КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
особи, яка подала
апеляційну скаргу ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Тетіївського районного суду Київської області від 06 грудня 2019 року,
в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Тетіївського районного суду Київської області від 06.12.2019 задоволено клопотання слідчого СВ Тетіївського ВП Сквирського ВП ГУ НП України в Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Тетіївського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , та накладено арешт на легковий автомобіль марки «BMW 320D», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_8 , та перебуває у користуванні ОСОБА_5 ; на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Литовської Республіки НОМЕР_2 ; на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 8046 від 11.01.2019, які вилучені під час огляду місця події 21.11.2019, що проводився поряд з адміністративною будівлею Тетіївського ВП Сквирського ВП ГУ НП в Київської області, за адресою: м. Тетіїв, вул. Я.Острозького, 22.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді у частині накладення арешту на автомобіль марки «BMW 320D» та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Литовської Республіки НОМЕР_2 , та відмовити у задоволенні клопотання слідчого у цій частині.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що автомобіль марки «BMW 320D» не є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки диспозиція ч. 4 ст. 358 КК України передбачає використання завідомо підробленого документу, а тому в даному випадку речовим доказом є реєстраційний документ на транспортний засіб, сумніви в справжності якого виникли в правоохоронних органів.
Керування автомобілем з реєстраційним номером, який не належить даному автомобілю, є лише адміністративним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 121 КУпАП. Досудове розслідування за ст.ст. 289, 290 КК України не проводиться.
Органом досудового розслідування не доведено, що не застосування арешту майна може призвести до його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення.
Прокурор у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Оскільки дана ухвала оскаржується ОСОБА_5 у частині накладення арешту на легковий автомобіль марки «BMW 320D», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Литовської Республіки НОМЕР_2 , які вилучені під час огляду місця події 21.11.2019, то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні Тетіївського ВП Сквирського ВП ГУ НП в Київській області перебуває кримінальне провадження № 0000338 від 21.11.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
Як убачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у даному кримінальному провадженні, 21.11.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості № 0000338 про те, що 21.11.2019 о 12 год. 13 хв. ОСОБА_5 в м. Тетіїв по вул. Цвіткова на законну вимогу працівників поліції пред`явив завідомо підроблене свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль BMW.

Згідно протоколу огляду місця події слідчого СВ Тетіївського ВП Сквирського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 від 21.11.2019, виявлено та вилучено, серед іншого майна, легковий автомобіль марки «BMW 320D», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Литовської Республіки НОМЕР_2 .
Постановою слідчого СВ Тетіївського ВП Сквирського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 від 21.11.2019 визнано речовими доказами у кримінальному № 0000338 легковий автомобіль марки «BMW 320D», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску, реєстраційні документи серії НОМЕР_3 та І004380.

22.11.2019 слідчий СВ Тетіївського ВП Сквирського ВП ГУ НП України в Київській області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Тетіївського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , звернулася із клопотанням до слідчого судді Тетіївського районного суду Київської області про накладення арешту на легковий автомобіль марки «BMW 320D», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_8 , та перебуває у користуванні ОСОБА_5 ; на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Литовської Республіки НОМЕР_2 ; на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 8046 від 11.01.2019, які вилучені під час огляду місця події 21.11.2019, що проводився поряд з адміністративною будівлею Тетіївського ВП Сквирського ВП ГУ НП в Київської області, за адресою: м. Тетіїв, вул. Я.Острозького, 22.
Ухвалою слідчого судді Тетіївського районного суду Київської області від 06.12.2019 задоволено клопотання слідчого, та накладено арешт на легковий автомобіль марки «BMW 320D», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_8 , та перебуває у користуванні ОСОБА_5 ; на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Литовської Республіки НОМЕР_2 ; на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 8046 від 11.01.2019, які вилучені під час огляду місця події 21.11.2019, що проводився поряд з адміністративною будівлею Тетіївського ВП Сквирського ВП ГУ НП в Київської області, за адресою: м. Тетіїв, вул. Я.Острозького, 22.
Постановляючи ухвалу про задоволення клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя виходив з того, що вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, та незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження призведе до його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, або знищення.
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на легковий автомобіль марки «BMW 320D», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_8 , та перебуває у користуванні ОСОБА_5 ; на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Литовської Республіки НОМЕР_2 , які вилучені під час огляду місця події 21.11.2019, з тих підстав, що вилучений автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в межах вказаного кримінального провадження та відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.
З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане в оскаржуваній ухвалі майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, втрачене, знищене, або зникнути.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Крім того, як убачається з матеріалів судового провадження, легковий автомобіль марки «BMW 320D», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску, перебуває у власності ОСОБА_8 , та питання щодо накладення арешту на майно ОСОБА_5 слідчим суддею не вирішувалось.

Звертаючись із апеляційною скаргою, ОСОБА_5 не довів, що мало місце втручання у його права та охоронювані законом інтереси, оскільки матеріали справи не містять даних про накладення арешту на майно, яке належить йому на праві власності.
Ураховуючи, що суд апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, апеляційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тетіївського районного суду Київської області від 06 грудня 2019 року у частині накладення арешту на легковий автомобіль марки «BMW 320D», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_8 , та перебуває у користуванні ОСОБА_5 ; на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Литовської Республіки НОМЕР_2 , які вилучені під час огляду місця події 21 листопада 2019 року, що проводився поряд з адміністративною будівлею Тетіївського ВП Сквирського ВП ГУ НП в Київської області, за адресою: м. Тетіїв, вул. Я.Острозького, 22, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3