Дата документу 03.03.2020 Справа № 554/1566/20
Провадження №1-кс/554/2868/2020
У Х В А Л А
іменем України
03 березня 2020 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого ВРЗСТ СУ ГУНП в Полтавській області підполковника поліції ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000091 від 20 лютого 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.279 КК України, погодженого прокурором відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 , про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся до Октябрського районного суду м.Полтави з клопотанням, погодженим з прокурором, про арешт майна, а саме автомобіля Renault Magnum державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить приватному підприємству «Л.В.С.» (місцезнаходження: Полтавська область, Полтавський район, с.Розсошенці, вул.Фрунзе, буд.28, к.188), з позбавленням права на його відчуження, розпорядження, користування та проведення будь-яких ремонтних робіт; місцем зберігання вказаного транспортного засобу визначити територію Новосанжарського міжрайонного управління водного господарства за адресою: Полтавська область, смт.Нові Санжари, пров.Слюсарний, 3, до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.

Зазначає, що у провадженні ВРЗСТ СУ ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000091 від 20.02.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 279 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що 20 лютого 2020 року невідомі особи, перебуваючи в смт Нові Санжари Полтавської області , під час прибуття до медичного центру Національної гвардії України «Нові Санжари» евакуйованих з міста Ухань Китайської народної республіки громадян України та іноземних громадян для проходження 14-денного карантину, здійснили блокування автомобільного шляху по маршруту руху колони автобусів з евакуйованими громадянами, шляхом перекриття автомобільної дороги транспортними засобами.

Установлено, що під час блокування автомобільної дороги на шляху руху колони автобусів з евакуйованими громадянами, було задіяно автомобіль RENAULT MAGNUM державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить приватному підприємству «Л.В.С.».

25 лютого 2020 року слідчим винесено постанову про визнання автомобіля RENAULT MAGNUM державний номерний знак НОМЕР_1 речовим доказом у кримінальному провадженні №0000091.

В клопотанні слідчий просить накласти арешт на вказаний автомобіль з метою забезпечення збереження речових доказів, обгрунтовуючи тим, що він є предметом скоєння даного кримінального правопорушення, знаряддям скоєння правопорушення, отже, є речовим доказом по даному кримінальному провадженню. Крім того, незастосування тимчасового позбавлення можливості будь-яких осіб відчужувати це майно, може призвести до зникнення, втрати, пошкодження вказаного майна, що може перешкодити встановленню істини по справі.

Тому у зв`язку з необхідністю встановлення обставин, що вирішуються в ході досудового розслідування, у тому числі шляхом проведення відповідних судових експертиз, слідчих експериментів тощо, для встановлення об`єктивних обставин, за яких було вчинено кримінальне правопорушення, є потреба в накладенні арешту на майно, на підставі чого слідчий звернувся до суду з даним клопотанням, яке просить задовольнити.

Слідчий ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, що клопотання підтримує, просить задовольнити та розглянути без його участі.

На підставі ч.2 ст.172 КПК України за заявою слідчого клопотання про арешт майна розглядається без повідомлення власника майна, оскільки таке не було тимчасово вилучене, та є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється, оскільки в судове засідання не прибули всі особи, які беруть участь у судовому провадженні.

Таким чином, слідчий суддя вважає можливим розглянути вказане клопотання за відсутності учасників процесу на підставі наявних матеріалів.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та надані докази, дійшов до таких висновків.

Установлено, що СУ ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000091 від 20 лютого 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.279 КК України.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про те, що 20 лютого 2020 року невстановлені особи, перебуваючи в смт.Нові Санжари Полтавської області, під час прибуття до медичного центру Національної гвардії України «Нові Санжари» евакуйованих з міста Ухань Китайської Народної Республіки громадян України та іноземних громадян для проходження 14-денного карантину, здійснили блокування транспортних комунікацій (автомобільних шляхів) у Новосанжарському районі Полтавської області та в смт.Нові Санжари по маршруту руху, у тому числі ймовірного, колони автобусів з евакуйованими громадянами, заблокувавши проїзну частину шляхом влаштування перешкод та розміщення на проїзній частині транспортних засобів.

На обґрунтування доводів клопотання слідчим долучені копії протоколу огляду місця події від 20 лютого 2020 року, під час якого зафіксовано розташування автомобіля Renault Magnum д.н.з. НОМЕР_1 з причепом поперек дороги, у напрямку до смт.Нові Санжари НОМЕР_1 , доручення на проведення слідчих (розшукових дій) у порядку ст..40 КПК України від 25 лютого 2020 року з відповіддю щодо транспортних засобів, які перекривали автомобільні дороги до вказаного населеного пункту від 25 лютого 2020 року, протоколу огляду місця події від 23 лютого 2020 року з фото таблицями, пояснень ОСОБА_5 від 23 лютого 2020 року, витягом з реєстраційної картки транспортного засобу Renault Magnum д.н.з. НОМЕР_1 , якими у сукупності підтверджуються викладені слідчим обставини.

