Справа №463/9583/19
Провадження №1-кс/463/936/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова
Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , представника скаржника адвоката ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого ТУ ДБР у м. Львові про відмову у визнанні його потерпілим, -
в с т а н о в и в:

До суду надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого ТУ ДБР у м. Львові щодо не визнання його потерпілим.
Скаргу мотивує тим, що 17.10.2019 року ним було подано клопотання про залучення його до кримінального провадження як потерпілого, однак слідчим Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_5 27.01.2020 року винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000147 від 23.08.2019 року. Вважає таку постанову неправомірною, тому звернувся з скаргою в суд, просить скаргу задоволити.
В судовому засіданні представник скаржника та скаржник скаргу підтримали в повному обсязі. Вважають таку незаконною, оскільки скаржнику вказаним кримінальним правопорушенням було завдано моральної шкоди, а відтак просять задоволити скаргу в повному обсязі
Слідчий ТУ ДБР у м. Львові в судовому засіданні заперечив проти задоволення скарги. Вважає таку законною та обгрунтованою .
Дослідивши матеріали скарги, заслухавши думку учасників процесу приходжу до наступних висновків:
Відповідно до ч.1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Згідно з ч.5 ст.55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
В судовому засіданні встановлено, що до ЄРДР 23.08.2019 року за № 0000147 було внесено відомості згідно заяви ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається з матеріалів скарги та постанови про відмову у визнанні потерпілим, ОСОБА_3 звертався до слідчого з проханням визнати його потерпілим в зазначеному кримінальному провадженні, однак згідно постанови слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові йому було відмовлено, оскільки він не довів фактів спричинення ні матеріальної, ні фізичної, а ні моральної шкоди.
У відповідності до п.33 рішення ЄСПЛ «Шмалько проти України та п.44 рішення ЄСПЛ «Далбан проти Румунії» визначено, що термін «потерпілий» у сенсі ст.. 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності,яка є предметом судового розгляду. При цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди.
Зважаючи на той факт, що у заяві про вчинення злочину та додатків до скарги поданої представником скаржника та з матеріалів самого кримінального провадження в судовому засіданні вбачається ймовірність завдання йому моральної шкоди згаданим кримінальним правопорушенням, керуючись принципом змагальності, вважаю, що скаргу слід задоволити, а саме: скасувати постанову слідчого ТУ ДБР у м. Львові про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні 0000147 від 23.08.2019 року.
Що ж стосується прохальної частини скарги щодо зобов`язання слідчого ТУ ДБР у м. Львові визнати ОСОБА_3 потерпілим у даному кримінальному провадженні та вручити йому пам`ятку потерпілого, то слід зазначити, що слідчий суддя не вправі перебирати на себе функції інших учасників кримінального провадження, у тому числі і функцію процесуального керівництва досудового розслідування, а також втручатись у закріплену ст. 40 КПК України процесуальну самостійність слідчого,а тому така вимога не підлягає до задоволення.
Керуючись вимогами статей,22,26,220,221,303,306,309,372 КПК України, -

ухвалив:
Скаргу задоволити частково.
Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим від 27.01.2020 року у кримінальному провадженні № 0000147 від 23.08.2019 року .
Зобов`язати слідчого ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_5 повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про визнання його потерпілим.
В решті вимог-відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1