Дата документу 16.06.2020 Справа № 310/8332/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/340/20
Єдиний унікальний № 310/8332/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.249 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 жовтня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянська, Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано не винуватим, та виправдано за недоведеності вчинення ним злочину, передбаченого ч.1 ст.249 КК України.

Скасовано арешт на судно «ПТС-204», 1977 року побудови, що обладнане двигуном внутрішнього згорання 64НСП 18/22 потужністю 165 квт, яке належить приватному підприємству «ЮРТИКА», у вигляді заборони відчуження вказаного майна, накладений ухвалою слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_10 від 27.09.2018 року № 310/8131/18.

Згідно зі змістом вироку, органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.249 КК України, у тому, що 15.03.2016 р. приватне підприємство «ЮРТИКА» (податковий номер 20741112) отримало дозвіл № 0170 від 15.03.2016, на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах). Згідно даного дозволу приватне підприємство «ЮРТИКА» мало право проводити промисловий лов риби «бичок» закидним неводом (волоком) з вічком в матні та приводах 18 мм., у крилах 20 мм. ОСОБА_7 виконуючи обов`язки капітана, таким чином є відповідальним за вилов водних біоресурсів на судні «ПТС-204 Севастополь». Пунктом 2.2 та п.36 Постанови Кабінету Міністрів України №992 від 25.11.2015 «Про затвердження порядку здійснення спеціального використання водних біоресурсів у внутрішніх рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах), внутрішніх морських водах, територіальному морі, виключній (морській) економічній зоні та на континентальному шельфі України» передбачено, що відповідальний за вилов водних біоресурсів відповідає за дотримання вимог законодавства щодо добування (вилову) водних біоресурсів із середовища їх перебування та зобов`язаний виконувати вимоги даного порядку, програми проведення дослідного вилову водних біоресурсів, дотримуватися режимів територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а в разі здійснення промислу - правил рибальства та режимів промислу, забезпечувати належний рівень ведення промислового журналу, облік, зберігання, транспортування, а також здавання добутих (виловлених) водних біоресурсів на рибоприймальний пункт. Згідно з п.12.3 Наказу №2 від 06.01.2016 Міністерства аграрної політики та продовольства України «Про затвердження режимів рибальства у 2016 році», мінімальний розмір бичка, допустимого до вилову (промисловий розмір) становить завдовжки 10 см. Так, відповідно до п.14.5 Наказу Державного комітету рибного господарства України «Про затвердження тимчасових правил та режимів рибальства в 2000 році» №172 від 31.12.1999 визначення частки риби непромислового розміру здійснюється відбиранням проб з різних місць лову. Визначення цієї частки візуально забороняється. Пунктом 14.6 зазначеного Наказу передбачено, що виловлена засобами лову риба, у разі невідповідності її установленим цими Правилами нормам щодо прилову риби непромислового розміру мають бути випущені у водойму. У разі перевищення допустимого прилову особин непромислового розміру про це необхідно повідомляти місцевим державним органам рибоохорони, а під час лову нестаціонарними засобами в Азовському морі потрібно перенести місце лову не менше ніж на 1 милю. Крім цього, у п.14.9.2 вказаного Наказу зазначається, що лов дозволяється, якщо прилов риби бичка не промислового розміру не перевищує 20% за кількістю від улову бичка волоками і драгами.

Так, ОСОБА_7 , у період часу з 06.00 год. 26.08.2017 р. до моменту перевірки проведення промислу, будучи відповідальним за дотримання вимог законодавства щодо добування (вилову) водних біоресурсів із середовища їх перебування, знаходився на риболовецькому судні «ПТС-204 Севастополь», де повинен був організувати та контролювати лов водних біоресурсів в Азовському морі. В ході здійснення вищевказаного вилову водних біоресурсів ОСОБА_7 діючи умисно, у порушення вимог п.14.5 наказу Державного комітету рибного господарства України «Про затвердження тимчасових правил та режимів рибальства в 2000 році» №172 від 31.12.1999, з метою незаконного зайняття рибним добувним промислом в період здійснення вилову риби, маючи реальну можливість, не визначив частки риби непромислового розміру, шляхом відбирання проб з різних місць лову та умисно дозволив вилов риби бичок непромислового розміру загальною вагою 2444,83 кілограмів із загальної ваги виловленого бичку 5224 кг., що становить 66,8% та перевищує, відповідно до п.14.9.2 Наказу №172 від 31.12.1999, дозволений прилов в розмірі не більше 46,8%. Після цього, ОСОБА_7 достовірно знаючи про те, що він дозволив вилов риби непромислового розміру та маючи технічну можливість, умисно не повідомив про це в місцевий державний орган рибоохорони. Вказаними умисними діями ОСОБА_7 спричинив шкоду рибному господарству України у розмірі 230960,04 грн.

