Справа № 487/1193/20
Провадження № 1-кс/487/1910/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2020 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0000104 від 30.09.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, визначивши розмір застави - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що слідчим управлінням ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №000104 від 30.09.2019 за ч. 3 ст. 368 КК України. 15.03.2020 р. в порядку ст. 208 КПК України було затримано ОСОБА_5 та цього ж дня повідомлено йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Необхідність обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлено наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків, які працюють у відділі поліції, де виконує службові обов`язки ОСОБА_5 , та яких планується допитати, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопрушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Слідчий також посилався на свідому непроцесуальну поведінку підозрюваного, створенням останнім небезпеки життю та здоров`ю цивільних осіб, а також службових осіб СУ ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві та Кіровоградського управління ДВБ НПУ, що виражалось в активному фізичному перешкоджанні під час затримання та у спробах знищити або приховати предмет злочину.

В судовому засіданні прокурор клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підтримав, наполягав на його задоволенні.
Підозрюваний в судовому засіданні з клопотанням прокурора не погодився, посилаючись на те, що має намір в суді доводи свою невинуватість, переховуватися і перешкоджати досудовому розслідуванню не збирається. Оскільки напередодні затримання він складав адміністративний протокол за ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим отримував погрози, тому під час переслідування його автомобілями без розпізнавальних позначок намагався втекти. Просив суд взяти до уваги, що у нього на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей.
Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання слідчого, посилаючись на невідповідність клопотання вимогам ст. 184 КПК України, на необгрунтованість підозри, оскільки були створені умови для провокації злочину, на формальне посилання в клопотанні на ризики, які не пов`язані з особою підозрюваного. Просила суд застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або заставу у визначеному КПК мінімальному розмірі, враховуючи те, що підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце проживання, сім`ю, на утриманні двох дітей.
Заслухавши сторони, дослідивши матеріали, якими обгрнутовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Так, судом встановлено, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному упровадженні №0000104 від 30.09.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що старший сержант поліції ОСОБА_5 проходить службу на посаді поліцейського сектору реагування №2 патрульної поліції Маловисківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області.
Відповідно до статей 3, 8, 19, 29, 68 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Згідно з вимогами статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Поліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності поліції. Поліція поважає гідність особи і виявляє до неї гуманне ставлення, захищає права людини незалежно від її соціального походження, майнового та іншого стану, расової та національної належності, громадянства, віку, мови та освіти, ставлення до релігії, статі, політичних та інших переконань.
Працівник поліції при виконанні покладених на нього обов`язків керується тільки законом, діє в його межах і підпорядковується своїм безпосередньому і прямому начальникам. Працівник поліції у межах повноважень, наданих Законом та іншими законодавчими актами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність.
Службова особа поліції, яка порушила вимоги закону або неналежно виконує свої обов`язки, несе відповідальність у встановленому порядку.
Відповідно до п. «з» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», на поліцейських поширюється дія вказаного закону. Відповідно до вимог статей 2, 3, 18, 23, 24 Закон України «Про Національну поліцію», поліцейським забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, а у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити таких заходів: відмовитися від пропозиції; за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.
Згідно з приміткою до ст. 364 КК України, службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.
15.03.2020 близько 08.30 год. громадянин ОСОБА_7 на виконання протиправної вимоги поліцейського сектору реагування № 2 патрульної поліції Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області, старшого сержанта поліції ОСОБА_5 , не бажаючи настання негативних наслідків для своїх прав та інтересів, прибув до кафе (яке називають «Артак»), розташованого на перехресті автодоріг Кропивницький-Умань та Смоліно-Новопавлівка, де в ході зустрічі в автомобілі ВАЗ 2115 темно-сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , передав йому, а ОСОБА_5 , діючи умисно, отримав неправомірну вигоду у розмірі 3000 грн. за непритягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за перевезення різноманітних вантажів.
15.03.2020 рокуо 10.09 год. ОСОБА_5 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та цього ж дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, тобто в одержанні неправомірної вигоди службовою особою, для себе за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням службового становища, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_5 із інкримінованим йому кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні, достатніми на данному етапі розслідування, доказами, це, зокрема, дані заяви ОСОБА_7 від 30.09.2019 р. про притягнення до відповідальності працівників поліції Маловисківського ВП, які систематично вимагають у нього грошові кошти за непритягнення до адміністративної відповідальності, протоколів допиту ОСОБА_7 від 30.09.2019 року, протоколу обшуку від 15.03.2020 р., протоколу освідування особи від 15.03.2020 р., протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 15.03.2020, протоколів допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , рапорту ст. о/у в ОВС ВОР Кіровоградського управління ДВБ НП України майора поліції ОСОБА_10 , довідки про ознайомлення з матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій від 14.03.2020р.
Слідчий суддя вважає, що в судовому засіданні доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, тому підозрюваний, з метою ухилення від кримінального покарання, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Крім того, підозрюваний ОСОБА_5 під час затримання чинив фізичний опір, намагаючись зникнути.
Також підозрюваний ОСОБА_5 , обіймаючи посаду поліцейського сектору реагування № 2 патрульної поліції Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області, використовуючи службові зв`язки, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може незаконно впливати на свідків, які є його колегами, та яких планується допитати в ході досудового розслідування кримінального провадження.
Крім того, ОСОБА_5 може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, як особа, обізнана з методами та тактикою проведення слідчих (розшукових) дій, може створювати умови щодо затягування досудового розслідування та перешкоджання встановлення істини у справі. Так, під час затримання підозрюваний намагався знищити грошові кошти, які є предметом злочину. Підозрюваний ОСОБА_5 діяв, використовуючи консперативні методи, що свідчить про його підвищену небезпеку.

Підозрюваний ОСОБА_5 має задовільний стан здоров`я, на обліку у лікарів не перебуває; має постійне місце проживання, де мешкає з дружиною і двома неповнолітніми дітьми; працює на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції ГУ НП в Кіровоградській області; раніше не судимий, про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення йому не повідомлено.

Таким чином, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, особу підозрюваного, суд приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки слідчий в клопотанні і прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права підозрюваного ОСОБА_5 на свободу.

Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (ч. 4 ст. 182 КПК).

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, розмір застави визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція це правоохоронний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями.

Обставини злочину, зазначені в повідомленні про підозру, мали місце під час перебування підозрюваного ОСОБА_5 на посаді поліцейського сектору реагування №2 патрульної поліції ГУ НП в Кіровоградській області, що аж ніяк не підвищує рівень суспільної безпеки і порядку, перешкоджає встановленню довірливих відносин між поліцією і населенням. Замість припинення кримінальних і адміністративних правопорушень, застосовуючи для цього передбачені законодавством права і повноваження, поліцейський ОСОБА_5 набув статусу підозрюваного у вчиненні тяжкого корупційного злочину.

З урахуванням наведеного, обставин кримінального правопорушення, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне визначити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 168 160 гривень і вважає, що саме такий розмір застави достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 193, 194, 376 КПК України

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000104 від 30.09.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 13.05.2020 року з утриманням в Державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор".

Визначити розмір застави - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить168 160 грн., за умови внесення якої ОСОБА_5 слід негайно звільнити з під варти.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

-прибувати до слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_11 за адресою: м. Миколаїв, вул. Спаська, 18 за першою вимогою;

-не відлучатися із населенного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

-утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали оголошений 18.03.2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1