОСОБА_21 належним чином повідомлені про місце, дату та час апеляційного розгляду. Просили проводити судовий розгляд за їх відсутності.
ТОВ «Альянс Холдінг» представник товариства ОСОБА_22 належним чином повідомлені про місце, дату та час розгляду справи. Клопотання про відкладення апеляційного розгляду на адресу суду не надходили.
Заслухавши суддю доповідача, прокурора, захисника, обвинуваченого, потерпілих, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, останнє слово обвинуваченого та перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Оскільки ні прокурором ні обвинуваченим вирок суду в частині задоволення цивільного позову не оскаржується, суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ч.2 ст.404 КПК Українивирок Новокаховського міського суду Херсонської області від 18 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_7 в цій частині не переглядає.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, правильність кваліфікації його дій, в апеляційних скаргах прокурор та обвинувачений не оспорюють, а тому вирок відповідно до положень ст. 404 КПК України в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.
Відповідно до положень ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вина ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, за який він засуджений, при обставинах встановлених судом та викладених у вироку, повністю доведена.
В суді першої інстанцій ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав та пояснив, щов ніч з 19 лютого 2017 року на 20лютого 2017 року він разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 їхали по вул.Електромашинобудівників,м.Каховка в м.Нова Каховка. ОСОБА_13 заважала йому керувати автомобілем, він почав гальмувати, на дорозі була ожеледиця, він не впорався з керуванням і автомобіль врізався в дерево. ОСОБА_13 та ОСОБА_12 вилетіли через вікно і вдарилися об дерево. Він виліз з автомобіля, побачив, що ОСОБА_23 не рухалася, а ОСОБА_12 ще був живий, зупинив автомобіль таксі і разом з ОСОБА_14 та водієм таксі, поклали ОСОБА_12 на заднє сидіння авто і разом з ОСОБА_14 він відправив їх до лікарні. Попросив знайомого, щоб останній повідомив матері ОСОБА_13 про її загибель. В подальшому поїхав додому і вирішив піти до відділку поліції та повідомити, що він скоїв ДТП і був за кермом автомобіля. Не заперечував, що порушив п.2.3 б, п. 12.1, 12.4 ПДР України, і від його неправомірних дій загинули ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , а також завдані тілесні ушкодження ОСОБА_14 .
Крім того, вина ОСОБА_7 в інкримінованому злочині підтверджується наступними доказами.
Потерпіла ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що в ніч з 19 лютого 2017 року на 20 лютого 2017 року вона разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_7 поїхали до м. Нова Каховка, де вона, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вживали спиртні напої, ОСОБА_7 пив безалкогольне пиво. Коли їхали назад, стояв туман, дорога була слизькою, вони їхали швидко. Під час руху ОСОБА_13 била ОСОБА_7 по руці, по животу, він зупиняв машину і просив не заважати йому керувати автомобілем. Машину занесло, всі пасажири вилетіли з машини через лобове скло. Наталя впала на асфальт, вона впала на землю, ОСОБА_12 лежав біля дерева. ОСОБА_7 зупинив таксі, допоміг їй підвестися. Разом з водієм таксі посадили ОСОБА_12 в машину і вони поїхали в лікарню. ОСОБА_13 загинула на місці події.
Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні пояснила, щоперед ДТП спілкувалася з ОСОБА_13 по телефону, по голосу не чула, щоб остання була в стані алкогольного сп`яніння. Їй розповіли, що ОСОБА_7 набрав швидкість, на прохання їхати повільніше не реагував, був сильний туман, вони виїхали на смугу зустрічного руху і врізалися в дерево.
Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди з план-схемою та таблицею ілюстрацій, ДТП сталася 20 лютого 2017 року на автодорозі Херсон-Каховка-Генічеськ в напрямку вул.Першотравневої по вул.Електромашинобудівників внаслідок наїзду на перешкоду у вигляді дерева та подальшого перевертання автомобіля. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль ЗАЗ НОМЕР_1 розташований на лівому боці на відстані 9,3 м від задньої лівої, на відстані 9,3 м від передньої лівої, та на відстані 6,8 м від краю проїзної частини; на місці ДТП виявлено труп жіночої статі віком 30-35 років, розташований на тротуарі біля проїзної частини (т.2 а.п.15-29).