Відповідно до «Методики розрахунку збитків, заподіяних рибному господарству внаслідок порушення правил рибальства та охорони водних живих ресурсів», затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України та Міністерства навколишнього природного середовища України 12.07.04 №248/273 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.11.04 №1446/10045) це є істотною шкодою.

Вказані дії ОСОБА_7 стороною обвинувачення в особі прокурора Бердянської місцевої прокуратури кваліфіковані за ч.1 ст.249 КК України як незаконне заняття рибним добувним промислом, яким заподіяно істотну шкоду.

Приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_7 суд зазначив, що з урахуванням досліджених доказів, представлених органом обвинувачення, відсутності клопотань обвинувачення про витребування або дослідження інших доказів, приймаючи до уваги невідповідність фактичних обставин справи інкримінованому обвинуваченню, суд вважав необхідним виправдати ОСОБА_7 по обвинуваченню у скоєнні ним злочину, передбаченого ч.1 ст.249 КК України за недоведеності його вини у вчинені вказаного злочину.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 зазначає, що вирок є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, а тому підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що суд у мотивувальній частині виправдувального вироку не зазначив формулювання обвинувачення, яке визнане судом недоведеним, крім того суд дійшов висновку про те, що обвинуваченням не доведено, що шкода завдана діями ОСОБА_7 є істотною, що виключає склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України. Тобто, апелянт вважає, що суд зазначив дві різні самостійні підстави для виправдання особи, що суперечить вимогам ст.373 КПК України. Прокурор зазначає, що судом двічі вирішувалося питання щодо істотності шкоди. Судом не взято до уваги як доказ, покази досвідченого, кваліфікованого іхтіолога Азовдержрибохорони ОСОБА_11 . Крім того, під час судового розгляду залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, судом неналежно досліджені надані письмові докази, а лише зазначено, які докази на суб`єктивну думку суду повинні були бути надані але не надані. Також апелянт вважає, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а саме матеріалами адміністративної справи, розрахунком шкоди, поясненнями під час складання протоколу та в судовому засіданні ОСОБА_7 , які судом не взяті до уваги, хоча жодних дій щодо оскарження дій інспекторів Азовдержрибохорони ОСОБА_7 не вжито, що свідчить про відсутність на це підстав. На думку прокурора, судом не мотивовано прийняття одних і відхилення інших доказів, оскільки при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у вироку не зазначено, чому суд взяв д уваги одні докази і відкинув інші. Апелянт вважає, що об`єктивний аналіз обставин справи свідчить про необґрунтованість висновків суду щодо недоведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України.

Просить скасувати вирок від 01.10.2019, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

На апеляційну скаргу прокурора захисником подано заперечення, зі змітсту якого випливає те, що доводи апелянта є безпідставними, а вирок в свою чергу є законним, обґрунтованим і вмотивованим. Тому захисник просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; обвинуваченого та його захисника, які, заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Положенням ч.1 ст.404 КПК України передбачено, що вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно зі ст.368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання, чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Згідно з ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи виправданою суд у вироку зазначає формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

На переконання колегії суддів вказані вимоги судом першої інстанції в цілому були дотримані.

Апеляційна скарга може бути задоволена апеляційним судом у разі, якщо вона містить посилання на те, в чому полягає неправильність оскаржуваного вироку та містить визначені чинним процесуальним законом підстави для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції. Лише за об`єктивного підтвердження таких підстав можливе скасування оскаржуваного вироку.

В апеляційній скарзі прокурор мотивує свої доводи тим, що суд ухвалив вирок допустивши неповноту судового розгляду, з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Натомість, зі змісту самої скарги фактично випливає, що прокурор не погоджується з остаточними висновками про виправдання ОСОБА_7 , через неправильну оцінку доказів, при цьому об`єктивними фактами не спростовує висновки суду.

Обвинувачений не визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, зі змісту його показань випливало, що не було доведено вчинення кримінального правопорушення.

