Справа № 725/5247/19
Провадження № 11-кп/4808/509/19
Категорія ст. 199 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника -адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 14 листопада 2019 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 14 листопада 2019 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 продовжено з 14.11.2019 року по 12.01.2020 року до 12.30 год.

Не погоджуючись з вказаноюухвалою судузахисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подавапеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалув частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , як таку, що винесена незаконно з порушенням норм КПК та Конституції України.

В обґрунтування апеляційних доводів посилався на те, щов підготовчому судовому засіданні прокурор відповідно до вимог ч.3 ст.315 КПК України мала право звернутися до суду із клопотанням про обрання щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу, проте звернулася із клопотанням про продовження строку запобіжного заходу. В рішенні Конституційного суду України від 23 листопада 2017 року за №1-28/2017роз`яснено, що зміна процесуального статусу особи, підозрюваного та обвинуваченого (підсудного) та початок стадії судового провадження у суді першої інстанції виключають автоматичне продовження застосування запобіжних заходів, обраних слідчим суддею до такої особи на стадії досудового розслідування як до підозрюваного. Отже у разі відсутності вмотивованого рішення суду, яким дозволено позбавлення особи свободи на період, визначений цим судовим рішенням, така особа має бути негайно звільнена.Конституційний Суд України виходив з того, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване ч.1 ст.29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканість, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора. Вважав, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 315 КПК Українита Конституції України, не врахував заперечення і доводи сторони захисту та безпідставно задовольнив клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України №4 р/2019 від 13.06.2019 р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Визнання Конституційним Судом України положення ч. 2 ст. 392 КПК України неконституційним, свідчить про те, що ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному розгляду.

Незважаючи на те, що діючим національним кримінальним процесуальним законом не встановлено порядок оскарження ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, які постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що з метою забезпечення ефективної реалізації права на судовий захист та задля досягнення цілей правосуддя, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 має право на оскарження ухвали Садгірського районного суду м. Чернівці від 14 листопада 2019 року і його апеляційна скарга підлягає розгляду.

Відповідно до матеріалів контрольного провадження,на досудовому слідстві ухвалою слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2019 року підозрюваному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Після передачі обвинувального акту до суду ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 20 вересня 2019 року задоволено клопотанням прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 по 19 листопада 2019 року до 13.00 год.

28 жовтня 2019 року прокурором ОСОБА_7 повторно заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, оскільки термін його перебування під вартою закінчується, а ризики, за якими судом було обрано та продовжено запобіжний захід, не відпали, інших суттєвих обставин, які б давали підстави для зміни запобіжного заходу, не вбачається.

Вказане клопотання прокурора задоволено та ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 14 листопада 2019 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено по 12 січня 2020 року до 12.30 год.

Своє рішення суд мотивував тим, що оцінюючи суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому, особу обвинуваченого, а також, те що він обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, один з який у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, а також те, що встановлені під час досудового розслідування ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, на даний час не змінилися, а саме ризик того, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення покарання; знаходячись на волі, може незаконно впливати на потерпілого та його родичів, на свідків та невстановлених на даний час осіб співучасників, може безперешкодно впливати на них шляхом залякування, погроз або іншим чином з метою зміни показань; знаходячись на волі він може продовжити свою злочинну діяльність та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Колегія суддів вважає, що висновки суду, викладені в оскаржуваній ухвалі щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 ґрунтуються на матеріалах провадження та відповідають вимогам закону, а при розгляді питання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд не порушив вимог кримінального процесуального закону.

Колегія суддів вважає некоректними посилання захисника на рішення Конституційного суду України від 23 листопада 2017 року за №1-28/2017 як на підставу скасування оскаржуваної ухвали суду, оскільки за змістом вказаного рішення зміна процесуального статусу особи з підозрюваного на обвинуваченого виключає автоматичне продовження застосування запобіжних заходів, обраних слідчим суддею до такої особи на стадії досудового розслідування, як до підозрюваного.

Так, Глава 18 КПК України не містить будь-яких застережень щодо неможливості продовження дії запобіжного заходу, обраного підозрюваному на стадії досудового розслідування провадження слідчим суддею, після передачі обвинувального акту до суду.

У рішенні Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року у справі № 1-28/2017, яким визнано неконституційним положення третього речення частини третьої статті 315 КПК України, зазначено, що зміна процесуального статусу особи з підозрюваного на обвинуваченого (підсудного) на початок стадії судового провадження в суді першої інстанції виключають автоматичне продовження застосування запобіжних заходів, обраних слідчим суддею до такої особи на стадії досудового розслідування як до підозрюваного.

Колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні не мало місце автоматичне продовження дії запобіжного заходу, оскільки після передачі обвинувального акту до суду та до постановлення оскаржуваної ухвали, обвинуваченому ОСОБА_8 вже продовжувався строк тримання під вартою ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 20 вересня 2019 року.

Питання щодо обрання, скасування або зміни запобіжного заходу в суді врегульовано ст. 331КПК України, частиною першою якої передбачено, що суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого, а частина третя вказаної статті встановлює порядок розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю мотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У даному кримінальному провадженні суд розглянув клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 та, задовольнивши таке клопотання, ухвалив рішення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, у даному випадку суд розглянув питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою за клопотанням прокурора, а тому колегія суддів вважає безпідставними твердження захисника обвинуваченого про те, що суд продовжив ОСОБА_8 строк тримання під вартою без клопотання прокурора.

За вказаних обставин, колегія суддів не погоджується з доводами захисника про те, що при зміні статусу особи, яка притягується до кримінального відповідальності, - з підозрюваного на обвинуваченого припиняється дія ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та в разі відсутності вмотивованого рішення суду, яким дозволено позбавляння особи свободи на період, визначений цим рішенням, така особа має бути негайно звільнена.

Колегія суддів приймає до уваги, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження відповідно до якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Суд першої інстанції належним чином мотивував наявність відповідних ризиків, які передбачені ч.1 ст. 177 КПК України та обґрунтував необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого з метою забезпечення його належної процесуальної поведінки та розгляду кримінального провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали у цьому провадженні колегією суддів не встановлено, а тому апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 176-178, 183, 194, 331, 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 14 листопада 2019 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5