КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з ІТТ ГУ НП у м. Києві матеріали судового контрольного провадження у кримінальному проваджені № 0001037 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 грудня 2019 року,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_7
представника потерпілого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 грудня 2019 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 на 60 днів, починаючи з 11 грудня 2019 року до 9 лютого 2020 року включно в ІТТ ГУ НП в м. Києві.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на практику Європейського суду з прав людини просить скасувати ухвалу, постановити нову ухвалу, якою відмовити в продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_5 .
В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, оскільки ухвалена без додержання вимог КПК України, та необґрунтованою, оскільки не ґрунтується на матеріалах справи та об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до закону, а також є немотивованою. Так, захисник зазначає, що прокурори в обґрунтування продовження строку тримання під вартою висловились усно, а не звернулись з письмовим клопотанням, не надали жодного письмового підтвердження щодо наявності ризиків, а оскаржувана ухвала є фактичною копією попередньої ухвали суду від 5 лютого 2019 року. Окрім того, як наголошує захисник, суд не взяв до уваги, що фактично судовий розгляд у справі не відбувається. Нових мотивів щодо доцільності продовження запобіжного заходу ОСОБА_5 судом не наведено.
На переконання апелянта, про наявність існування ризиків, суд зазначив формально, не врахувавши практику Європейського суду з прав людини.
Крім того, як зазначає апелянт, судом не було враховано, що сукупний строк тримання під вартою ОСОБА_5 тривалий строк, а у статусі підозрюваного, обвинуваченого на час досудового розслідування тримання під вартою не повинен перевищувати 12 місяців, а тому останній підлягає звільненню. Суд залишив поза увагою те, що станом на 10 грудня 2019 року ОСОБА_5 у вказаному кримінальному провадженні перебуває під вартою 22 місяці.

Заслухавши доповідь судді,
- захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, вказавши про те, що судом не враховано, що ОСОБА_5 добровільно повернувся в Україну, був затриманий у лютому 2018 року під час прогулянки, що він не ухилявся від слідства; що утримання його в ІТТ суперечить вимогам закону, а застосування до нього заходів безпеки є надуманим; що за станом здоров`я ОСОБА_5 не може утримуватися в ІТТ, де йому не надається належна медична допомога; що сукупний строк перебування його під вартою, з урахуванням вимог Закону України від 26 листопада 2015 року, перевищує максимальний строк покарання, який йому може бути призначений за вчинення інкримінованого йому злочину;
- прокурора, який категорично заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, вказавши, що судом питання доцільності продовження обвинуваченому строку тримання під вартою вирішувалось в порядку ст. 331 КПК України; що сплив граничного терміну перебування підозрюваного під вартою стосується стадії досудового розслідування, а в даному випадку кримінальне провадження перебуває на розгляд в суді; що ОСОБА_5 здійснив втечу з-під варти у вказаному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим був оголошений у розшук, та переховувався в Угорщині та в Росії, де ОСОБА_5 не було надано статусу біженця; що, повернувшись в Україну та достовірно знаючи про наявність кримінальних проваджень щодо нього, ОСОБА_5 не звернувся до жодного правоохоронного органу. ОСОБА_5 утримується в ІТТ, оскільки до ОСОБА_5 застосовані заходи безпеки на підставі відповідного Закону України, яким передбачена необов`язковість згоди особи для застосування таких заходів, а також враховуючи те, що він вчинив втечу саме із СІЗО; те, що наявність відомостей про обставини інкримінованих ОСОБА_5 злочинів, даних про його особу, його поведінку під час досудового розслідування, в т.ч. і у цьому кримінальному провадженні, свідчить про наявність ризиків втечі з під-варти останнього; щодо тривалого розгляду справи в суді, то більша частина відкладень судових засідань відбувається із-за неявки адвокатів, які, неодноразово заявляючи відвід головуючому, не з`являються у судові засідання, а також поведінки обвинуваченого, який, зазначаючи, що погано себе почуває, наполягає на виклику швидкої медичної допомоги, а після того, як його оглядають лікарі та зазначають про його можливість брати участь у розгляді справи, обвинувачений категорично заперечує проти цього, тощо;
- представника потерпілого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, оскільки обвинувачений переховувався від слідства та суду, може впливати на учасників судового розгляду, тривалий час перебував у розшуку, під час якого вчинив інше кримінальне правопорушення, та по наявній у нього інформації перебуває у розшуку в РФ у зв`язку із вчиненням іншого кримінального правопорушення;
- дослідивши матеріали контрольного судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, пп.1,5, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Згідно з аудіозаписом судового засідання, зафіксованому на технічному носії, 10 грудня 2019 року судом в порядку ст. 331 КПК України поставлено на обговорення учасників судового розгляду питання про доцільність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