Так, на докази, які вказували на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України взагалі і на винуватість у його вчиненні ОСОБА_7 , зокрема сторона обвинувачення посилалась на показання свідків і документи, а саме:
- витяг з ЄРДР від 08.11.2017;
- протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_7 ;
- розрахунок збитків від 27.08.2017;
- заяву про стягнення збитку;
- пояснення ОСОБА_7 до адміністративного протоколу;
- акт перевірки проведення промислового, науково-промислового лову від 27.08.2017;
- квитанцію № 2/1 від 27.08.2017;
- копії судової ролі;
- свідоцтво про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки;
- протокол огляду вимірювальної техніки - лінійка вимірювальна металева 500 д;
- дозвіл № 0170 від 15.03.2016 на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах;
- додаток до журналу обліку вилучених водних біоресурсів № 01 від 15.08.2017;
- ухвалу слідчого судді від 27.09.2018 про накладення арешту на судно у вигляді заборони відчуження вказаного майна.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтувалося на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов висновку про невинуватість ОСОБА_7 і з таким висновком погоджується колегія суддів.

Для кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.249 КК України необхідно з`ясувати наявність елементів його складу, а саме фактичні обставини, що утворюють об`єктивну та суб`єктивну сторони злочину.

Об`єктивна сторона злочину характеризується сукупністю трьох ознак: 1) діяння - незаконне зайняття рибним, звіриним або іншим водним добувним промислом; 2) наслідки у вигляді істотної шкоди; 3) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Зайняття водним добувним промислом - це дії, які полягають у вилученні (ловля, збирання, добування тощо) будь-якими знаряддями (промисловими, любительськими, забороненими) водних живих ресурсів із природного середовища. Поняття «промисел» використовується у даному разі не як позначення певного різновиду множинності злочинів, а як характеристика об`єктивної сторони злочинного посягання на об`єкти водної фауни, яке може бути як одноразовим, так і неодноразовим. До рибного промислу потрібно .відносити також ловлю цінних порід риб (лососевих, осетрових) з метою заготівлі ікри.

Зайняття рибним, звіриним або іншим водним добувним промислом визнається кримінально караним за умови його незаконності. Незаконність означає, що зайняття вказаним промислом відбувається без належного дозволу, в заборонений час, у недозволених місцях, забороненими знаряддями і способами лову. Для визнання, промислу незаконним достатньо встановити наявність однієї з названих обставин.
Істотність шкоди визначається спеціальними таксами, визначеними Кабінетом Міністрів.

Злочин є закінченим з моменту спричинення істотної шкоди.

Предметом злочину, передбаченого ч.1 ст.249 КК України є водні живі ресурси.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується умислом.
Суд встановив, що ОСОБА_7 мав дозвіл на вилов риби, не здійснював його у заборонений час, в недозволеному місці, забороненим знаряддями і способами лову.

Натомість з формулювання обвинувачення випливало, що ознаки незаконності лову обґрунтовувались порушенням ОСОБА_7 вимог п.14.5 наказу Державного комітету рибного господарства України «Про затвердження тимчасових правил та режимів рибальства в 2000 році» №172 від 31.12.1999, що полягало у не визначенні частки риби непромислового розміру, шляхом відбирання проб з різних місць лову та умисному дозволі вилову риби бичок непромислового розміру, а також у не повідомленні про це в місцевий державний орган рибоохорони. Як наслідок було виловлено загальною вагою 2444,83 кілограмів із загальної ваги виловленого бичку 5224 кг., що становить 66,8% та перевищує, відповідно до п.14.9.2 Наказу №172 від 31.12.1999, дозволений прилов в розмірі не більше 46,8%. Вказані дії були вчинені умисно.

Однак, для доведення вини ОСОБА_7 у скоєнні дій, що викладені у формулюванні обвинувачення, прокурору необхідно було підтвердити доказами ряд фактичних обставин, зокрема:

що на риболовецькому судні, де ОСОБА_7 був капітаном, знаходилось саме 2444,83 кг. риби непромислового розміру, а загальної ваги виловленого бичку - 5224 кг.;

що вилов риби на момент перевірки було завершено, адже в разі продовження лову загальний обсяг вилову збільшився би, в свою чергу в залежності від кількості збільшеного об`єму міг зменшитися у відсотковому відношенні об`єм бичка непромислового розміру, який знаходився на судні;

і відомостей, які б вказували на умисел.

З матеріалів провадження випливає, що розрахунок шкоди зроблений на підставі вихідних даних, які не могли бути покладені в основу цього розрахунку. Так, в розрахунку вказано 2444,83 кілограм риби непромислового розміру, із загальної ваги виловленого бичку 5224 кілограм. Однак ці обставини не підтверджуються доказами.

