Справа № 473/55/20
Номер провадження 1-в/473/22/2020

У Х В А Л А
Іменем України

"15" січня 2020 р. м. Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області - ОСОБА_3 ,

представника ДУ «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» - ОСОБА_4 ,

засудженого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Вознесенська виправна колонія (№72)» заяву засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, освіта середня, неодруженого, до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше судимого: 1) 05.08.2014 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ст.198, ст.ст.75, 104 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік; 2) 22.09.2014 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.186, ч.4 ст.70, ст.ст.75, 76, 104 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки; 3) 19.10.2015 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі; засудженого: 09.12.2015 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 289, ч.4 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 5 років 5 місяців позбавлення волі; 29.12.2015 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.3 ст. 185, ч.4 ст.70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

- про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

08.01.2020 р. до суду від засудженого ОСОБА_5 , який відбуває покарання в Державній установі «Вознесенська виправна колонія (№72)» (далі Вознесенська ВК №72), надійшла заява про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання в порядку ст.81 КК України.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 заяву підтримав, просив її задовольнити.

Прокурор та представник Вознесенської ВК №72 в судовому засіданні заперечували проти задоволення даного клопотання, зазначаючи, що хоча ОСОБА_5 має 5 заочень, також має 8 стягнень, 1 з яких є діючим, являється злісним порушником режиму утримання.

Заслухавши думки учасників процесу, дослідивши матеріали заяви та особової справи засудженого, судом встановлено наступне.

09.12.2015 р. ОСОБА_5 засуджений Центральним районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 289, ч.4 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 5 років 5 місяців позбавлення волі.

29.12.2015 р. ОСОБА_5 засуджений Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.04.2016 р. визначено порядок виконання вказаних вироків шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 09.12.2015 р. більш суворим, призначеним за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.12.2015 р.; на підставі ч.4 ст.70 КК України, призначено остаточне покарання - 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15.07.2019 р. ОСОБА_5 в строк призначеного покарання, з урахуванням вимог ч.5 ст.72 КК України, зараховано строк попереднього ув`язнення з 10.09.2015 р. по 29.01.2016 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Так, з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 вбачається, що останній за місцем відбування покарання характеризується посередньо. Загалом за весь період відбування покарання має 5 заохочень та 8 стягнень, з яких 1 є не знятим та не погашеним у встановленому законом порядку. Протягом відбування покарання дотримується норм, що визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядку дня установи, лише під контролем адміністрації установи. Являється злісним порушником відбування покарання за зберігання та використання заборонених речей. Був працевлаштований у котельні установи, однак звільнений 27.05.2019 р. за відсутністю виробничої необхідності. У суспільно-корисному житті відділення та в диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі участі не приймає, не вбачає в цьому необхідності. Загалом за характером спокійний та врівноважений, із засудженими неконфліктний, підтримує стосунки з обмеженим колом засуджених, зокрема негативної спрямованості. Підтримує зв`язки із рідними шляхом листування, отримує посилки та передачі. У скоєному злочині розкаюється.

Рішенням комісії Вознесенської ВК №72 від 21.05.2019 р. засудженому ОСОБА_5 було відмовлено у можливості умовно-дострокового звільнення від відбування покарання як такому, що не довів свого виправлення, після чого він мав 3 заохочення та 1 стягнення, яке є діючим.
Згідно положень ч.ч.1, 2 ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з положеннями ст.6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Відповідно до положень Кримінального та Кримінально-виконавчого законодавства України, постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання. Так, засуджений ОСОБА_5 фактично відбув дві третини строку призначеного покарання, однак наявність у нього 1 діючого стягнення, накладеного 14.01.2020 р., навіть за наявних заохочень та сумлінного ставлення ним до праці, приводять суд до переконання про відсутність правових підстав для задоволення даної заяви.
На підставі викладеного, керуючись ст.81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 /семи/ днів з дня її оголошення через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області до Миколаївського апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1