У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27 червня 2019 року у кримінальному провадженні № 120 191 000 800 009 74 від 07 лютого 2019 року стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Лебедівка Вишгородського району Київської області, непрацюючого, який зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
- 27.03.2001 Московським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 141 КК України 1960 року на 3 роки позбавлення волі;
- 06.10.2003 Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70, ст. 71 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі;
- 08.07.2008 Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 187, ст. 71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 26.04.2013 Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 187 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна і ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.01.2016 невідбуту частину покарання замінено на 3 роки 10 місяців 12 днів обмеження волі;
- 29.12.2018 Ірпінським міським судом Київської області за ст. 391, ст. 71 КК України на 4 роки 7 місяців позбавлення волі, який з застосуванням ч. 5 ст. 72 КК України визнаний таким, що відбув призначене покарання, -
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 27.06.2019 ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 187 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
Ухвалено строк покарання ОСОБА_7 обраховувати з 09.02.2019.
Обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної мили залишено без змін.
Вирішена доля речових доказів у провадженні.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, 07.02.2019, приблизно о 08 год. 40 хв., умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров?я особи, яка зазнала нападу, знаходячись на тротуарі біля куту будинку 11 по вулиці Перемоги поруч з будинком 13 в м. Києві, підійшов ззаду до потерпілої ОСОБА_9 , яка рухалась в напрямку парку Совки. З метою подолання можливого опору потерпілої, ОСОБА_10 дістав з кишені розкладний туристичний ніж, схопив потерпілу ОСОБА_9 ззаду за шию і плечі, та направив правою рукою лезо ножа в бік шиї останньої, таким чином погрожуючи ОСОБА_9 фізичною розправою, яку потерпіла сприйняла реально та закричала. Після чого ОСОБА_10 вихватив із рук ОСОБА_9 її мобільний телефон Меізу М 5ес, вартістю 4.724,66 грн. Заволодівши майном потерпілої ОСОБА_9 з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 4.724,66 грн.
Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, вважаючи вирок суду першої інстанції таким, що постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та у зв?язку невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27.06.2019, постановлений стосовно ОСОБА_7 скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
В обґрунтування апеляційних вимог захисту вказує, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_11 , був скоєний 07.02.2019, приблизно о 08 год. 40 хв., у той час ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України 09.02.2019, близько 12 год. 00 хв., тобто затримання обвинуваченого передбачало за собою прийняття рішення слідчим суддею, ухвала про що в матеріалах провадження відсутня, що за будь-яких умов, на переконання сторони захисту, виключає законність цієї процесуальної дії, як і обшук ОСОБА_7 , у результаті якого в останнього був вилучений розкладний ніж, визнаний в подальшому речовим доказом у кримінальному провадженні.
Крім того, захисником посилається на те, що під час пред`явлення підозрюваного ОСОБА_7 для впізнання, право останнього на захист було порушено, що, відповідно до приписів п. 3 ч. 2 ст. 87 КПК України, тягне за собою визнання такого доказу - недопустимим.
Зазначається захисником і про те, що висновок суду про причетність обвинуваченого до вчинення розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_9 не підтверджується сукупністю досліджених під час судового засідання та таких, що можуть бути визнані допустимими доказами, з огляду на те, що згідно показань потерпілої, особу, яка вчинила напад на неї, вона не бачила в обличчя, а запам`ятала лише її одяг та голос, а за такими прикметами ідентифікувати людину, яка вчинила цей злочин, практично неможливо, особливо, якщо пред`явлення особи для впізнання має бути визнано недопустимим доказом.
Що ж стосується відповіді з ПТ Ломбард Кредит юніон, відповідно до якої саме ОСОБА_11 заклав 07.02.2019, о 09 год. 32 хв., мобільний телефон Меізу М 5ес, що належить ОСОБА_9 , то цей доказ також не може підтверджувати участь обвинуваченого у вчинені розбійного нападу, оскільки, як випливає з показань ОСОБА_7 , які не були спростовані, мобільний телефон Меізу М 5ес був придбаний ним 07.02.2019, приблизно о 09 год. 20 хв., неподалік станції метро Святошин у невідомого хлопця за 200 грн. і цей телефон він одразу заклав до ПТ Ломбард Кредит юніон за 1.500,00 грн. на своє ім`я.