З висновку судово-медичної експертизи № 46 к від 24.02.2017 року вбачається, що у ОСОБА_14 виявлені тілесні пошкодження середньої тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я та легкі тілесні ушкодження, які спричинені тупими предметами, можливо від співударяння з виступаючими частинами в салоні автомобіля під час руху, при його зіткненні з перешкодою. Тілесні ушкодження могли бути спричинені 20 лютого 2017 року (т.2 а.п.23).
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 58 к від 20.02.2017 року у ОСОБА_13 виявлені тяжкі тілесні пошкодження за критерієм небезпеки для життя, які перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Враховуючи характер, локалізацію, механізм утворення тілесних ушкоджень, експерт вважає, що вони утворилися в результаті ударів об тупі виступаючі частини транспортного засобу, падінні тіла на ґрунт при зіткненні автотранспортного засобу з перешкодою з наступним випадінням тіла із транспортного засобу.
Судово-токсикологічною експертизою крові трупа виявлено етиловий спирт в концентрації 1,96 проміле, що зазвичай викликає алкогольне сп`яніння середнього ступеню. (т.2 а.п.24-25).
З висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 вбачається, що при експертизі трупа виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Враховуючи характер, локалізацію, механізм утворення вказаних тілесних ушкоджень, експерт вважає, що вони утворилися в результаті ударів об тупі виступаючі частини салону автотранспортного засобу, падінні тіла на ґрунт при зіткненні транспортного засобу із перешкодою з послідуючим випадінням тіла з транспортного засобу. Судово-токсикологічною експертизою крові трупа виявлено етиловий спирт в концентрації 2,50 проміле, що зазвичай викликає сильне алкогольне сп`яніння (т.2 а.п.28-29).
Згідно висновку авто-технічної експертизи № 98 АТ від 14.03.2017 року перед настанням дорожньо-транспортної пригоди робоча гальмівна система, рульове керування та ходова частина автомобіля ЗАЗ «Славута» реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходилися в технічно-справному стані (т.2 а.п.32-37).
Висновком судово-автотехнічої експертизи №112АТ від 03.03.2017 року встановлено, що у дорожній ситуації, що склалася, водій автомобіля ЗАЗ «110307», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.12.1,12.4 Правил дорожнього руху України. У дорожній ситуації, що склалася, водій автомобіля ЗАЗ «110307», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 мав технічну можливість попередити дану дорожньо-транспортну пригоду шляхом належного виконання вимог Правил дорожнього руху України. (т.2 а.п.38-40).
Згідно токсикохімічного дослідження в крові, сечі ОСОБА_7 етиловий спирт не знайдено (т.2 а.п.60).
Таким чином, вказані докази, які були судом належним чином перевірені та оцінені у сукупності, повністю підтверджують вину ОСОБА_7 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили загибель кількох осіб та спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження та спростовують доводи обвинуваченого про недоведеність його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст.286 КК України кваліфіковані правильно.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування або зміни вироку, - не встановлено.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність обвинувального акта щодо нього вимогам кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанціє вважає безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
За змістом ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувачення формулюється в обвинувальному акті - процесуальному рішенні, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Обвинувальний акт, як одна із форм завершення досудового розслідування повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Отже, обвинувальний акт це - обґрунтоване відповідно до норм права і сукупністю досліджених доказів твердження органу досудового слідства і прокурора про вчинення певною особою конкретного кримінально караного діяння і яке створює умови для реалізації повноважень учасниками процесу з метою подальшого вирішення кримінальної справи по суті в судовому порядку і можливого покарання обвинуваченого, винність якого хоча й обґрунтована, проте залишається версією обвинувачення в силу презумпції невинуватості і свободи оцінки доказів. Обвинувальним актом встановлюються межі кримінальної відповідальності особи та гарантується можливість реалізації прав особи як обвинуваченого.
