Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

15 липня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
перекладача ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 25 травня 2020 року про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР № 0001693 від 10 грудня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2,ч.3 ст. 199, ч.2 ст.15 ч.3 ст. 199, ч.4 ст. 358 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 199, ч.2 ст.15 ч.3 ст. 199 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.199, ч.2 ст.15 ч.3 ст. 199 КК України, ?
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 25 травня 2020 року клопотання прокурора задоволено. Застосовано до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, з 25 травня 2020 року по 23 липня 2020 року включно, з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 168160 грн. з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України в разі внесення застави: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатись з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання чи роботи.
Вказана ухвала суду оскаржена в апеляційному порядку захисником ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 .
З матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Нововолинському міському суді Волинської області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР № 0001693 від 10 грудня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2,ч.3 ст. 199, ч.2 ст.15 ч.3 ст. 199, ч.4 ст. 358 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 199, ч.2 ст.15 ч.3 ст. 199 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.199, ч.2 ст.15 ч.3 ст. 199 КК України.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 покликається на необґрунтованість застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 та незастосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Зазначає, що ОСОБА_6 перебуває під вартою вже тривалий період часу, а саме понад 3 роки і те, що останній може переховуватись від суду жодних доказів прокурором надано не було.
Вказує, що ОСОБА_6 в суді було заявлено, що він має постійне місце проживання на території України в АДРЕСА_1 (копія нотаріально завіреної заяви громадянина ОСОБА_11 додається).
На думку захисника, та обставина, що ОСОБА_6 є громадянином іншої держави не може слугувати підставою вважати, що він виїде за межі України, з метою уникнення кримінальної відповідальності. Тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначальним елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
ОСОБА_6 раніше не судимий, з урахуванням всього, захисник вважає, що суд мав взяти до уваги, що достатніх доказів необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні не має, з огляду на що у задоволенні клопотання прокурора слід було відмовити.
Просить скасувати ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 25 травня 2020 року щодо ОСОБА_6 .
Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили змінити обраний запобіжний захід на домашній арешт цілодобово, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Судом першої інстанції при вирішенні питання щодо доцільності обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 було в повній мірі обґрунтовано своє рішення щодо необхідності застосування даного засобу забезпечення кримінального провадження.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів провадження суд першої інстанції свій висновок про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора щодо обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з яким погоджується і колегія суддів, мотивував тим, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, є громадянином іншої держави, не має міцних соціальних зв`язків в Україні, тому на переконання суду, перебуваючи на волі він може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки відомі контактні дані останніх, вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Апеляційним суд вважає, враховуючи категорію інкримінованих обвинуваченому злочинів у складі організованої групи, та, як наголошує прокурор, корисливий мотив їх ймовірного вчинення, безальтернативний вид покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років з конфіскацією майна, у випадку доведеності вини, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які виправдовують обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а прокурором доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не зможе запобігти наявним ризикам.
Колегія суддів не ігнорує ті аргументи, які наводяться захисником на користь обвинуваченого в апеляційній скарзі та судовому засіданні апеляційної інстанції останнім і його захисником щодо наявності міцних соціальних зв`язків, місця проживання на території України в м. Запоріжжя, що підтверджують лише долученою заявою гр. ОСОБА_11 (відповідно до якої ОСОБА_11 , повідомляє, що не заперечує проти проживання ОСОБА_6 ), проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважають вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.
Даних, які б перешкоджали утриманню ОСОБА_6 під вартою, не встановлено.
На думку колегії суддів судом визначено розмір застави у відповідності до чинного законодавства, з врахуванням тяжкості інкримінованих злочинів обвинуваченому та наявних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, який достатньою мірою гарантував би виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, відповідно до оскаржуваної ухвали суду, у разі внесення застави, а тому доводи сторони захисту щодо завідомо непомірного розміру застави для обвинуваченого (який вказує в судовому засіданні апеляційної інстанції, що був підприємцем до його затримання та утримання під вартою), є необґрунтованими.
Під час апеляційного розгляду, прокурор підтвердив існування зазначених у клопотанні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, наявність яких встановлено судом першої інстанції доведеним. Зазначив, що станом на час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, а саме 24 червня 2020 року, ОСОБА_6 вже продовжено строк тримання під вартою.
За наведеного доводи сторони захисту про наявність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 менш суворого запобіжного заходу або зменшення розміру застави, на думку колегії суддів, є необґрунтованими та невиправданими.
Доказів на спростування висновків суду обвинуваченим та його захисником не наведено, матеріалами провадження не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 25 травня 2020 року про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3