Потерпіла ОСОБА_9 про дату, час та місце розгляду провадження повідомлена належним чином у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом (а.п. 199).
Її неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення обвинуваченого та в його інтересах захисника на підтримання доводів апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, дослідивши докази на задоволення клопотання сторони захисту, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги в обсязі, підтриманому стороною захисту у суді апеляційної інстанції.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_9 за обставин, викладених у вироку, підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.
Так, сам ОСОБА_7 на початку судового розгляду провадження судом першої інстанції не заперечував обставин того, що він дійсно, за обставин, викладених в обвинувальному акті, що визнані судом доведеними, дійсно підійшов ззаду до потерпілої ОСОБА_9 та відібрав у неї мобільний телефон, при цьому уточнюючи, що вона тримала телефон не у правій руці, як вказувала потерпіла при допиті, а у лівій, однак заперечував обставину погрози потерпілій ножем, вказуючи, що ніж йому підкинули під час його затримання та обшуку.
Після заволодіння телефоном потерпілої, він-обвинувачений розвернувся та пішов у тому напрямку, звідки йшов за потерпілою (а.п. 53, 133).
У подальшому ОСОБА_7 змінив свою позицію захисту та в судових засіданнях 24 та 27 червня 2019 року повністю заперечував свою вину у пред`явленому обвинуваченні, показавши, що злочину взагалі він не вчиняв (а.п. 140-142, 151-153).
А саме, як видно з показань ОСОБА_7 в суді першої інстанції в указані дні, після відбуття покарання за попередній злочин, з 29.12.2018 по 07.02.2019 він проживав у своєї цивільної дружини - ОСОБА_12 , в с. Лисовичи, точної адреси не пам`ятає.
07.02.2019 він вперше приїхав до м. Києва з метою влаштуватися на роботу, яку йому запропонувала дружина, яка дала йому кошти на проїзд у сумі 100 грн.
З с. Лисовичи він приїхав на маршрутному автобусі до станції метро Академмістечко, не заплативши при цьому за проїзд.
Після пройшов пішки з вул. Ірпінської до вул. Янтарної в м. Києві та вже приблизно о 08:30 год. був на території автозаправки, назву якої та її точну адресу не пам`ятає, де заповнював анкету на працевлаштування.
Надалі ОСОБА_7 змінив у своїх поясненнях час прибуття на автозаправку, вказавши, що прийшов до неї приблизно о 08:50 год.
Як далі показав суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 , на автозаправці він зачекав старшого оператора, який також був й начальником служби безпеки автозаправки, якому надав пакет документів: анкету, паспорт, ідентифікаційний код. Там він перебував//очікував приблизно 15-20 хвилин.
Після він- ОСОБА_7 проїхав з старшим оператором по маршруту транспорту 56 дві зупинки до іншої автозаправки, де останній вказав йому-обвинуваченому ще на пакет документів, які він-обвинувачений повинен зібрати.
Як звали старшого оператора та номер його мобільного телефону, він- ОСОБА_7 не пам`ятає, однак вони були записані у нього в блокноті, який вилучений під час затримання.
Потім він пішов до станції метро Академмістечко, але не дійшов та повернув до станції метро Святошин, де стояв на зупинці та чекав маршрутку, щоб доїхати до станції метро Академмістечко.
У цей час до нього підійшов незнайомий хлопець на запропонував купити за 200 грн. мобільний телефон марки Меізу, на що він погодився та зняв з банкомату ще 100 грн., після чого зайшов до ломбарду Скарбничка, який знаходився неподалеку від станції метро Святошин, заклав цей телефон за 1.500,00 грн. та поїхав до с. Лисовичи. Гроші за телефон витратив частково на продукти харчування, а решту - залишив собі.
У той день він був одягнутий у чорну куртку, темні джинси та темні черевики. Сумки у нього з собою не було.