Згідно з ч.ч.1-2 ст.42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Особа набуває статусу обвинуваченого в кримінальному провадженні, коли обвинувальний акт переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема розписок про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування від 31 березня 2017 року (т.1 а.п.8-9; 194-195) обвинувальні акти за ч.3 ст.286 КК України та ч.2 ст.185 КК України вручено ОСОБА_7 як і його захисникам, які приймали участь, як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду. Зазначені документи містять виклад фактичних обставин кримінального провадження та конкретне формулювання обвинувачення по кожному із епізодів (т.1 а.п. 2-4; 188-190). Згідно технічних записів підготовчих судових засідань від 13 квітня 2017 року, 19 квітня 2017 року, 05 травня 2017 року; 19 травня 2017 року; 26 травня 2017 року; 06 червня 2017 року (т.1 а.п.20;42;68;73;82;91);14 червня 2017 року(т.1 а.п.205); 15 червня 2017 року (т.1 а.п.108) будь-яких клопотань, заяв в підготовчому судовому засіданні про невідповідність обвинувальних актів вимогам ст.291 КПК України, з приводу того, що обвинувачення є незрозумілим та неконкретним стороною захисту та зокрема обвинуваченим не заявлялося.
Доводи апеляційної скарги з доповненнями обвинуваченого про те, що захисник ОСОБА_8 бездіяла, виконувала покладені обов`язки з істотним порушенням та не звернула увагу на невідповідність обвинувального акта ст.291 КПК України є необґрунтованими.
Згідно технічного запису підготовчого судового засідання від 19 квітня 2017 року, захисник ОСОБА_8 просила ознайомитися з матеріалами кримінального провадження та обвинувальним актом для визначення позиції захисту та встановлення відповідності обвинувального акта вимогам Кримінального процесуального кодексу України. В наступних судових засіданнях жодних зауважень щодо обвинувального акта захисник, як і обвинувачений не заявляли, та вважали за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду.
Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч.4 ст.47 КПК України захисник після його залучення має право відмовитися від виконання своїх обов`язків у випадку незгоди з підозрюваним, обвинуваченим щодо вибраного ним способу захисту, за винятком обов`язкової участі захисника.
Згідно ч.1 ст.54 КПК України, підозрюваний, обвинувачений має право відмовитися від захисника або замінити його.
Разом із цим, протягом всього кримінального провадження ОСОБА_7 не ставив питання про заміну захисника ОСОБА_8 починаючи з підготовчого судового засідання. Питання щодо перевірки якості правового захисту обвинуваченого в кримінальному провадженні, не входять в компетенцію колегії суддів Херсонського апеляційного суду, оскільки відповідно до положень ст.ст.404,407 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції на предмет їх відповідності вимогам чинного законодавства.
Доводи апеляційної скарги з доповненнями про те, що суд розглядав справу з обвинувальним ухилом колегія суддів вважає голослівними, так як відповідно до ст. 94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Дані вимоги судом першої інстанції виконані в повному обсязі. Судом безпосередньо допитані свідки, потерпіла, оголошені матеріали кримінального провадження.
Відповідно до технічних записів судових засідань, від 13 квітня 2017 року, 19 квітня 2017 року, 05 травня 2017 року; 19 травня 2017 року; 26 травня 2017 року; 06 червня 2017 року (т.1 а.п.20;42;68;73;82;91);14 червня 2017 року(т.1 а.п.205); 15 червня 2017 року, 22 червня 2017 року, 23 червня 2017 року, 07 липня 2017 року (т.1 а.п.108, 123, 171, 220, 234, 245), 05 вересня 2017 року, 06 вересня 2017 року, 22 вересня 2017 року; 11 жовтня 2017 року; 13 жовтня 2017 року, 18 жовтня 2017 року (т.2 а.п.6, 12, 133, 143), відводи складу Новокаховського міського суду Херсонської області у зв`язку з неупередженістю та порушення принципу верховенства права, згідно ст.75 КПК України, не заявлялися.
Не знайшли свого підтвердження і доводи в апеляційній скарзі про порушення вимог допустимості доказів.