Прокурор вважав доцільним продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого, посилаючись на те, що ризики, які були заявлені стороною обвинувачення як під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і під час продовження строку тримання під вартою, не змінилися та не зменшилися, судовий розгляд закінчити об`єктивно неможливо, у зв`язку з чим, в т.ч. і з метою забезпечення процесуальної поведінки обвинуваченого, вважав необхідно продовжити строк тримання під вартою на 60 днів.
Представник потерпілого підтримав позицію прокурора та вважав необхідним продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою.
Обвинувачений та його захисник, залучений судом для проведення окремої процесуальної дії, заперечували проим продовження ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що прокурором не надано жодного доказу на підтвердження наявності ризиків, з врахуванням стану здоров`я ОСОБА_5 , а також з урахуванням того покарання, яке може бути йому призначено за інкримінований злочин, стадію судового розгляду.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 грудня 2019 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 на 60 днів, починаючи з 11 грудня 2019 року до 9 лютого 2020 року включно в ІТТ ГУ НП в м. Києві.
Суд першої інстанції дійшов висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, зважаючи на ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: необхідності запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від суду та впливати на потерпілих і свідків на даній стадії процесу, а також враховуючи, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, крім того наявний ризик переховуватися останнім від суду, оскільки останній здійснив втечу з-під варти та перебував у розшуку саме у цьому кримінальному провадженні.
Крім того, суд зазначив, що ОСОБА_5 є громадянином іншої держави (Канади), що є ризиком спроби переховуватись від суду. Крім того, суд дійшов висновку, що на даному етапі розгляду провадження не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому, виходячи з характеру пред`явленого обвинувачення, даних про особу обвинуваченого, а також з метою запобігання перешкодити встановленню істини у справі.

З таким висновком суду погоджується й колегія суддів, враховуючи таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК Українитримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винуватості обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, який відноситься до особливо тяжких злочинів, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому в разі визнання його винним, з урахуванням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, інших даних, наявних у кримінальному провадженні, дійшов висновку, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати, зокрема судовому розгляду, або що свідчить про наявність ризику ухилення обвинуваченого від суду.

При цьому, на думку колегії суддів, будь-яких дійсних гарантій явки до суду обвинуваченого стороною захисту не надано, як і не міститься таких даних в наданих матеріалах контрольного провадження.

Колегією суддів також враховує, що на даний час ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення; хоча і має міцні соціальні зв`язки, проте раніше тривалий час перебував у розшуку у даному кримінальному провадженні, переховувався від слідства поза межами України, є громадянином іншої держави, що свідчить про реальність наявного ризику переховування від суду.

Окрім того, як встановлено під час апеляційного розгляду, на даний час з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами не закінчені, про що й зазначив суд першої інстанції в ухвалі, а тому колегія суддів приймає до уваги і стадію даного судового провадження, те, що докази, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, судом першої інстанції в повному обсязі не досліджені. Окрім того, як зазначили під час апеляційного розгляду прокурор та представник потерпілого, тривалий розгляд кримінального провадження відбувається саме із-за неналежної процесуальної поведінки захисників обвинуваченого, які не приходять в судові засідання, а також дій самого обвинуваченого, а за таких обставин залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений, опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження.

Доводи сторони захисту про те, що фактично ОСОБА_5 відбув максимальне покарання у даному кримінальному провадженні, яке може бути йому призначене в разі визнання його винуватим, є безпідставними, оскільки продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою не виконує фактично завчасного виконання вироку.

Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_5 добровільно повернувся в Україну, що спростовує доводи обвинувачення про те, що він може ухилитися від суду, на думку колегії суддів, є необґрунтованими. З матеріалів контрольного судового провадження встановлено, що саме у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 перебував у розшуку у зв`язку з втечею з-під варти, і був затриманий 8 лютого 2018 року працівниками правоохоронних органів, що підтверджує доводи прокурора про те, що ОСОБА_5 , повернувшись в Україну, не прийняв жодних заходів для звернення до правоохоронних органів, достовірно знаючи про наявність щодо нього кримінального правопорушення.

Твердження сторони захисту стосовно незадовільного стану здоров`я ОСОБА_5 , тримання його під вартою в ІТТ, що погіршує і так незадовільний стан його здоров`я та суперечить вимогам закону, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Так, доводи сторони захисту щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 заслуговують на увагу, проте, не можуть бути підставою для зміни останньому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки відсутні відомості медичного характеру про неможливість його перебування в умовах слідчого ізолятора або ІТТ, і не свідчить про запобігання ризикам неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.
Що стосується утримування обвинуваченого в ІТТ, то колегія суддів звертає увагу на наступне. Так відповідно до пояснень прокурора до обвинуваченого ОСОБА_5 застосовані заходи безпеки, які відповідно до положень закону дозволяють його утримувати в ІТТ. Застосування до ОСОБА_5 заходів безпеки не заперечується і стороною захисту, хоча вона і не погоджується з цим. Проте перебування ОСОБА_5 в ІТТ під час застосування до нього заходів безпеки не суперечить положенням ст. 19 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» (із змінами та доповненнями), відповідно до яких безпека осіб, які перебувають в установах виконання покарань чи слідчих ізоляторах або у місцях із спеціальним режимом тримання, забезпечується заходами, зазначеними у статтях 8, 11, 15, 16 цього Закону, за винятками, що випливають з вимог режиму їх тримання. Додатково до них можуть застосовуватися також такі заходи:

а) переведення до іншої установи виконання покарань чи слідчого ізолятора або в інше місце із спеціальним режимом тримання;
б) окреме тримання.

За наявності встановлених ризиків, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_5 перебувати на волі, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , оскільки відсутні підставі вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, та менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 грудня 2019 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3