На відеозаписах, наданих ТОВ Еверест та ПТ Ломбард Кредит юніон за 07.02.2019, себе не впізнає.
На роботу він не працевлаштувався, оскільки 09.02.2019, приблизно о 09:00 год., йому зателефонували з автозаправки та повідомили, щоб він прибув на роботу о 13:00 год., проте о 12:00 год. він був затриманий у магазині, де працює його дружина.
При затриманні працівники поліції застосували до нього фізичне насильство, посадовили в автомобіль, де один з них дістав з бардачку ніж, який підкинув йому в кишеню, що в послідуючому і був вилучений.
Як пояснював суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 , ще до прибуття до суду на нього чинився тиск з боку слідчого та прокурора, а після того як тиск зменшився він і змінив показання.
За викладеним, за будь-яких обставин, факт здачі телефону до ломбарду 07.02.2019 обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував.
Не спростувала цієї обставини сторона захисту і в суді апеляційної інстанції.
На противагу показанням обвинуваченого ОСОБА_7 потерпіла ОСОБА_9 суду першої інстанції пояснила, що вона раніше з обвинуваченим знайома не була.
07.02.2019 вранці вона поверталася зі школи свого сина по тротуару вул. Перемоги в м. Києві в напрямку парку Совки, при цьому розмовляла по телефону.
Вона пройшла будинок АДРЕСА_2 та коли знаходилася біля куту будинку АДРЕСА_3 , то ззаду до неї підійшов чоловік, схопив її лівою рукою за шию і плечі, при цьому казав їй: тихо, не кричи, віддай.
Вона намагалася розвернутися, скинути його з себе, щоб побачити, хто ззаду, однак з права до шиї нападник підніс ножа, від чого вона закричала.
Він вихватив у неї телефон Меізу, який у цей час вона тримала саме у правій руці, перебіг через дорогу на протилежний бік вулиці та побіг в зворотному напрямку, звідки вони прийшли.
Дійсно його обличчя вона не бачила, але чула його голос та бачила, що він був одягнутий в сині джинси, куртку темного кольору і шапку.
При впізнанні з 4-х осіб, вона впізнала саме обвинуваченого ОСОБА_7 по голосу та статурі, на правильності чого категорично наполягає. При цьому при впізнанні вона чула голоси всіх осіб, які були пред`явлені їй для впізнання.
Також при нападі на неї-потерпілу, вона встигла розгледіти ніж, який був невеликий та схожий на дорожній набір, оскільки мав ніж та інші леза-насадки.
Після нападу вона повернулася до будинку 9-А по вул. Перемоги в м. Києві, підійшла до автомобіля, який був неподалеку та звернулася до водія за допомогою. Витрати на придбання мобільного телефону Меізу, разом з програмним забезпеченням, який їй не повернуто, складають 4.724 грн. 66 коп.
Потерпіла ОСОБА_9 надала суду першої інстанції товарні чеки № КБ000079860/2 від 22.11.2017 та № КБ000079861/1 від 22.11.2017 на придбання нею мобільного телефону Меізу М 5ес, разом з програмним забезпеченням на загальну суму 4.724 грн. 66 коп., що долучені до матеріалів провадженні та досліджені судом (а.п. 145-148, 152).
Підстав для обмови обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілою ОСОБА_9 - не встановлено.
Не вказала на такі обставини і сторона захисту під час всього судового провадження.
Оскільки показання потерпілої ОСОБА_9 є послідовними та узгоджуються з іншими доказами в провадженні, суд першої інстанції ґрунтовно поклав їх в основу обвинувального вироку.
Так, як указують дані протоколу огляду місця події від 07.02.2019 з схемою та таблицею ілюстрацій до нього, потерпіла ОСОБА_9 у присутності двох понятих показала місце вчинення щодо неї злочину, а саме: на тротуарі біля куту будинку 11 по вулиці Перемоги в м. Києві поруч з будинком 13, де також повідомила, що коли вона розмовляла по телефону до неї підійшов невідомий чоловік та під погрозою розкладного ножа заволодів її мобільним телефоном, після чого розвернувся та побіг в напрямку Кільцевої дороги.