Так, в основу обвинувального вироку суд першої інстанції поклав наступні докази, а саме:
- свідчення ОСОБА_15 про те, що остання про обставини ДТП нічого не знає, їй розказали, що ОСОБА_7 перевищив швидкість і її донька загинула в ДТП;
- покази неповнолітніх потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , допитаних в присутності педагога ОСОБА_25 , які показали, що про обставини дорожньо-транспортної пригоди їм нічого невідомо, їм сказали, що мама розбилася в машині;
- покази потерпілої ОСОБА_17 , в яких вона повідомила, що про обставини дорожньо-транспортної пригоди, в якій загинув її син, їй нічого невідомо;
- покази потерпілої ОСОБА_14 , з яких слідує, що вона з ОСОБА_26 сіли до авто в якому перебував ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , поїхали разом на вул. Світлово, де до 12 год. чекали друга ОСОБА_29 , але він не виходив на зв`язок. Потім вони піднялися до нього додому, і поїхали до м.Нова Каховка. В м. Нова Каховка вона, ОСОБА_30 та ОСОБА_28 вживали спиртні напої, ОСОБА_31 пив безалкогольне пиво біля кафе в м.Каховка. Коли їхали назад, вона запропонувала поїхати на таксі, але ОСОБА_30 наполягала, щоб їх відвіз додому ОСОБА_7 . Стояв туман, дорога була слизькою, вони їхали швидко. Машину занесло, всі пасажири вилетіли з машини через лобове скло. ОСОБА_30 впала на асфальт, вона впала на землю, ОСОБА_28 лежав біля дерева. Водій ОСОБА_7 зупинив таксі, підійшов до неї і запитав чи вона жива, допоміг підвестися. Потім він разом з водієм таксі погрузили ОСОБА_32 в машину і вони поїхали в лікарню. ОСОБА_30 загинула відразу, після того як вона підвелася, почала шукати ОСОБА_33 , але ОСОБА_31 сказав, щоб вона не ходила до неї, тоді вона зрозуміла, що ОСОБА_30 мертва. Коли вони їхали по дорозі, то ОСОБА_30 била ОСОБА_29 по руці по животу, він зупиняв машину і просив не заважати йому керувати автомобілем.
- покази свідка ОСОБА_24 , з яких слідує, що вона була кумою ОСОБА_34 . Перед аварією вона сиділа з дітьми ОСОБА_35 , було все нормально. Коли трапилася аварія, то ОСОБА_36 їй розповідала, що ОСОБА_29 набрав швидкість, вони просили його їхати повільніше, але він не реагував, був сильний туман, вони виїхали на смугу зустрічного руху і врізалися в дерево. Перед ДТП вона спілкувалася з ОСОБА_37 по телефону, остання телефонувала близько 2 год. ночі і сказала, що їде додому, поспить і прийде до неї. Вони планували святкувати день народження її хресника, по голосу вона не чула, щоб ОСОБА_30 була в стані алкогольного сп`яніння. Близько 5 год. ранку приїхав друг ОСОБА_7 і повідомив, що вони розбилися і ОСОБА_23 загинула;
- протокол огляду місця пригоди, з планом схемою та таблицею ілюстрацій, від 20 лютого 2017 року;
- постанову про визнання речовим доказом автомобіля ЗАЗ «110307» державний номер НОМЕР_1 ;
- лікарське свідоцтво про смерть № 68 НК ОСОБА_13 , в якому зазначено причиною смерті відкритий перелом кісток черепа з розчавленням головного мозку;
- лікарське свідоцтво про смерть № 69 НК ОСОБА_12 від 20.02.2017 року, в якому зазначено причиною смерті закрита травма черевної порожнини;
- висновком судово-медичної експертизи № 46 к від 24.02.2017 року, відповідно до якого на підставі судово-медичної експертизи у ОСОБА_14 виявлені тілесні пошкодження середньої тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я та легкі тілесні ушкодження. Всі тілесні ушкодження спричинені тупими предметами, можливо від співударяння з виступаючими частинами в салоні автомобіля під час руху, при його зіткненні з перешкодою. Тілесні ушкодження могли бути спричинені 20 лютого 2017 року;
- висновок судово-медичної експертизи № 58 к від 20.02.2017 року, відповідно до якого на підставі судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 виявлені тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя і які перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті;
- висновок №104 від 23.02.2017 року судово імунологічної експертизи та висновок №319 від 24.02.2017 року судово гістологічної експертизи;
- висновок судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 , з якого слідує, що при експертизі виявлені тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, які перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті;
- висновок № 105 від 23.02.2017 року судово імунологічної експертизи та висновок № 320 від 24.02.2017 року судово гістологічної експертизи;
