УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.06.2020 Справа №607/12518/14-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 у м.Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні, розглянувши клопотання прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.191 КК України, в кримінальному провадженні №0000652, -

встановив:
Прокурор Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , звернулась до суду із клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.191 КК України, в кримінальному провадженні №0000652.

У клопотанні прокурора ОСОБА_3 зазначено наступне: «В період з грудня 2012 року по січень 2014 року ОСОБА_4 , який попередньо вчинив злочин майнового характеру, будучи матеріально відповідальною особою, перебуваючи на посаді експедитора ПП «Аріол - Тернопіль», яке згідно договору на надання логістичних послуг від 02.01.2013 займається доставкою товару ФОП ОСОБА_6 , привласнив грошові кошти в сумі 4177,02 гривень.

Відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000652 від 11.03.2014, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191 КК України.
23.07.2014 обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000652 від 11.03.2014 направлено для розгляду до Тернопільського міськрайонного суду.

У вчиненні вказаного злочину обвинувачується:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Івано - Франківськ, зареєстрований по АДРЕСА_1 , проживаючий по АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, з незакінченою вищою освітою, непрацюючий, раніше судимий:

- 13.08.2014 року Тернопільським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185, ч.ч. 1,2 ст. 190 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком терміном 3 роки.

у вчиненні злочину, передбаченого ч. З ст. 191 КК України.

Згідно договору про надання логістичних послуг від 02.01.2013, укладеного між ФОП ОСОБА_7 (замовником) та ПП «Аріол - Тернопіль» (виконавцем), замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання протягом всього строку дії договору організовувати виконання логістичних послуг, пов`язаних із прийманням, сортуванням, маркуванням, пакуванням, зберіганням, відбором, навантажуванням та доставкою товарів, організацію перевезень вантажів замовника, реалізацію товару покупцям замовника.

Відповідно до розділу 5 вищезазначеного договору, виконавець несе повну матеріальну відповідальність за ввірений йому товар. Крім цього, згідно п. 2.2.17 договору, виконавець зобов`язаний незалежно від вини відшкодувати замовнику збитки, пов`язані з втратою, пошкодженням, недостачею вантажу, організацію перевезення якого він здійснює.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в середині грудня 2013 року у ОСОБА_4 , який перебував на посаді експедитора ПП «Аріол-Тернопіль», що по вул. Фабрична 24А в м. Тернополі, з яким укладено договір про повну матеріальну відповідальність № 26 від 13.12.2013, будучи матеріально відповідальною особою, та який попередньо вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ст. 185, 190 КК України, виник злочинний намір направлений на привласнення грошових коштів, отриманих внаслідок реалізації товару, які були йому ввірені та які належать ПП «Аріол - Тернопіль».

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 , виконуючи обов`язки експедитора, в період часу з 18.12.2013 по 03.01.2014 привласнив грошові кошти ПП «Аріол - Тернопіль» в сумі 4177,02 гривень шляхом невнесення грошових коштів у касу підприємства, отриманих як оплату за поставлений товар за наступними накладними: №181992 від 18.12.2013 в сумі 135,00 гривень, №182174 від 18.12.2013 в сумі 135,00 гривень, № 181999 від 18.12.2013 в сумі 135,00 гривень, № 182002 від 18.12.2013 в сумі 154,25 гривень, № 181997 від 18.12.2013 в сумі 80,00 гривень, № 181815 від 18.12.2013 в сумі 381,00 гривень, № 181795 від 18.12.2013 в сумі 383,39 гривень, № 182916 від 19.12.2013 в сумі 151,51 гривень, № 183657 від 20.12.2013 в сумі 779,81 гривень, № 186677 від

26.12.2013 в сумі 572,58 гривень, № 187523 від 27.12.2013 в сумі 226,50 гривень, № 48678 від 27.12.2013 в сумі 179,06 гривень, № 187201 від 27.12.2013 в сумі 231,08 гривень, № 188015 від 28.12.2013 в сумі 163,32 гривень, №188014 від

28.12.2013 в сумі 259,88 гривень, № 121 від 03.01.2014 в сумі 209,64 гривень.

Привласнивши в такий спосіб грошові кошти за період з 18 грудня 2013 року по 03 січня 2014 року, ОСОБА_4 спричинив матеріальну шкоду ПП «Аріол-Тернопіль» на загальну суму 4177,02 гривень.

Із врахуванням наявного обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, реального існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 21 лютого 2020 року відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого ухвалою суду від 16.04.2020 продовжено до 15.06.2020.

Водночас, ризики передбачені ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не зменшились та продовжують існувати.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України, підставою до застосування відносно ОСОБА_4 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 злочину передбаченого ч.3 ст.191 КК України повністю підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, а також запобігання спробам переховуватися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Зокрема, ризиком того, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду та, в такий спосіб перешкоджати розумним строкам судового розгляду є те, що він усвідомлюючи міру покарання за інкримінований йому злочин може й надалі навмисно переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності, оскільки останній упродовж періоду з серпня 2014 року по фактичний час затримання на підставі ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 18.12.2019 неодноразово не з`являвся у судові засідання при цьому не повідомивши про причини неявки, хоча про дату й час їх проведення був у належний спосіб повідомлений безпосередньо судом.