Як далі видно зі змісту протоколу, при огляді прилеглої до місця вчинення правопорушення території, на вул. Перемоги, б. 9-А, розташована будівля, на фасаді якої прикріплені відеокамери, які здійснюють спостереження вулиці (а.п. 64-67, 68, 69-70).
Начальник адмінслужби ТОВ Еверест 07.02.2019, на відповідний запит, надав електронний носій відрізку запису з камер зовнішнього відеоспостереження з фасаду будівлі по вул. Перемоги, б. 9-А, в м. Києві (а.с. 71, 73), що визнаний речовим доказом у провадженні (а.п. 71, 72, 149).
З дослідженого в судовому засіданні 24.06.2019 речового доказу - диску із фрагментами відеозапису з фасаду будинку 9-А по вул. Перемоги в м. Києві (а.п. 140-142), який наданий ТОВ Еверест, видно, що 07.02.2019, о 08:38 год., потерпіла пройшла будинок АДРЕСА_2 , тримаючи в цей час мобільний телефон у лівій руці, у напрямку житлових будинків.
За нею пішов чоловік, одягнутий у темну куртку, темні джинси, з сумкою, надіту через праве плече, з її розміщенням на передній лівій частині тулуба. При цьому, велику частину обличчя закривала одягнута в?язана шапка. Права рука чоловіка знаходилася у кишені куртки.
Через декілька хвилин зазначений чоловік перебіг на протилежну стороні вулиці та побіг у зворотному напрямку, після чого потерпіла також у зворотному напрямку повернулася до будинку 9-А по вул. Перемоги в м. Києві, підійшла до автомобіля, який нещодавно під`їхав, та звернулася до водія.
Обвинувачений не визнав свого зображення на досліджуваному відеозаписі.
Згідно відповіді генерального директора ПТ Ломбард Кредит юніон, 07.02.2019 року о 09:32 год. ОСОБА_7 звертався до ломбардного відділення ПТ Ломбард Кредит юніон, розташованого по пр. Перемоги, б. 104, в м. Києві з приводу закладу мобільного телефону Меізу М 5ес, ІМЕІ якого тотожні телефону потерпілої ОСОБА_9 , що відображені на ілюстраціях №№ 4, 5 та фотокопіях документів, доданих до протоколу огляду місця події від 07.02.2019 (а.п. 70-72).
До відповіді додано диск відеозапису моменту закладу телефону (а.п. 70-а, 144), що визнаний речовим доказом у провадженні (а.п. 71).
Дослідженим у судовому засіданні 27.06.2019 відеозаписом від 07.02.2019 встановлено заклад в ПТ Ломбрад Кредит Юніон мобільного телефону марки Меізу М 5ес (а.п. 144, 151).
Як указує порівняння досліджених судом першої інстанції відеозаписів, у ломбарді по пр. Перемоги, б. 104, телефон був закладений тим же чоловіком, який заволодів телефоном потерпілої ОСОБА_9 по вул. Перемоги, б. 11, в м. Києві, виходячи з зовнішніх ознак чоловіка: статури, одягу - куртки, джинсів, взуття та розташування надітої через плече сумки.
Хоча обвинувачений і заперечував, що саме він зображений на відеозапису з ломбарду, однак у суду першої інстанції сумнівів у цьому не виникло, з огляду і на те, що, згідно відповіді ПТ Ломбрад Кредит Юніон (а.с. 70-а), по пр. Перемоги, б. 104, в м. Києві закладав мобільний телефону марки Меізу М 5ес саме чоловік на ім`я ОСОБА_7 , надавши свій паспорт серії НОМЕР_1 , копія якого міститься на а.п. 94, який було повернуто батькові обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_13 20.02.2019 (а.п. 150).

