Номер провадження: 11-кп/813/1250/20
Номер справи місцевого суду: 499/1071/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання захисника про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , засудженого вироком Іванівського районного суду Одеської області від 04.06.2019 року за ч.2 ст. 185 КК України, в межах розглядуапеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Іванівського районного суду Одеської області від 04.06.2019 року,-

встановив:
оскарженим вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Іванівського райсуду Одеської області від 12.10.2016 року, призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.
Відносно ОСОБА_8 застосований запобіжний захід до вступу вироку в законну силу у виді тримання під вартою та він взятий під варту в залі суду.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 відрахований з моменту фактичного затримання, а саме з 04.06.2019 року.
У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання час його перебування під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду в період з моменту фактичного затримання 06.11.2018 року по 26.04.2019 року з розрахунку день тримання під вартою за день позбавлення волі.
Вирішено долю речових доказів.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.11.2019 року вирок Іванівського райсуду Одеської області змінено, виключено із мотивувальної частини вироку посилання як на доказ вини обвинуваченого ОСОБА_8 висновок товарознавчого дослідження. В решті вирок суду залишений без змін.
Постановою Верховного Суду від 05.03.2020 року ухвалу Одеського апеляційного суду від 18.11.2019 року скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Запобіжний захід ОСОБА_8 залишено тримання під вартою та продовжено на 60 днів.
Захисник ОСОБА_7 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , звернувся до Одеського апеляційного суду із клопотанням про звільнення ОСОБА_8 з-під варти з посиланням на те, що на теперішній час обвинувачений перебуває під вартою без достатніх на те підстав, оскільки перебуває під вартою досить значний час, а вирок не набрав чинності, крім того зазначає, що відсутні ризики зміни запобіжного заходу, оскільки досудове розслідування завершене, обвинувачений не має наміру переховуватися від суду, ризик впливу на свідків відсутній, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у обвинуваченого не має можливості, вчиняти нові злочини ОСОБА_8 не збирається. Просить змінити обвинуваченому запобіжний захід із тримання під вартою на особисте зобов`язання з покладенням обов`язків передбачених ст. 194 КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача; захисника та обвинуваченого, які підтримали клопотання та просили його задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення клопотання захисника; перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи, викладені в клопотанні; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Виходячи з основних засад кримінального судочинства, захисник вправі подати до суду клопотання про звільнення його підзахисного з-під варти на стадії апеляційного розгляду кримінального провадження.
Всі питання щодо обрання, продовження чи зміни запобіжного заходу, а також звільнення особи з-під варти в разі незаконного її утримання, під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, апеляційної інстанції, відносяться до компетенції суду, в провадженні якого знаходиться справа.
При вирішенні питання про обґрунтованість такого клопотання апеляційний суд виходить із наступного.
Відповідно до п.п. 11 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, в резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.
З вироку Іванівського районного суду Одеської області від 04.06.2019 року вбачається, що ОСОБА_8 засуджений за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Іванівського райсуду Одеської області від 12.10.2016 року, призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.
На виконання вимог ст. 374 КПК України, у вказаному вироку вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження та зазначено, що запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили обрано тримання під вартою.
Викладене свідчить, що ОСОБА_8 на законних підставах утримується під вартою, на підставі вироку Іванівського районного суду Одеської області від 04.06.2019 року.
Окрім того, у п. 11 Постанови № 14 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2014 року «Про судову практику застосування судом першої та апеляційної інстанцій процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» роз`яснено, що під час ухвалення обвинувального вироку суд вправі застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого до набрання цим вироком законної сили. Суд застосовує запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у такому випадку з метою забезпечення виконання остаточного судового рішення.
Зазначені роз`яснення містять вказівку на те, що суд апеляційної інстанції може переглянути доцільність подальшого застосування запобіжного заходу у вигляді тримання засудженого під вартою, якщо доцільність та обґрунтованість тримання під вартою виникає на стадії апеляційного розгляду. При цьому апеляційний суд бере до уваги пояснення прокурора, яка зазначила, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, вчетверте скоїв злочин в період іспитового строку, а також характер та тяжкість висунутого і доведеного в суді першої інстанції обвинувачення щодо нього, призначене йому покарання і не вбачає підстав, які б свідчили про недоцільність тримання його під вартою, як про це стверджує його захисник.
Апеляційний суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, практика якого, у відповідності до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права.
Так, Європейський суд з прав людини в рішенні «Руслан Яковенко проти України» від 04 червня 2015 року (пункт 46), зазначив, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити. Особа засуджена судом першої інстанції, яка перебуває під вартою до закінчення строку оскарження вироку, не може вважатися такою, що перебуває під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення за підпунктом «с» пункту 1 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».
Також у п. 47 вказаного рішення зазначено, що у своїй практиці Суд неодноразово зазначав, що він бере до уваги розбіжності серед держав учасниць Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» стосовно питання про те, чи розпочинається відлік строку відбування покарання особою, засудженою судом першої інстанції, тоді як розгляд апеляційної скарги ще триває. Проте суд зазначив, що важливі гарантії статті 5 Конвенцій «Про захист прав людини і основоположних свобод» не залежать він національного законодавства.
Отже, навіть, якщо національне законодавство держави - члена передбачає, що вирок набирає законної сили лише після завершення розгляду справи судами усіх інстанцій, попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.
Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_8 перебуває під вартою на підставі обвинувального вироку Іванівського районного суду Одеської області від 04.06.2019 року, яким його визнано винним та призначено покарання у вигляді позбавлення волі, апеляційний суд вважає доводи клопотання захисника ОСОБА_7 необґрунтованими, та підстав для задоволення клопотання захисника не вбачає.
Крім того, з метою забезпечення подальшого апеляційного перегляду кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника апеляційний суд з урахуванням думки учасників провадження вважає необхідним продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою на 60 днів.
Керуючись ст. ст. 206, 331, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу із тримання під вартою на особисте зобов`язання залишити без задоволення.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 14.06.2020 року включно.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4