Номер провадження: 11-сс/813/470/20
Номер справи місцевого суду: 947/1166/20 1-кс/947/670/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваної ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16.03.2020 року в кримінальному провадженні №0000012 від 14.01.2020 року, -
встановив:

оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні № 0000012 від 14.01.2020 року та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави у сумі 73570 гривень, строком до 08.04.2020 року, відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Іллічівськ, Одеської області, громадянки України, непрацюючої, з вищою освітою, одруженої, маючої на утриманні двох неповнолітніх дітей, без місця реєстрації, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.3 ст.191 КК України.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні слідчого управління ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000012 від 14.01.2020 року за підозрою у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.3 ст.191 КК України, а саме в пособництві у привласненні чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
14.01.2020року відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.3 ст.191 КК Українибули внесені до ЄРДР за № 0000012.
16.03.2020 року ОСОБА_8 була затримана на підставі рішення суду.
16.03.2020 року слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16.03.2020 року задоволено клопотання слідчого та обрано запобіжний захід підозрюваній ОСОБА_8 у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно підозрюваної запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у виді домашнього арешту в нічний час доби. Зазначає, що слідчий суддя не дослідив та не врахував всіх обставин справи, зокрема те, що підозрювана має на утриманні двох неповнолітніх дітей, має місце постійного проживання та міцні соціальні зв`язки, проживає разом з чоловіком та дітьми. Вказує, що ні слідчий у клопотанні, ні прокурор в судовому засіданні не довели той факт, що більш м`який запобіжний захід є недостатнім. Просить врахувати наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей та відсутність ризиків, на які посилається сторона обвинувачення.
Заслухавши суддю-доповідача; захисника ОСОБА_7 та підозрювану ОСОБА_8 які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначивши, що підозрювана ухилялась від явки до слідчого, може переховуватись від органів досудового слідства та суду; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою, визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставами для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя та суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

Під час розгляду клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя районного суду не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, за вчинення якого з урахуванням положень ч.2 ст.183 КПК України може бути застосований такий запобіжний захід, а також того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 196 КПК України в ухвалі про застосування запобіжного заходу має бути викладено обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ст. 177 КПК України.

Оскаржуване рішення слідчий суддя мотивував обґрунтованістю підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.3 ст.191КК України, тяжкістю покарання, що загрожує підозрюваній у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а також тим, що підозрювана ігнорувала виклики до слідчого, переховувалась від органів досудового розслідування, відсутність місця реєстрації та місця роботи, у зв`язку з чим слідчий суддя прийшов до переконання, що в рамках даного кримінального провадження наявні ризики можливого переховування підозрюваної ОСОБА_8 від органу досудового розслідування та суду, та можливого незаконного впливу на свідків даного кримінального провадження.

Погоджуючись з рішенням слідчого судді щодо обґрунтованості підозри, апеляційний суд враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваної, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Проте, апеляційний суд, не погоджується з рішенням слідчого судді щодо наявності ризиків, зокрема, ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Як зазначено в п. 111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії» обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції. Як зазначено в Рішенні ЄСПЛ «Александр Макаров проти Росії» національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами.

Як зазначено в п. 143 Рішення ЄСПЛ «Бойченко проти Молдови» одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою (аналогічні справи «Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови»).

Небезпека переховування підозрюваної не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою («Строган проти України»).

Таким чином, апеляційний суд зазначає, що всі ризики повинні бути фактично доведені та обґрунтовані.

Апеляційний суд не погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності ризику можливого знищення документів які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а саме особової справи ОСОБА_8 , в якій знаходяться документи, на підставі яких останній ймовірно незаконно була призначена та у подальшому виплачена державна соціальна допомога, оскільки вказані документи не перебували у володінні підозрюваної ОСОБА_8 та вільного доступу до них вона не мала.

Слідчий суддя в своїй ухвалі обґрунтував наявність ризику можливого переховування підозрюваної ОСОБА_8 від органу досудового розслідування тим, що вона не з`явилась за викликом до слідчого, а також послався на тяжкість покарання та відсутність в неї місця роботи і місця постійної реєстрації.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_8 проживає разом зі своєю сім`єю чоловіком та двома неповнолітніми дітьми, які потребують материнського піклування, що свідчить про наявність у неї міцних соціальних зв`язків, також вона має тяжке захворювання.

При цьому, в матеріалах провадження відсутні достатні дані, які б свідчили про необхідність застосування відносно підозрюваної ОСОБА_8 виключно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи з характеру підозри та ролі її у вчиненому.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя не дотримався зазначених вимог закону.

Слідчим суддею не враховано доводи захисника про те, що підозрювана тимчасово не працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, одружена, позитивно характеризується за місцем проживання, має стійкі соціальні зв`язки.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, апеляційний суд приходить до висновку, що обраний слідчим суддею запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно підозрюваної є занадто суворим, з урахування конкретних обставин справи, з огляду на таке.

Апеляційним судом встановлено, що підозрювана ОСОБА_8 має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, що також свідчить про наявність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків.

Враховуючи встановлені апеляційним судом обставини, з урахуванням положень ч.2 ст. 183 КПК України, на даній стадії досудового розслідування, відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, оскільки він, з урахуванням конкретних обставин справи, є занадто суворим.

Разом з тим, оскільки матеріали кримінального провадження містять докази про можливу причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.3 ст.191КК України, апеляційний суд вважає, що існує певний ризик переховування її від органів досудового розслідування, який обумовлює необхідність обрання відносно підозрюваної запобіжного заходу, який забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваної.

Апеляційний суд вважає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження та забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, та реально забезпечить контроль за її поведінкою, до неї необхідно застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту з забороною залишати житло в період часу з 22:00 години до 06:00 години, який є цілком співмірним вчиненому та особі підозрюваної та зможе забезпечити виконання підозрюваною процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

З урахуванням встановлених судом обставин, апеляційна скарга захисника підозрюваної підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала слідчого судді, якою задоволено клопотання слідчого та обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_8 , як така, що постановлена з недотриманням вимог КПК України, вимог Конвенції про права людини та основоположні свободи та практики Європейського суду з прав людини підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді домашнього арешту, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 177, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 задовольнити, ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16.03.2020 року, про застосування відносно підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави у кримінальному провадженні № 0000012 від 14.01.2020 року за ч.5 ст. 27, ч.3 ст.191КК України скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити та застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Іллічівськ, запобіжного заходу у виді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з 22:00 години до 06:00 години наступного дня, строком до 08.04.2020 року.
На підставі ч.5 ст. 194 КПК України покласти на підозрювану ОСОБА_8 наступні обов`язки:
- прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора та суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
Виконання ухвали в частині домашнього арешту покласти на Овідіопольський ВП ГУНП в Одеській області.
Повернути заставу в сумі 73570 гривень, внесену за ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16.03.2020 року про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 заставодавцю.
Контроль за виконання ухвали покласти на прокурора процесуального керівника у кримінальному провадженні.
Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4