- висновок авто - технічної експертизи № 98 АТ від 14.03.2017 року, згідно якої перед настанням дорожньо-транспортної пригоди робоча гальмівна система, рульове керування та ходова частина автомобіля ЗАЗ «Славута» реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходилися в технічно-справному стані;
- висновок судово-автотехнічої експертизи № 112АТ від 03.03.2017 року, яким встановлено, що у дорожній ситуації, що склалася, водій автомобіля ЗАЗ «110307» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.12.1,12.4 Правил дорожнього руху України. У дорожній ситуації, що склалася, водій автомобіля ЗАЗ «110307» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 мав технічну можливість попередити дану дорожньо-транспортну пригоду шляхом належного виконання вимог Правил дорожнього руху України;
- поліс страхування цивільно правової відповідальності № АЕ/9765547 від 27.06.2016 року, згідно якого забезпечений транспортний засіб ЗАЗ 110 307 НОМЕР_1 , страхова сума за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 200 000 грн.; за шкоду заподіяну майну 100 000 грн., страховик ПрАТ СК «Юнівес» (а.п. 43 т.1);
- токсикохімічне дослідженняя крові, сечі ОСОБА_7 , проведеного КУ «Обласний наркологічний диспансер» ХОР Токсикологічна лабораторія, відповідно до якого в крові та сечі етиловий спирт не знайдено (а.п. 60 т.1);
Дані пояснення свідків, потерпілої та письмові докази перевірені безпосередньо судом та їм надана належна оцінка, враховуючи пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який згідно технічного запису судового засідання від 18 жовтня 2017 року (т.2 а.п.143) вину визнав та пояснив, що дорожньо-транспортна пригода сталася в ніч з 19.02.2017 року на 20.02.2017 року. Напередодні йому зателефонував його товариш, який попросив забрати з м. Каховка Херсонської області ОСОБА_38 , бо він не встигав. Він забрав ОСОБА_38 і разом з ОСОБА_39 чекали на товариша. Потім ОСОБА_23 попросила забрати ОСОБА_40 , вони поїхали за нею. Після цього зустрівшись з товаришем, вирішили їхати з ОСОБА_39 до м. Нова Каховка, ОСОБА_23 та ОСОБА_41 попросилися з ними. Вони приїхали до міста, він зайшов до себе додому, потім вони перебуваючи в машині поспілкувалися і він запропонував дівчатам їхати на таксі до м. Каховка, але ОСОБА_23 заперечувала та просила його відвезти їх додому. Коли вони їхали до м.Каховка по вул.Електромашинобудівників в м. Нова Каховка, ОСОБА_42 заважала йому керувати автомобілем, він почав гальмувати, зрозумів, що на дорозі ожеледиця, машину повело, він не впорався з керуванням і автомобіль врізався в дерево. ОСОБА_13 та ОСОБА_43 вилетіли через вікно і вдарилися об дерево. Він виліз з автомобіля і побачив ОСОБА_38 , яка не рухалася. ОСОБА_43 ще був живий, він зупинив автомобіль таксі і разом з ОСОБА_44 та водієм таксі, поклали ОСОБА_45 на заднє сидіння авто і разом з ОСОБА_44 він відправив їх до лікарні. Потім зателефонував товаришу і попросив, щоб він повідомив матері ОСОБА_13 про її загибель, а сам поїхав за дружиною ОСОБА_45 , щоб відвезти її в лікарню. В подальшому поїхав додому і вирішив піти до відділку поліції та повідомити, що він скоїв дорожньо транспортну пригоду і був за кермом автомобіля. Не заперечує, що він порушив п.2.3 б, п. 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, та що від його неправомірних дій загинули ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , а також завдані тілесні ушкодження ОСОБА_14 . В скоєному розкається.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що письмові та речові докази безпосередньо в судовому засіданні досліджені не були, а досліджувалися докази, що характеризують особу обвинуваченого, являються надуманими та спростовуються матеріалами провадження., зокрема технічним записом судового засідання від 13 жовтня 2017 року (т.2 а.п.133), в ході якого були оголошені та досліджені письмові докази, надані стороною обвинувачення.
Вирок суду ґрунтується на досліджених доказах, є мотивованим, має однозначні судження, його висновки конкретні і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Свідки попереджені про кримінальну відповідальність за ст.ст.384-385 КК України, потерпіла за ст.384 КК України, неповнолітні потерпілі допитувалися в присутності педагога, а тому в колегії суддів відсутні сумніви в їх правдивості.