Сторона обвинувачення фактично не заперечувала, що інспекторами перевірявся не весь улов, а робилися проби (заміри). Однак прокурор не навів жодного аргументу, який давав підстави дійти висновку про те, що відсоток риби непромислового розміру, яка бралась на пробу, можна вважати ідентичним стосовно всіє маси улову. При цьому сторона захисту стверджувала, що під час проведення відібрання проб, інспектори брали рибу для заміру не з всього улову, а вибірково з вже відсортованої риби і виключно невеликого розміру, що увесь улов не зважували взагалі, а зазначили вагу зі слів екіпажу. І якщо загальна вага усього вилову, що дорівнювала 5224 кг. підтверджувалась квитанцією № 2/1 від 27.08.2017, то решту доводів сторони захисту спростувати не можливо. До того ж, ці доводи узгоджуються з показаннями свідків екіпажу судна і не спростовуються показаннями двох інших свідків - ОСОБА_11 (спеціаліста рибоохоронного патруля), ОСОБА_12 (інспектора рибоохоронного патруля) і документами. Акт перевірки проведення промислового, наукового лову, беззаперечно вказував лише на той факт, що з відібраних трьох проб бичка кругляк у кількості 480 штук, 321 штук було непромислового розміру. Однак цей доказ ані сам по собі, ані в сукупності з іншими не вказував на те, що на судні, де ОСОБА_7 був капітаном, знаходилось саме 2444,83 кілограмів риби непромислового розміру.

Крім цього, суд у вироку слушно зауважив, що сторона обвинувачення не надала доказів, які б доводили предмет злочину, як-то протокол огляду бичка, складений відповідно до вимог КПК України та беззаперечно, висновок судово-іхтіологічної експертизи, хоча стороною захисту і не заперечувався сам факт вилову певної кількості непромислового розміру.
Також сторона обвинувачення не надала в якості доказів, ані журналу промислового лову, ані відеозапис, який було проведено, про що зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення (який міг підтвердити чи спростувати доводи про те що інспектори для проб відбирали виключно маленьку рибу), постанови про визнання речовими доказами бичка кругляка і судна ПТС-204 Севастополь.
Суд дав оцінку доказовому значенню письмових пояснень ОСОБА_7 , які надавались ним під час складання адміністративного протоколу. В цьому контексті судом зроблені слушні посилання на положення Конвенції і практику ЄСПЛ.

Також органом досудового розслідування фактично не були встановленні, обставини щодо моменту завершення вилову риби і відомості, які б вказували про наявність умислу у ОСОБА_7 на незаконний вилов риби.

Згідно з положеннями статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Дана презумпція невинуватості є одним із основних принципів сучасного кримінального провадження, що в Україні визнана відправною точкою правосуддя. Окрім того, це положення закріплено в пункті 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, в якій зазначено, що кожен обвинувачений в скоєнні кримінального злочину вважається невинним, до тих пір поки його винність не буде встановлена в законному порядку.

За приписами ч.ч.2, 4 статті 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. При цьому, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.

Доводи прокурора, що суд при винесені виправдувального вироку не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_11 , матеріали адміністративної справи щодо ОСОБА_7 є безпідставними, адже цим доказам судом була дана відповідна оцінка.

Отже, колегією суддів при апеляційному перегляді провадження не встановлено ані невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, ані неповноти судового розгляду.

Щодо доводів апелянта в контексті істотних порушень вимог кримінального процесуального закону колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно, текст вироку викладений таким чином, що наштовхує на висновок, що суд для виправдання обвинуваченого зазначив декілька підстав передбачених ст.373 КПК України, тоді як в мотивувальній частині підсумував, що підставою для виправдання є не доведення вчинення злочину саме ОСОБА_7 (п.3 ч.1 ст.373 КПК України).

Однак, вказана обставина не може бути підставою для скасування вироку, адже по суті не впливає на остаточний правильний висновок суду щодо невинуватості ОСОБА_7 .

Слід зазначити, що скасування виправдувального вироку у зв`язку з порушенням кримінального процесуального закону може мати місце лише в тому випадку, коли ці порушення перешкоджали чи могли перешкодити суду об`єктивно, повно та всебічно розглянути провадження і постановити законний та обґрунтований вирок, вказані ж прокурором в цьому контексті обставини, на переконання колегії суддів, є формальними підставами для скасування вироку і їх не можна визнати істотними.

Більш того, колегія суддів вважає, що у вказаному випадку, з урахуванням встановлених обставин, ОСОБА_7 могло бути виправдано не на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, а на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України - через недоведеність вчинення кримінального правопорушення.

Сторона захисту, в свою чергу не наполягала на зміні підстав для виправдання ОСОБА_7 , істотних порушень кримінального процесуального законодавства, що тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи також не встановлено, тому колегія суддів доходить висновку, що вирок суду першої інстанції доречно залишити без змін.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 жовтня 2019 року, стосовно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4