Ухвала
Іменем України
24 грудня 2019 р.
м. Київ
Провадження № 51-6371 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого - ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 серпня 2019 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 21 листопада 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0007899 щодо ОСОБА_6 ,
встановив:
Вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 серпня 2019 року
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Гарманівка Компаніївського району Кіровоградської області, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.
Стягнуто із неповнолітнього ОСОБА_6 на користь неповнолітнього ОСОБА_4 1500 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 7000 грн. на відшкодування моральної шкоди. У разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_6 грошових коштів, вказану суму коштів ухвалено стягнути із законного представника ОСОБА_7 .
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 21 листопада 2019 року цей вирок залишено без зміни.
За вироком суду, неповнолітній ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 15 вересня 2018 року, приблизно о 19 год. 45 хв., перебуваючи по вул. Шевченка, 36 в м. Кропивницькому, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, розуміючи та бажаючи настання протиправних наслідків, наніс неповнолітньому ОСОБА_4 два удари кулаком в обличчя, спричинив легкі тілесні ушкодження у виді садна губи.
Як вбачається зі змісту касаційної скарги, представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 вважає вищенаведені судові рішення в частині вирішення цивільного позову незаконними і необґрунтованими. Стверджує, про безпідставну відмову у стягненні витрат на правову допомогу адвоката. Вважає, що суд частково задовольняючи цивільний позов та стягуючи моральну шкоду, не врахував характер і обсяг моральних страждань потерпілого. Повідомляє, що суд апеляційної інстанції на вказані порушення вимог закону увагу не звернув, не виправив їх. Просить задовольнити цивільний позов повністю і стягнути із засудженого на користь потерпілого 15000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 15000 грн. витрат на правову допомогу адвоката.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, суд не вбачає підстав для її задоволення.
Висновки суду про доведеність винуватості, кваліфікація дій засудженого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України та призначене покарання у касаційній скарзі не оскаржуються.
Що стосується доводів представника потерпілого про неправильне вирішення цивільного позову, то суд дійшов наступного висновку.
Частиною 1 ст. 128 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
У випадку вирішення питання щодо процесуальних витрат, суд має чітко дотримуватись вимог глави 8 КПК України, яка регламентує поняття процесуальних витрат у кримінальному процесі, їх види та порядок відшкодування.
Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК України установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.
Відмовляючи в задоволенні цивільного позову в частині стягнення витрат на правову допомогу, районний суд зазначив, що такі витрати мають бути документально підтверджені та доведені, разом з тим позивачем не додано до квитанції про сплату грошових коштів в розмірі 15000 грн. розрахунок таких витрат (обсяг наданих послуг і виконаних робіт, а також їх вартість).
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦПК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, крім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодження здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Зокрема, вирішуючи питання про доведеність підстав та розміру заподіяної моральної шкоди, суд виходив з доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
Підставами для відшкодування заподіяної моральної шкоди, вірно взято до уваги, що діями обвинувачуваного потерпілому були заподіяні душевні страждання, фізичний біль та емоційний стрес, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень.
Рішення суду щодо часткового задоволення цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди, відповідає вимогам ст. 1167 Цивільного Кодексу України, узгоджується з принципом розумності, виваженості та справедливості, відповідає характеру і обсягу моральних страждань потерпілого.
Доводи представника потерпілого щодо безпідставної, на його думку, відмови в задоволенні цивільного позову в частині стягнення витрат на правову допомогу та необґрунтовано заниженого розміру стягнутої моральної шкоди, були предметом перевірки апеляційного суду.
Перевіряючи ці доводи апеляційний суд зазначив, що правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом представником, а також документи, що з одного боку процесуально підтверджують надання правових послуг представником, а з іншого боку свідчать про сплату вартості зазначеної правової допомоги. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Оскільки адвокатом ОСОБА_5 не представлено договір про надання правової допомоги, а також не надано конкретних даних про обсяг наданих юридичних послуг та їх вартість, то суд обґрунтовано зазначив про відсутність правових підстав для стягнення з неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 або його законного представника на користь потерпілого ОСОБА_4 , процесуальних витрат на правову допомогу.
Також, апеляційний суд вказав, що стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого на відшкодування завданої моральної шкоди 7000 грн. є достатнім, співрозмірним та виваженим.
Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку, суд перевірив усі посилання й доводи, викладені представником потерпілого у апеляційній скарзі, і, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку місцевого суду, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навів підстави для прийняття такого рішення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Також обґрунтованим є висновок апеляційного суду про безпідставність доводів представника потерпілого щодо правової невизначеності у резолютивній частині вироку, з кого саме повинно відбуватись стягнення завданої шкоди, з неповнолітнього обвинуваченого або його законного представника, оскільки ці питання чітко врегульовані ст. 1179 ЦК України.
Інших доводів, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції вважає, що у відкритті провадження за касаційною скаргою представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 серпня 2019 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 21 листопада 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0007899 щодо неповнолітнього ОСОБА_6 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3