Колегія суддів також враховує, що пояснення потерпілої не мають розбіжностей з поясненнями обвинуваченого, вони були повністю враховані судом під час розгляду справи, в тому числі і щодо дій потерпілої ОСОБА_13 , які передували дорожньо-транспортній пригоді.
Крім того, доводи про те, що подія відбулася в ніч з 19 лютого 2017 року на 20 лютого 2017 року, спростовується матеріалами кримінального провадження, а саме поясненнями потерпілої ОСОБА_14 , протоколом огляду місця пригоди, планом схемою (т.2 а.п.15-29), з яких слідує, що ДТП сталася 20 лютого 2017 року на автодорозі Херсон-Каховка-Генічеськ, а крадіжку майна вчинено 19 квітня 2017 року.
Як вбачається з апеляційної скарги з доповненнями обвинувачений ОСОБА_7 заперечує проти порушення ним Правил дорожнього руху України п.п.2.3 б; 12.1; 12.4, та не згоден з висновком судово-автотехнічної експертизи №112 АТ від 03 березня 2017 року, яким встановлено, що у дорожній ситуації, що склалася, водій автомобіля ЗАЗ «110307» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.12.1,12.4 Правил дорожнього руху України. У дорожній ситуації, що склалася, водій автомобіля ЗАЗ «110307» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 мав технічну можливість попередити дану дорожньо-транспортну пригоду шляхом належного виконання вимог Правил дорожнього руху України. (а.п. 32-40 т.1).
Прослухавши технічний запис судового засідання від 18 жовтня 2017 (т.2 а.п.143), встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, визнав в повному обсязі в тому числі і щодо порушення вимог п.п.2.3 б; 12.1; 12.4 Правил дорожнього руху України.
Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи №112 АТ від 03 березня 2017 року, експертиза проводилася судовим експертом сектору автотехнічних досліджень Херсонського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_46 , який має вищу технічну освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення експертиз за спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди» із стажем експертної роботи з 2006 року. Експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта та відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків за ст.384, 385 КК України. Для проведення експертизи були надані матеріали кримінального провадження (т.2. а.п.52-54).
Клопотання про допит експерта в судовому засіданні стороною захисту не заявлялися, тому сумніви щодо вірності висновку авто-технічної експертизи у колегії суддів відсутні.
Твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі з доповненнями про те, що вимоги п.2.3 «б», п.12.1, п.12.4 Правил дорожнього руху України він не порушував, що підтверджується висновком авто-технічної експертизи №98А від 14.03.2017 року, згідно якого автомобіль ЗАЗ 110307, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходився у технічно справному стані є безпідставними, оскільки вказаний висновок експерта не стосується оцінки дій ОСОБА_7 під час дорожньо-транспортної пригоди, а лише визначає технічний стан автомобіля.
Доводи в апеляційній скарзі з доповненнями про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою ряд обставин, що пом`якшують покарання, та призначив занадто суворе покарання за ч.2 ст.185 КК України, так як ОСОБА_7 скоїв злочин в шоковому стані після ДТП, крадіжка не була запланована, а шкода відшкодована, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки за ч.2 ст.185 КК України, судом враховано пом`якшуючі покарання обставини щире каяття та відшкодування шкоди, при цьому суд призначив покарання за вказаний злочину в мінімальних межах покарання у виді позбавлення волі.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження за епізодом скоєння ОСОБА_7 крадіжки, передбаченої ч.2 ст.185 КК України судом обрано порядок дослідження доказів, передбачений ч.3 ст.349 КПК України, оскільки ОСОБА_7 визнав себе повністю винуватим у скоєнні вказаного кримінального правопорушення, сторони кримінального правопорушення не оспорювали фактичні обставини кримінального правопорушення, а тому суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому згідно технічного запису судового засідання від 23 червня 2017 року суд детально роз`яснив сторонам положення ст.349 КПК України, обвинувачений пояснив, що вказані положення йому зрозумілі (т.1 а.п.171).
