ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/609/20 Справа № 211/2764/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_6
захисника (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7
обвинуваченої (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_8 та в її інтересах захисника ОСОБА_7 на ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 грудня 2019 року щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 грудня 2019 року обвинуваченій ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 13 лютого 2020 року.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд послався на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому, суд врахував особу обвинуваченої, а також те, що в разі доведення вини, їй загрожує реальна міра покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Також судом враховано, що згідно отриманої за клопотанням експерта характеристики із СІЗО №3 обвинувачена в умовах ізоляції порушує порядок, за що має стягнення, що свідчить про неможливість на даний час змінити їй запобіжний захід.

Обвинувачена ОСОБА_8 не погодилась з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 грудня 2019 року та обрати відносно неї більш м`який запобіжний захід, оскільки, перебуваючи під домашнім арештом, вона з`являлась на усі засідання, від суду не ухилялась, визнає свою вину, щиро розкаюється.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 також не погодилась з даним судовим рішенням. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та задовольнити клопотання обвинуваченої та її захисника і змінити міру запобіжного заходу на більш м`який у вигляді домашнього арешту, а також вирішити питання про повернення обвинуваченій ОСОБА_8 її дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Захисник зауважує, що ОСОБА_10 жодного разу не ухилилась від явки до суду, а надані суду рапорти про відсутність її за місцем мешкання викликають сумніви в їх належності. Поряд з цим, суд не врахував наявність у обвинуваченої дитини, яка перебуває на частковому грудному вигодовуванні, яка, до того ж, належно утримана, одягнена та нагодована, про що суд мав можливість переконатись самостійно, оскільки дитина перебувала у судовому засіданні разом з обвинуваченою. Щодо наявності ризику вчинення обвинуваченою іншого злочину, то він також з позиції захисту є недоведеним, оскільки обвинувачена жодних нових злочинів не вчиняла. Звертає захисник увагу суду і на те, що у відповідності з вимогами ст. 200 КПК України прокурор зобов`язаний був навести обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення, однак вони фактично зазначені у клопотанні та доведені у суді не були.
Також адвокат вказує, що прокурором не було доведено неможливість застосування до її підзахисної більш м`якого запобіжного заходу.
Окрім цього, апелянт звертає увагу на те, що в обвинуваченої було безпідставно відібрано дитину. На переконання ОСОБА_10 , суд не врахував положення СК України, Закону України Про охорону дитинства, а також вимог Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів, якими передбачено можливість перебування в умовах слідчого ізолятору жінок разом з дітьми віком до трьох років.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку обвинуваченої та її захисника, які, кожен окремо, підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та вважав ухвалу суду законною та обгрунтованою, перевіривши представлені матеріали та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційних скарг не підлягають задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч.2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як убачається з наданих матеріалів, на розгляді Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000268 від 29 квітня 2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 березня 2018 року до обвинуваченої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою суду від 28 лютого 2019 року обвинуваченій змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
07 червня 2019 року, у зв`язку з порушенням ОСОБА_10 обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, встановлених попередньою ухвалою, про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а саме обов`язку цілодобово не залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , що відповідає наданим суду доказам у вигляді рапортів працівників поліції від 03, 07, 15, 16 травня 2019 року про відсутність обвинуваченої за вказаною у судовому рішенні адресою, а також і поясненням самої ОСОБА_10 , яка не заперечувала порушення покладених на неї обов`язків в цій частині, обвинуваченій змінено запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою.
16 грудня 2019 року в судовому засіданні суду першої інстанції прокурором було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 , оскільки обставини, які були підставою для зміни запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою, не змінилися, а застосування до обвинуваченої жодного з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Так, відповідно до статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Під час апеляційного розгляду оскаржуваної ухвали встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання судом першої інстанції були дотримані в повному обсязі.
Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченої під вартою, суд правильно встановив, що обставини, які були підставою для зміни обвинуваченій запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою продовжують існувати, наявність ризиків того, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення перешкоджати встановленню істини по кримінальному провадженню в інший спосіб, не зменшилася. Зазначені обставини підтверджують наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і свідчать про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний момент не буде ефективним та доцільним.
Також під час апеляційного розгляду було встановлено, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, у разі доведеності вини, їй загрожує реальна міра покарання у вигляді позбавлення волі, вона офіційно не працює, не навчається, не заміжня, має на утриманні малолітню дитину, 2018 року народження, яку ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 червня 2019 року передано органу опіки та піклування Довгинцівської районної в м.Кривий Ріг ради у зв`язку із зміною його матері ОСОБА_8 запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою та відсутністю батька, з огляду на те, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_9 , батько дитини записаний за ст.135 СК України.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченій ОСОБА_10 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченій злочину, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу останньої, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень кримінального процесуального законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 грудня 2019 року залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та в її інтересах захисника ОСОБА_7 - без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та в її інтересах захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 грудня 2019 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4