ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1255/20 Справа № 176/190/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2020 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2020 року було відмовлено у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Як встановлено судом, в місцях позбавлення волі за вироком суду ОСОБА_8 знаходиться з 29 грудня 2010 року, з цього часу утримувався у Криворізькому СІ, характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав. До праці не залучався.
З 04 липня 2011 року продовжує відбувати покарання в Жовтоводській ВК №26.
За період відбування покарання в Жовтоводській ВК № 26, засуджений має 9 заохочень та після того 1 суворе стягнення від 22 квітня 2019 року у вигляді поміщення до дисциплінарного ізолятора на 5 діб за перешкоджання проведення адміністрацією установи обшуку. На виробництві установи не працевлаштований, виконує роботи з благоустрою колонії.
Протягом тривалого строку відбування покарання у засудженого відбувалися позитивні прояви в поведінці, під час відбування покарання засуджений проходив навчання в державному професійно технічному навчальному закладі Жовтоводський навчальний центр № 26, що діє при ДУ Жовтоводська ВК № 26 та отримав професією Столяр будівельний. Тесляр.
В період прибуття до Жовтоводської ВК № 26, а саме з липня 2011 року по вересень 2015 року мав лише пасивну поведінку та не мав жодного заохочення, в тому числі період попереднього ув`язнення в Криворізькому СІ.
Більш того засуджений мав можливість виявити себе та проявити ініціативу бути залученим до суспільно-корисної праці протягом як на початку строку відбування покарання так і в господарській обслузі установи за місцем попереднього ув`язнення, та отримати за весь цей час бодай хоч одне заохочення. Але жодної ініціативи не виявив, як вбачається та підтверджується в період перебування в СІЗО з 29 грудня 2010 року по 04 липня 2011 року мав лише пасивне, безініціативне відношення до праці та посередню характеристику.
Згідно довідки медичної частини установи засуджений ОСОБА_8 є працездатний та може виконувати будь-яку роботу.
Крім того як вбачається та підтверджується матеріалами особової справи, в минулому 2019 році поведінка засудженого ОСОБА_8 змінилася на негативну, що витікає із накладеного по відношенню до останнього дисциплінарного стягнення у вигляді поміщення до ДІЗО на 5 діб за перешкоджання у проведенні обшуку та при цьому як витікає, останній в цей час вживав алкоголь.
З цього часу та по теперішній час тобто на протязі більш як півроку після накладення стягнення засуджений ОСОБА_8 жодним чином з позитивного боку себе не виявив та адміністрацією установи не заохочувався.
Як вбачається з матеріалів заяви та особової справи в них відсутні жодні юридичні документи, які підтверджують що засуджений під час відбуття покарання залучався до робіт з благоустрою установи, а також те, що був офіційно працевлаштований на виробництві установи, як то накази по установі чи з іншим власником, трудовий договір, контракт чи інший документ, та при цьому що дійсно мав норми виробітку, відсутність даних про які в особовій справі вказує на формальність застосованих по відношенню до засудженого ОСОБА_8 заохочень.
Крім того, ОСОБА_8 , розглядався на адміністративній комісії установи 21 квітня 2016 року, 23 травня 2019 року відповідно до ст. 101 КВК України та йому відмовлено, як такому, що не стає на шлях виправлення. Відповідно до ст. 82 КК України розглядався на адміністративній комісії установи 03 січня 2019 року відмовлено як такому який не став на шлях виправлення. Відповідно до ст. 81 КК України розглядався на адміністративній комісії установи 30 листопада 2018 року відмовлено як такому який не довів своє виправлення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В своїй апеляційній скарзі захисник засудженого просить скасувати ухвалу Жовтоводського міського суду від 27 лютого 2020 року та постановити нову, якою задовольнити клопотання ОСОБА_8 та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, призначеного за вироком суду, мотивуючи такі вимоги тим, що за час відбування покарання засуджений повністю довів, що став на шлях виправлення та має всі правові підстави для застосування до нього вимог ст. 81 КК України, на момент звернення із даним клопотанням, засуджений стягнень не має, минулі стягнення врахуванню при вирішенні питання щодо умовно-дострокового звільнення не підлягають, оскільки погашені засудженим в установленому законом порядку, має заохочення.
Щодо праці засудженого на час відбування покарання, то захисник в своїй скарзі зазначає, що не всі виправні колонії можуть забезпечити засуджених робочими місцями на підприємстві УВП.
Позиції учасників судового провадження.
Засуджений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою звільнити ОСОБА_8 умовно-достроково від відбування покарання.
Прокурор заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Мотиви суду.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи засудженого та його захисника, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Розглядаючи заяву засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення, суд повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого, який відбуває покарання за особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, та дійшов вмотивованого висновку про відмову у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбуття призначеного покарання, пославшись на те, що виходячи з встановлених судом обставин щодо поведінки засудженого та відношення його до праці, така заява засудженого ОСОБА_8 є передчасною.
Так, застосування положень ст. 81 КК України щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є правом суду.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, судом обґрунтовано враховано те, що ОСОБА_8 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, оскільки мав одне стягнення та має 9 заохочень за весь період відбування покарання, також враховано його пасивне, безініціативне ставлення до праці.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про не доведення засудженим свого виправлення.
Так, за весь період відбування покарання, засуджений мав одне стягнення у вигляді поміщення до дисциплінарного ізолятора на 5 діб, яке хоч і є погашеним, однак характеризує його поведінку протягом всього періоду відбування покарання, а тому посилання захисника на те, що минулі стягнення врахуванню при вирішенні питання щодо умовно-дострокового звільнення не підлягають є необгрунтованим.
Крім того, наявність у ОСОБА_8 лише дев`яти заохочень за весь період відбування покарання, починаючи з 29.12.2010 року, не свідчить про те, що засуджений своєю поведінкою довів своє виправлення.
Твердження захисника щодо праці засудженого на час відбування покарання, а саме, що не всі виправні колонії можуть забезпечити засуджених робочими місцями на підприємстві УВП є необгрунтованим, оскільки захисником не надано жодних документів на підтвердження того факту, що саме з цих підстав засуджений не був працевлаштований в установі відбування покарання, разом з тим судом першої інстанції було встановлено, що в період перебування ОСОБА_8 в СІЗО з 29.12.2010 року по 04.07.2011 року засуджений мав пасивне, безініціативне відношення до праці, при цьому відповідно до довідки медичної частини установи засуджений є працездатним та може виконувати будь-яку роботу, також зазначено, що в матеріалах особової справи відсутні документи щодо залучення засудженого до робіт з благоустрою установи та щодо офіційного працевлаштування на виробництві установи.
Крім того, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обгрунтовано враховано те, що засудженому ОСОБА_8 на засіданні комісії установи від 03.01.2019 року було відмовлено у застосуванні ст.82 КК України, оскільки засуджений не став на шлях виправлення, а також, що засудженому рішенням комісії установи від 30.11.2018 року було відмовлено у застосуванні до нього ст.81 КК України, оскільки ОСОБА_8 не довів своє виправлення.
Враховуючи викладене, судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про не доведення засудженим свого виправлення з посиланням на ті обставини, що засуджений ОСОБА_8 не довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, з чим погоджується колегія суддів.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 , оскільки відсутні достатні підстави стверджувати, що останній протягом строку відбування покарання довів своє виправлення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги засудженого не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, тому у задоволенні вимог його апеляційної скарги слід відмовити.
Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів і підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.
А тому, керуючись положеннями ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2020 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4