Таким чином, вищевказані обставини дають підстави вважати, що з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_4 та його поведінки, у випадку незастосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у подальшому або ж обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу, існує ризик того, що останній й надалі ухилятиметься від суду, чим порушуватиме покладені на нього обов`язки.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Таким чином, в даному кримінальному провадженні наявні реальні ознакі суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принципу поваги до особистої свободи обвинуваченого ОСОБА_4 ».
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 пояснила, що клопотання підтримує повністю із мотивів наведених у ньому.

Захисник ОСОБА_5 заперечив щодо клопотання прокурора посилаючись на його недостатню обґрунтованість та просить суд застосувати більш м`який запобіжний захід.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку захисника.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши зміст клопотання та наявні матеріали судового провадження, суд прийшов до переконання про підставність та обґрунтованість клопотання, та вважає за доцільне його задовольнити із наступних підстав:

На підставі статей 8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зібрані в ході досудового розслідування докази стороною обвинувачення свідчать про обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.191 КК України.

Згідно ч.1 ст. 94 КПК України слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини пункту 3 статті 5 Конвенції після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України").

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 21 лютого 2020 року відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого ухвалою суду від 16.04.2020 продовжено до 15.06.2020. Водночас, ризики, передбачені ст.177 КПК України, які стали підставою для застосування стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не зменшилися та продовжують існувати. Зокрема: Обвинувачений ОСОБА_4 , без повідомлення причини не з`являвся на судові засідання, будучи повідомленим про час і дату судового розгляду, стосовно ОСОБА_4 неодноразово застосовувались приводи, а також оголошення у розшук.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 грудня 2014 року постановлено здійснити привід ОСОБА_4 .

Згідно рапорту о/у Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_8 від 12.01.2015 року встановлено що ОСОБА_4 відсутній за місцем проживання, контактні дані відсутні.

Ухвалою Тернопільського міскрайонного суду Тернопільської області від 17 грудня 2015 року оголошено у розшук обвинуваченого ОСОБА_4 та зупинено провадження у справі.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 березня 2016 року відновлено судовий розгляд стосовно ОСОБА_4 , оскільки працівниками Національної поліції України ОСОБА_4 знайдено та доставлено до суду.

Тернопільський міськрайонним суд Тернопільської області постановив ухвалу від 06 липня 2016 року про привід ОСОБА_4 та накладення на нього грошового стягнення.

У зв`язку із неможливістю виконання приводу ОСОБА_4 ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 вересня 2016 року його було оголошено у розшук.

ОСОБА_4 з`явився до суду 28.08.2017 року та був повідомлений під розписку про час та дату наступного судового засідання.

В подальшому ОСОБА_4 неодноразово надавав суду заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням на амбулаторному лікуванні у Галицькій ЦРЛ в Івано-Франківській області, про те жодного разу не надав документів на підтвердження обставин.

У відповідь на запит Тернопільської місцевої прокуратури надійшло підтвердження від Галицької центральної районної лікарні про те що гр. ОСОБА_4 дійсно звертався за медичною допомогою.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 червня 2018 року зупинено судове провадження відносно ОСОБА_4 у зв`язку із тривалою хворобою обвинуваченого.

У зв`язку із повідомленням про закінчення лікування Тернопільський міськрайонним суд Тернопільської області постановив ухвалу від 15 березня 2019 року про відновлення раніше зупиненого судового розгляду.

Після відновлення судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 на судові засідання не з`являється без повідомлення причин.

Вищенаведене у сукупності дає підстави вважати, що ОСОБА_4 усвідомлюючи міру покарання за інкримінований йому злочин з метою уникнення відповідальності, має на меті переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії» від 23.09.2008 зазначено, що в усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів.

Проаналізувавши наведене у сукупності вважаю, що пояснення сторони захисту спростовуються матеріалами, провадження і доводами сторони обвинувачення про реальне існування ризиків, що у свою чергу дає підстави вважати, що застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належного виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

На думку суду стороною захисту не доведено підстав для застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу.

Крім цього, суду не надано доказів того, що ОСОБА_4 не може утримуватися під вартою за станом здоров`я, чи іншими обставинами.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який не працює та підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, його вік, стан здоров`я, сімейний та майновий стан, суддя приходить до висновку про доцільність задоволення клопотання прокурора шляхом продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 .

Керуючись статтями 3, 28, 176, 177, 183, 309 КПК України, суд, -

постановив:
Клопотання задовільнити.

ОСОБА_4 продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на два місяці до 04 серпня 2020 року 05 год. 45 хв.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення, строк дії ухвали закінчується 04 серпня 2020 року в 05 год. 45 хв.

Копію ухвали негайно вручити ОСОБА_4 і надіслати до Державної установи «Чортківська установа виконання покарань (№26)» Міністерства юстиції України.

Відповідно до рішення Конституційного суду України у справі №3-208/2018(2402/18) від 13 червня 2019 року, на ухвалу може бути подана апеляція до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом семи днів з моменту її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії ухвали.

Головуючий суддяОСОБА_1