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.3 КК України знайшла підтвердження під час судового розгляду та його дії суд вірно кваліфікував за ст.286 ч.3 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили загибель кількох осіб та спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження та за ст. 185 ч.2 КК України, як таємне викраденння чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Посилання прокурора та обвинуваченого в їх апеляційних скаргах про те, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, є надуманими та такими, що не заслуговують на увагу і не підлягають задоволенню.
Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Критерієм обрання конкретного заходу примусу, необхідного й достатнього для досягнення вказаної мети, відповідно до визначених у ст. 65 КК України правових орієнтирів є ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд відповідно до ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких; дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання.
Доводи в апеляційній скарзі з доповненнями, що суд не врахував обставини, що пом`якшують кримінальну відповідальність (ст.66 КК України), а саме те, що обвинувачений одружений, має на утриманні малолітню дитину, бабусю, яка потребує допомоги, є безпідставними, оскільки такі обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не доведені стороною захисту. В мотивувальній частині вироку при призначенні покарання суд першої інстанції врахував обставини, що пом`якшують покарання щире каяття за обома епізодами та врахував, що згідно з токсикохімічним дослідженням в крові, сечі ОСОБА_7 етиловий спирт не знайдено (т.2 а.п. 74) Крім того, згідно змісту обвинувального акта, як обтяжуючу покарання обставину щодо ОСОБА_7 не вказано перебування в стані сп`яніння.
Судом першої інстанції також враховано, що внаслідок порушення ОСОБА_7 ПДР України загинуло двоє людей, іншій потерпілій заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження, а також факт того, що обвинувачений за епізодом скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України не відшкодовував заподіяну шкоду, не надавав допомогу сім`ям загиблих потерпілих, у зв`язку із чим суд вірно не застосував положення ст.69 КК України.
Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції, врахувавши думки сторін, прийшов до вірного висновку, що для виправлення ОСОБА_7 та попередження скоєння нових злочинів необхідним і достатнім буде покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, в межах санкції ч.3 ст.286 КК Україниз призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки. Заепізодом скоєння крадіжки суд також вірно визначив покарання в межах санкції ч.2 ст.185КК України.
Застосування судом положень ч.1 ст.70 КК України та призначення остаточного покаранняшляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, враховуючи вище викладене також є співмірним вчиненим злочинам.
На думку колегії суддів саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів і буде відповідати засадам ст.65 КК України.
Колегія суддів також не знаходить підстав для виключення з мотивувальної частини вироку посилання суду як на пом`якшуючу покарання обставину, щире каяття обвинуваченого у скоєних злочинах, як про те вказує в апеляційній скарзі прокурор, оскільки відповідна обставина вірно встановлена судом першої інстанції. Крім того, згідно матеріалів провадження, зокрема обвинувального акта (а.п.2-4), сторона обвинувачення за епізодом злочинної діяльності ч.3 ст.286 КК України, вказувала, як на обставину, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого.
Доводи в апеляційній скарзі з доповненнями про необхідність застосування ст.72 ч.5 КК України, в редакції закону № 838-VIII від 26.11.2015 року та зарахування до строку призначеного покарання, періоду попереднього ув`язнення з 20 лютого 2017 року по день набрання вироком законної сили, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.

Так відповідно до ч.5 ст.72 КПК України в редакції закону № 838-VIII від 26.11.2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У строк попереднього ув`язнення включається строк:
а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;
б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;
в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;
г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;
ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Як вбачається із матеріалів провадження в рамках кримінальних проваджень №0000056, №0001077 попереднє ув`язнення відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не застосовувалося.

Згідно відповідей ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» від 07 квітня 2020 року та ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» від 07 квітня 2020 року на запит Херсонського апеляційного суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінальних проваджень №0000056, №0001077 у вказаних установах не утримувався.

Натомість ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області відносно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту (т.2 а.п.31-32). Вказаний запобіжний захід діяв відносно ОСОБА_7 протягом всього кримінального провадження, як під час досудового розслідування, так і судового розгляду.

Таким чином положення ч.5 ст.72 КК України не можуть бути застосовані у даному випадку.
Враховуючи вищевикладене, вирок суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідає вимогам ст. 370 КПК України. На думку колегії суддів, він ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінки доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та вважає що саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого.
За вищевказаних обставин, апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора та апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Новокаховського міського суду Херсонської області від 18 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3