Обставини закладу у ломбардному відділенні ПТ Ломбрад Кредит Юніон по пр. Перемоги, б. 104, в м. Києві мобільного телефону марки Меізу М 5ес саме ОСОБА_7 - стороною захисту не оспорюється, а тому є незрозумілим твердження обвинуваченого про те, що не він відображений у досліджуваних відеозаписах, оскільки це є настільки очевидним, що не може бути спростованим думкою обвинуваченого про те, що чоловік, який відображений відділенні ПТ Ломбарт Кредит Юніон по пр. Перемоги, б. 104, у більшості своїй перебуває до камери спостереження боком, що, на його переконання, яке носить суб?єктивний характер, не дає можливості побачити обличчя.
Надана відповідь також спростовує твердження обвинуваченого про те, що він проживав певний час у с. Лисовичи та вперше 07.02.2019 приїхав до м. Києва, - бо саме ОСОБА_7 за своїм паспортом, окрім досліджуваних подій, ще тричі - 17.01.2019, 18.01.2019 та 25.01.2019 закладав мобільні телефони та перфоратор до ломбардного відділення ПТ Ломбард Кредит Юніон, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Заболотного, б. 20-А (а.п. 70-а), фактично по вулиці реєстрації ОСОБА_7 у м. Києві (а.п. 94 зв.), проти чого заперечення сторона захисту не надала.
Досліджений відеозапис спростував і пояснення обвинуваченого щодо відсутності у нього 07.02.2019 сумки.
Як видно з даних протоколу пред`явлення особи для впізнання від 09.02.2019, в період з 12:24 год. до 12:35 год., потерпіла ОСОБА_9 впізнала ОСОБА_7 та вказала на нього як на особу, яка вчинила стосовно неї розбійний напад.
При цьому потерпіла послалася, що впізнала останнього по осиплому голосу, по руках, зросту та одягу.
Будь-яких заяв та зауважень від присутніх осіб не надходило (а.п. 73-76).
Пред?явлення особи для впізнання фіксувалося на відеозапис, диск якого розміщений на а.п. 77.
У судів першої та апеляційної інстанції не виникає підстав для визнання вказаного протоколу недопустимим доказом у провадженні, оскільки впізнання проводилося з дотриманням прав і свобод обвинуваченого, у присутності двох понятих, за участю інших осіб, яких також пред`явили для впізнання.
Голоси всіх осіб, що пред?являлися для впізнання, були прослухані потерпілою при впізнанні.
З протоколом ознайомлені всі присутні особи, заяв та зауважень не надходило.
Не є переконливими і доводи сторони захисту про те, що закон забороняє затримувати особу без ухвали слідчого судді, якщо з моменту вчинення злочину сплинув деякий час, - оскільки, згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, у випадку, якщо безпосередньо після вчинення злочину, в тому числі потерпілий, вказує на те, що саме ця особа вчинила злочин.

Оскільки ОСОБА_7 після вчинення злочину 07.02.2019 зник з місця події та був виявлений лише 09.02.2019, коли на нього прямо вказала потерпіла ОСОБА_9 як на особу, що вчинила на неї розбійний напад, він і був затриманий уповноваженою службовою особою без ухвали слідчого судді.
Яка процедура мала бути проведена уповноваженою службовою особою після безпосереднього викриття потерпілою ОСОБА_9 ОСОБА_7 для отримання дозволу слідчого судді на затримання підозрюваного у вчиненні тяжкого злочину - з апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 не видно.
Як указують дані протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, ОСОБА_7 о 12:54 год. 09.02.2019 був затриманий слідчим в порядку ст. 208 КПК України після безпосереднього його викриття потерпілою о 12:35 09.02.2019 під час його впізнання в межах порушеного кримінального провадження за № 120 191 000 800 009 74 від 07.02.2019, коли при особистому обшуку, проведеному з дотриманням положень ч. 3 ст. 208, ч. 7 ст. 223 та т. 236 КПК України, в останнього знайдено розкладний туристичний ніж сірого кольору (а.п. 78-81), що визнаний речовим доказом у провадженні (а.п. 82-84), який був переданий для зберігання у камеру схову речових доказів (а.п. 130, 131).

Обшук особи - ОСОБА_7 було проведено у присутності двох понятих, зауважень з боку ОСОБА_7 не надходило, про що свідчить його пояснення та підпис. При цьому ОСОБА_7 були роз`яснені його права.

