КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 10 березня 2020 року, апеляційну скаргу ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2019 року,

за участі: власника майна заявника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання потерпілої ОСОБА_6 та накладено арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши будь-яким державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які уповноважені відповідно до законодавства України здійснювати будь-які реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним реєстраторам відділів Державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, в тому числі, але не виключно Міністерству юстиції України та його територіальним органам, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, Головному територіальному управлінню юстиції у місті Києві, нотаріусам, акредитованим суб`єктам проводити реєстраційні дії по внесенню записів та змін, в тому числі здійснювати реєстрацію, перереєстрацію, скасування реєстрації та вносити будь-яку інформацію до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань.

В обґрунтування рішення, слідчий суддя зазначив про наявність підстав для накладення арешту на згадане майно з метою спеціальної конфіскації майна та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, ОСОБА_5 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2019 року та відмовити у задоволенні клопотання потерпілої.
Щодо строку на апеляційне оскарження, то автор апеляційної скарги зазначає, що клопотання потерпілої розглянуто слідчим суддею за його відсутності, а копію прийнятого рішення отримав 29 листопада 2019 року.
Також, в апеляційній скарзі звертається увага на те, що квартира на яку слідчим суддею накладено арешт належить на праві особистої власності , відповідно частина ОСОБА_6 і частина ОСОБА_5 , однак в ухвалі суду зазначено, що згадана квартира на праві власності належить ОСОБА_6 , що не відповідає дійсності. При цьому, не зрозуміло навіщо ОСОБА_6 просила накласти арешт і на її частину квартири.
Крім того, у оскаржуваній ухвалі не міститься вказівки на те, що ОСОБА_6 є цивільним позивачем, зважаючи на те, що ст. 170 КПК України не передбачено звернення потерпілої з клопотанням про арешт майна.
ОСОБА_5 зазначає, що його не повідомлено про підозру у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення, проте звертає увагу на те, що рішенням Бородянського районного суду Київської області від 21 травня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 про визнання недійсною декларації про готовність будинку до експлуатації, яка покладена в основу звинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, тобто спір вирішився в рамках цивільно-правових правовідносин.
Звертається в апеляційній скарзі увага і на те, що ухвалами слідчих суддів накладався арешт і на інші об`єкти нерухомості, однак рішеннями Апеляційного суду Київської області у накладені арешту було відмовлено.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання було завчасно проінформовано Прокуратуру Київської області, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дане провадження за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, виступ заявника, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити в силі ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів справи видно, що клопотання про арешт майна розглянуто слідчим суддею за відсутності власника майна та його представника. При цьому, копію постановленого рішення ОСОБА_5 отримав 29 листопада 2019 року і 02 грудня того ж року направив апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду, таким чином колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження не пропущений.

Як убачається з матеріалів провадження, Головним управлінням Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості якого 25 січня 2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000057, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

02 жовтня 2019 року ОСОБА_6 , як потерпіла звернулася до слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою слідчого судді згаданого районного суду від 02 жовтня 2019 року клопотання ОСОБА_6 задоволено.
Таке рішення слідчого судді колегія суддів вважає незаконним і необґрунтованим, зважаючи на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя не дотримався.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, тобто з метою забезпечення цивільного позову, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Згідно положень ч.ч. 1, 3 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.
У клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушення, повинно бути зазначено: розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Як убачається з матеріалів судового провадження, клопотання про арешт майна подано ОСОБА_6 , як потерпілою з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов). До клопотання також долучено копію постанови слідчого від 26 червня 2018 року про визнання ОСОБА_6 цивільним позивачем у даному кримінальному провадженні.
Проте, задовольняючи згадане клопотання слідчим суддею залишено поза увагою те, що в матеріалах провадження відсутній цивільний позов, тобто відсутня мета для накладення арешту на вищезгадане майно, передбачена ч. 2 ст. 170 КПК України. Вказану обставину не заперечувала і сама ОСОБА_6 у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Крім того, слід зазначити, що слідчий суддя задовольняючи клопотання ОСОБА_6 самостійно визначив метою накладення арешту на майно, окрім іншого, забезпечення спеціальної конфіскації, що не відповідає положенням ч. 1 ст. 171 КПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна та необґрунтована, а апеляційна скарга власника майна - задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна, як такого, що внесене до суду із порушенням вимог КПК України.

На підставі вищевикладених обставин, керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2019 року, якою задоволено клопотання потерпілої ОСОБА_6 та накладено арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною здійснювати будь-які реєстраційні дії, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотанняпотерпілої ОСОБА_6 про накладення арешту на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/824/616/2020 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_7 Доповідач: ОСОБА_1