Дата документу Справа № 329/1015/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 329/1015/17 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/881/20 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7

розглянула 8 квітня 2020року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою (клопотанням) обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 28 січня 2020 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, в провадженні Токмацького районного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке мотивовано тим, що не зникли ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу, а саме вказав на тяжкість вчиненого злочину, можливість переховування від суду, в тому числі можливість залишення місця проживання, а також про ризик вчинення нових злочинів і впливу на потерпілу, свідків.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 28 січня 2020 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 строком до 27 березня 2020 року. Приймаючи таке рішення, суд послався на те, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу не змінились, а ризики, передбачені статтею 177 КПК не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі, домашнього арешту про застосування якого просить сторона захисту.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 (а.с.30), не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою зазначає, що судом вже допитано потерпілу та головного свідка, прокурором не доведено жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, а отже відсутні підстави тримати його під вартою. Просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

У зв`язку із відсутністю клопотання про забезпечення участі апелянта при апеляційному розгляді та відсутністю питань щодо погіршення становища апелянта, колегія суддів вважає за можливе розглянути провадження за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_8 , що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.
Захисник підтримав апеляційну скаргу та просив їх задовольнити.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційних скарг.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 суд першої інстанції обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Таке рішення суду має на меті досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положенями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказаних вимог кримінального процесуального закону місцевий суд дотримався.
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.1 ст.115 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від семи до п`ятнадцяти років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.
Однак, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду, суд бере до уваги серйозність висунутого останньому обвинувачення за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, КК України зокрема, вчинення злочину стосовно неповнолітньої особи, отже існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій.
Ризики, передбачені п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України також знайшли своє підтвердження, оскільки ОСОБА_8 проживає в одному селі зі свідками і матиме реальну можливість незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні шляхом погроз змінити їх покази, а відсутність постійного джерела доходу може наштовхнути обвинуваченого на вчинення іншого кримінального правопорушення задля отримання коштів на прожиття.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Враховуючи фактичні обставини злочину, який інкримінується ОСОБА_8 , останній в стані алкогольного сп`яніння маючи злочинний умисел на вбивство неповнолітньої дівчини, наніс останній численні удари ножем в область голови та тулубу, але не довів свій злочинний намір до кінця по незалежним від нього причинам, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися, та не зменшилися.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 щодо незгоди з ризиками, на які послався суд у своєму рішенні,колегія суддів вважає непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, у провадженні не вбачається.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційні скарги захисника та обвинуваченого задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 28 січня 2020 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4