Вказаний протокол підписаний і захисником ОСОБА_6 , який не виказав будь-яких застережень щодо порушення процедури затримання ОСОБА_7 та його обшуку (а.с. 78-81).
Під час дослідження речового доказу - ножа в суді першої інстанції, потерпіла категорично наполягала на тому, що саме цим ножем ОСОБА_7 їй погрожував при заволодінні її майном (а.п. 133).

Зміст протоколу затримання особи, спростовує твердження обвинуваченого про те, що дані старшого оператора та його мобільний номер при намаганні його працевлаштування 07.02.2019 були записані у його блокноті, який вилучили під час затримання, - оскільки серед вилученого майна блокноту не було.
За наведеним, протокол затримання ОСОБА_7 , у якому наведені результати його обшуку, - є допустимим доказом у провадженні.

Слід окремо звернути увагу і на показання обвинуваченого ОСОБА_7 , який під час досудового розслідування свою вину у вчиненні розбійного нападу визнав повністю, в суді першої інстанції на початку судового розгляду - частково, не заперечуючи свою винуватість у заволодінні майном потерпілої ОСОБА_9 , потім вину не визнав, - що, у своїй сукупності, вказує на добровільність наданих ним показань, з урахуванням обраної ним позиції захисту на різних стадіях провадження.
Його ж пояснення щодо алібі на завершальній стадії судового провадження носять неконкретний характер, без наведення фактів, що можуть бути перевірені у суді, а тому і розцінюються як намагання уникнення ним відповідальності за вчинення тяжкого злочину.
Про те, що саме ОСОБА_7 вчинив розбійний напад на ОСОБА_9 , вказують і його показання про те, що вона при заволодінні її мобільним телефоном, тримала його, всупереч поясненням потерпілої, у лівій руці, що може стверджувати особа, яка безпосередньо вчиняла злочин.

Не узгоджуються з матеріалами провадження і пояснення обвинуваченого про причини зміни ним показань, які він надавав слідчому судді та суду, у зв`язку із тиском на нього слідчого та прокурора, - оскільки вони є явно надуманими, бо жодної заяви про такий тиск ні підозрюваним//обвинуваченим, ні його захисником до правоохоронних органів не подавалося і свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, він визнавав повністю чи частково, про що свідчить зміст ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 11.02.2019 про обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою (а.п. 139) та його пояснення в судовому засіданні 13.06.2019 (а.п. 133), відповідно.
Також є голослівними і пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , що йому підкинули працівники поліції при затриманні ніж, так як суду стороною захисту не надано жодного доказу щодо цього, а навпаки, згідно даних протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 09.02.2019, у присутності понятих саме у ОСОБА_7 виявлено серед іншого розкладний туристичний ніж сірого кольору, на який як на знаряддя злочину вказала потерпіла.
Зауважень до правильності висвітлення вказаних обставин в протоколі ні ОСОБА_7 , ні захисник ОСОБА_6 - не мали.
Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 190 від 02.04.2019, ОСОБА_7 на період 07.02.2019 не виявляв ознак будь-якого хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану. У той період часу він виявляв ознаки емоційно-нестійкого розладу особистості і за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
На період інкримінованого правопорушення та час проведення експертизи за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними (а.п. 88-93).
Проаналізувавши всі докази у провадженні, в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов ґрунтовного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров?я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого особою, яка раніше вчинила розбій, кваліфікувавши його дії за ч. 2 ст. 187 КК України.
Підстав для скасування вироку суду та закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 , як про це ставиться питання стороною захисту, - колегія суддів не вбачає.

Покарання ОСОБА_7 призначено з дотриманням положень ч. 2 ст. 50, ст. 65 КК України, в межах санкцій ч. 2 ст. 187 КК України.
Доля речових доказів у провадженні вирішена у порядку ст. 100 КПК України, правильність чого в апеляційні скарзі захисника не оспорюється.
За викладеним, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27 червня 2019 року у кримінальному провадженні № 120 191 000 800 009 74 від 07 лютого 2019 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який тримається під вартою - у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.
С У Д Д І:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3