У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 травня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Тузли Березанського району Миколаївської області, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 травня 2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 продовжено строк обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 25.07.2020 р. включно, з визначенням застави у розмірі 42 040 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно нього.

Узагальнені доводи апелянта.

Обвинувачений ОСОБА_5 стверджує, що він не намагатиметься переховуватись від суду та буде сприяти у з`ясуванні обставин кримінального провадження, оскільки зацікавлений у швидкому розгляді даного провадження.
Зазначає, що фактичне обґрунтування стороною обвинувачення клопотання про продовження строку тримання під вартою свідчить не про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а про неефективність досудового розслідування в розумні строки, невиправдану тяганину у цьому провадженні, що, на думку апелянта, є прямим порушенням гарантій, зафіксованих у ст. 6 Конвенції, яка гарантує право на справедливий судовий розгляд справи впродовж розумного строку.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

У провадженні Миколаївського районного суду Миколаївської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000576, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317 КК України.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 08.02.2020 р. відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 07.04.2020 р (включно). Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 03.04.2020 р. ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою до 01.06.2020 р. (включно).
На адресу суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 терміном на 60 діб. В обґрунтування заявленого клопотання прокурор посилався на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 заявили клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт. Клопотання мотивовані тим, що обвинувачений не має наміру переховуватись від суду, уникати кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, позитивну характеристику, раніше не судимий.
Врахувавши, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені умисного тяжкого злочину, не має міцних соціальних зв`язків, родини і утриманців, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується посередньо, продовжують існувати та не зменшились ризики незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення, переховуватися від суду, суд дійшов висновку про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого і не зможе запобігти вказаним ризикам та визнав необхідним продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000576, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .
Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у ст. 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені на стадії судового розгляду до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Разом з тим, на даний час нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не визначено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені двох умисних злочинів, один з яких є тяжким, не має міцних соціальних зв`язків, родини і утриманців, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується посередньо. Судове провадження на даний час триває.
Наведені обставини дають можливість припускати, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому вірним є висновок суду першої інстанції про наявність зазначених ризиків.
З урахуванням тяжкості злочинів та наявністю ризиків переховування від суду, незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу або його скасування не зможе запобігти вказаним ризикам.

В апеляційній скарзі обвинувачений не надав доказів, які б свідчили про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Твердження апелянта про відсутність у нього наміру переховуватись від суду є таким, що не заслуговує на увагу.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 .

Керуючись ст. ст. 7, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 травня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ _____________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3