25 лютого 2020 року постановою слідчого автомобіль Renault Magnum д.н.з. НОМЕР_1 , який належить приватному підприємству «Л.В.С.» (місцезнаходження: Полтавська область, Полтавський район, с.Розсошенці, вул.Фрунзе, буд.28, к.188), визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000091.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Тобто відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України метою арешту в даному випадку є забезпечення збереження речових доказів, а підставою відповідність зазначеного майна критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

За змістом ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів (ч.10 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч.1 ст.173 КПК України).

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя враховує вимоги, які передбачені п.п.1,2,5,6 ч.2 ст.173 КПК України.

Так, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000091 від 20.02.2020 року встановлені обставини, які вказують на те, що автомобіль Renault Magnum д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ПП «Л.В.С.» є таким, що відповідає критеріям ст.98 КПК України, й може бути використаний як речовий доказ у кримінальному провадженні, а тому є необхідність його збереження.

Слідчий суддя вважає, що в даному випадку ініціатором у клопотанні доведено, те, що є достатні підстави вважати, що вказаний транспортний засіб є предметом, за допомогою якого було здійснено протиправні дії щодо блокування транспортних комунікацій шляхом влаштування перешкод під час подій, які мали місце 20 лютого 2020 року в смт.Нові Санжари.

Оцінюючи в сукупності надані стороною кримінального провадження докази, беручи до уваги те, що згідно з постановою від 25 лютого 2020 року автомобіль визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, а також ураховуючи правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу, наслідки арешту майна для власника та третіх осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, застосування такого виду заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна є можливим.

Зважаючи на те, що до клопотання слідчим надано достатні докази щодо необхідності накладення арешту, а тому наявні обґрунтовані підстави для задоволення даного клопотання, оскільки документи, додані до клопотання свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів, до того ж, будь-яких негативних наслідків, які можуть негативно позначитися на інтересах власника майна та інших осіб від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, слідчим суддею на час розгляду клопотання не встановлено.

Відтак, слідчим доведено наявність достатніх підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.279 КПК України, а зазначене майно є речовим доказом у кримінальному провадженні та існує ризик його відчуження, приховання, або передачі третім особам, у зв`язку з чим клопотання слідчого про застосування арешту підлягає задоволенню.

Стосовно способу арешту майна слідчий суддя зазначає про таке.

Відповідно до ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Найменш обтяжливим способом арешту вказаного майна і таким, що не призведе до суттєвого обмеження прав власника або володільця та не завдасть шкоди його інтересам, є заборона на відчуження цього майна.

При цьому, слідчим не доведено, що перелічені ним у клопотанні способи арешту, а також поміщення транспортного засобу на визначену ним територію для зберігання є доцільними, вичерпними, зокрема, наявні відповідні умови для належного зберігання тощо, та, крім цього, такі заходи не будуть свавільним та обмежувати гарантовані права власника у даному випадку, й відповідних доказів на обґрунтування в цій частині вимог суду не надано.

Тому, оскільки заборона користування, розпорядження та проведення ремонтних робіт щодо автомобіля може призвести до надмірного обтяження діяльності особи, на таке майно має бути накладено арешт лише із забороною відчуження, а сам транспортний засіб має знаходитись у законному володінні та користуванні особи, яка має на це відповідне право, без інших обмежень.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).

Разом із тим, слідчим суддею не встановлено, що клопотання в частині заборони відчуження майном суперечить вищезазначеним вимогам КПК України або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна.

Тож, слідчий суддя вважає, що необхідно накласти арешт на майно на підставі ст.170 КПК України, оскільки є достатні підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у частині другій статті 170 цього Кодексу.

Таким чином, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення клопотання слідчого та накласти арешт на відповідне майно, застосувавши при цьому найменш обтяжливий спосіб арешту майна, не позбавляючи володільця права користування вищевказаним транспортним засобом, а саму у виді заборони відчуження такого майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 98, 170-173 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль Renault Magnum, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності Приватному підприємству «Л.В.С.» (місцезнаходження: Полтавська область, Полтавський район, с.Розсошенці, вул.Фрунзе, буд.28, к.188), з позбавленням права на його відчуження до скасування арешту майна в встановленому КПК України порядку.

В іншій частині вимог клопотання відмовити.

Роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому, їх захисникам, законним представникам, іншим власникам або володільцям майна, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, що за їх клопотанням арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Контроль за виконанням ухвали про арешт майна покласти на слідчого, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження №0000091.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1