У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 січня 2020 року, якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 22 березня 2020 року включно, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Арциз Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, у кримінальному провадженні № 0000632 від 12.07.2017 року.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" терміном до 22 березня 2020 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.

Вважає, ухвалу слідчого судді про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою незаконною, необґрунтованою та такою що підлягає скасуванню.

Вказує, що суд не встановив чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінуємого кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зазначає, що ОСОБА_6 має неповнолітню дитину, постійне місце проживання, одружений, має батьків пенсіонерів, що свідчить про наявність в нього міцних соціальних зв`язків, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, у вчиненні інших злочинів не підозрюється.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Першим слідчим відділом Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000632 від 12.07.2017 року за підозрою ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 190, ст. 356, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 296 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 14.07.2019 року, близько 11:15 годині, ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_8 , які перебуваючи разом з іншими неустановленими слідством особами, біля будівлі з надписом «Шиномонтаж», що розташована по вул. І. Франка, с. Вікторівка, Березівського району, Одеської області, на ґрунті неприязних відносин виникла суперечка із ОСОБА_9 , який приїхав до вказаного місця на автомобілі «Volkswagen», моделі «Jetta» з реєстраційними номерами НОМЕР_1 .

Під час суперечки, у ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та невстановлених досудовим розслідуванням осіб, виник спільний злочинний умисел на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_9 , з метою заволодіння його майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я.

Реалізуючи злочинний намір, ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, наздогнав ОСОБА_9 , який намагався залишити місце події, після чого декілька разів кинув у ОСОБА_9 складний ніж, наніс удар в обличчя та повалили останнього на землю.

Продовжуючи вчинення злочинних дій, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 спільно з невстановленими досудовими розслідуванням особами, почали завдавати ОСОБА_9 удари руками та ногами по різним часинам тіла.

Під час побиття потерпілого, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 використовуючи ножі, які вони зберігали при собі, завдали ОСОБА_9 шість ударів в сідниці та стегна. В результаті отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_9 втратив свідомість.

Надалі, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 умисно, з корисливих мотивів, заволоділи мобільним телефоном марки «IPhone 8» вартістю 7200 гривень та мобільним телефоном «IPhone 10» вартістю 19 500 гривень, що належали ОСОБА_9 .

Продовжуючи, реалізацію спільного злочинного умислу керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , разом із невстановленими досудовим розслідуванням особами, проникли до автомобіля «Volkswagen», моделі «Jetta», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому приїхав ОСОБА_9 та незаконно заволоділи належними останньому грошовими коштами у сумі 213 000 гривень та 30 000 доларів США (що за курсом НБУ станом на 14.07.2019 становить 774 000 гривень), які знаходились у сумці.

Після чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , спільно з неустановленими особами, зникли з місця вчинення злочину.

23.07.2019 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, тобто у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, спрямованому на заволодіння майном у особливо великих розмірах.

Слідчим до суду подано клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 терміном на два місяці в межах строку досудового розслідування без визначення розміру застави. В обґрунтування клопотання зазначив, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та про наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведеним ризикам та прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без права внесення застави.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Слідчим суддею вірно зазначено в ухвалі про те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, яке згідно ч.5 ст.12 КК України є особливо тяжким злочином.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, а саме: заявою ОСОБА_9 , яка надійшла до Березівського ВП та була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» за №2229 від 14.07.2019 року; довідкою про госпіталізацію ОСОБА_9 ; інформацією, яка міститься в протоколах допитів потерпілого ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 ; в протоколі огляду місця події від 14.07.2019 року з планом-схемою до нього; в протоколі огляду місця події від 15.07.2019 року; в постанові від 15.07.2019 року про приєднання речових доказів, вилучених в ході оглядів 14.07.2019 року та 15.07.2019 року; в протоколах допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ; рапортом старшого оперуповноваженого СКП Березівського ВП Лиманського відділу поліції ГУ НП в Одеській області ОСОБА_15 від 14.07.2019 року; рапортом старшого оперуповноваженого УКР ГУНП в Одеській області ОСОБА_16 ; рапортом старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_17 ; інформацією, яка міститься в протоколі огляду речей від 31.07.2019 року; а також даними, що зафіксовані на відео з камер спостереження.

При цьому, слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового слідства відносно ОСОБА_6 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Тому доводи захисника про відсутність доказів на підтвердження обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України є безпідставними.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що є значна ймовірність того, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та слідства, незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні з метою відмови від дачі показань або їх зміни. Також, оскільки на цей час не встановлено місцезнаходження всіх речових доказів, ОСОБА_6 може знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що матиме негативний вплив на хід досудового слідства та судового розгляду справи, чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того встановлений ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України. Так, ОСОБА_6 може продовжити вчиняти неправомірні дії щодо потерпілого з урахуванням обставин кримінального провадження.

Судом оцінено репутацію підозрюваного, а саме, те що ОСОБА_6 тривалий час перебував у розшуку, обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, в разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні йому загрожує покарання до 15 років позбавлення волі, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місті його постійного проживання, вік та стан здоров`я підозрюваного.

Вищезазначені обставини вказують на наявність ризиків передбачених п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

П. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 та особу підозрюваного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Посилання апелянта на те що, підозрюваний має постійне місце проживання, неповнолітню дитину та позитивні характеристики, що свідчить про міцні соціальні зв`язки, не свідчать про можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, оскільки, вказані факти не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики. Ризики, встановлені слідчим суддею у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи підозрюваного у встановленому законом порядку.

Крім того, колегія суддів визнає неспроможними доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого не визначення слідчим суддею розміру застави. Так, згідно п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, поєднаному із застосуванням насильства, колегія суддів вважає, що слідчий суддя цілком обґрунтовано не визначив розмір застави у даному кримінальному провадженні, належним чином умотивувавши своє рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 січня 2020 року, якою до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 22 березня 2020 року включно - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді