Провадження № 1-кп/643/134/20
Справа № 643/5835/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.07.2020 року Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_9

експерта ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000347 від 17.03.2017 року за обвинуваченнм

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, одруженого, не працюючого, з середньою технічною освітою, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

16.03.2017 року, близько о 18год 55хв., ОСОБА_8 , керуючи, технічно справним автомобілем ВАЗ-2108, р.н. НОМЕР_1 , рухався по вул. Гвардійців Широнінців, зі сторони вул. Героїв Праці в напрямку вул. Валентинівська в м.Харкові.

Під час руху по вказаній автодорозі поблизу буд. 59, водій ОСОБА_8 рухаючись зі швидкістю 60 км/год, порушуючи вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України згідно з якими:

- п.12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який в цей час пропускав зустрічні транспортні засоби та вимушено зупинившись на проїжджій частині його смуги руху та якого водій міг своєчасно виявити.

Внаслідок події постраждав пішохід ОСОБА_6 , якому згідно висновку судово-медичної експертизи № 343-A/17 від 11.04.2017 заподіянні тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді закритого перелому медіальної кістки лівої гомілки, закритого перелому нижньої третини діафіза малогомілкової кістки лівої гомілки із зсувом, закритого перелому заднього краю великогомілкової кістки лівої гомілки, підвивиху лівої стопи кнаружі.

Порушення вимог правил безпеки дорожнього руху з боку водія ОСОБА_8 , які знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками, виразилося в тому, що він, керуючи автомобілем ВАЗ-2108, р.н. НОМЕР_1 , проявив неуважність, не своєчасно для себе виявив на своїй смузі руху пішохода який стояв у нерухомому стані і якого водій міг завчасно виявити, та допустив наїзд на нього, що спричинило вказані наслідки.

Порушення правил безпеки дорожнього руху з боку ОСОБА_8 відповідно до висновку автотехнічної експертизи № 353/17 від 25.04.2017 перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням події.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 винним себе у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України не визнав та показав суду, що дійсно 16.03.2017 приблизно о 19 год.00хв. він рухався на автомобілі «ВАЗ-2108», д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Гвардійців Широнінців в м.Харкові, зі сторони вул. Героїв Праці в напрямку вул. Валентинівська, зі швидкістю 60 км/год по середній смузі руху. Було темно та йшов дощ, видимість була погана, за метрів 20 він побачив потерпілого, який переходив дорогу з права на ліво у бік тролейбусної зупинки. Перейшов дві смуги руху його напрямку, та вийшов на смугу зустрічного руху, потім, приблизно за 5 метрів до зіткнення, потерпілий позадкував назад, в результаті чого він лівим боковим дзеркалом та лівим переднім крилом автомобіля зачепив потерпілого. Коли потерпілий почав рухатися назад, він почав гальмувати, однак уникнути з потерпілим зіткнення не вдалося, оскільки по правій смузі руху від нього рухався інший автомобіль. Від удару у автомобіля відпало ліве дзеркало та залишилася вм`ятина на водійських дверцятах автомобіля, потерпілий після того як він його зачепив, впав на дорогу. Автомобіль по інерції продовжив рухатися приблизно ще 10-15 метрів та зупинився. Він вийшов з автомобіля, підійшов до потерпілого, останній був у стані алкогольного сп`яніння. Видимих пошкоджень у потерпілого не було, свідомість не втрачав, та не жалівся на болі, з дороги не підіймався. Швидку та поліцейських викликав водій автомобіля, який рухався по правій смузі руху та зупинився після ДТП. Потерпілого забрала у лікарню швидка допомога, яка приїхала на місце події через 3-5 хвилин. Потерпілому жодної матеріальної шкоди він не компенсував. Цивільний позов він не визнає. Вважає винним у ДТП потерпілого, який переходив дорогу поза межами пішохідного переходу, будучи крім того в стані алкогольного сп`яніння. Крім того зазначив, що на досудовому слідстві він відмовився давати будь-які покази відповідно до ст.63 Конституції України. Просив ухвалити виправдувальний вирок у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину.

Разом з тим, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, підтверджується сукупністю наступних доказів, встановлених та досліджених у судовому засіданні.

Так, потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що 16.03.2017 року приблизно о 18год. 55 хв. він переходив дорогу поблизу буд. 59 по вул. Гвардійців Широнінців в м.Харкові. Було темно та йшов дощ. Він пройшов половину дороги та зупинився по середині проїзної частини дороги, оскільки почали рухатися автомобілі, стояв приблизно 10 секунд. Побачив світло фар, та потім опритомнів вже на асфальті. Він перелетів через капот автомобіля, та впав на відстані 1,5 2 метра, від того місця де стояв. У нього боліла кисть правої руки та ліва нога. Потім швидка допомога його забрала у лікарню. Він не рухався назад, а стояв на місці коли сталося ДТП. В той день він вживав алкогольні напої, однак знаходився в адекватному стані. В метрах 50-60 від місця зіткнення був пішохідний перехід. Не заперечував, що перетинав проїзну частину поза межами пішохідного переходу.

Крім того, вина обвинуваченого підтверджується наступними письмовими доказами.

Витягом з кримінального провадження № 0000347, внесеним до ЄРДР 17.03.2017року, відповідно до фабули якого: 16.03.2017року приблизно о 18год.57 хв. поблизу буд. 59 по вул. Гвардійців Широнінців в м.Харкові водій автомобіля ВАЗ-2108 р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_8 під час руху допустив наїзд автомобілем на пішохода ОСОБА_6 . Внаслідок ДТП ОСОБА_6 заподіяно тілесні ушкодження.

Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16.03.2017 р. схемою до протоколу огляду місця ДТП від 16.03.2017року, та фотоілюстрацією, де зафіксована ділянка проїзної частини по вул. Гвардійців Широнінців, 59, де відбулась ДТП із зображенням на схемі автомобіля ВАЗ 2108 та направленням руху ВАЗ.

Висновком судово-медичної експертизи № 343-А/17Е від 11.04.2017 р. відповідно до якого, у зв`язку з подією, можливо, 16.03.2017р. у ОСОБА_6 мали місце пошкодження: закритий перелом медіальної кісточки лівої гомілки, закритий перелом нижньої третини діафіза малогомілкової кістки лівої гомілки із зсувом, закритий перелом заднього краю великогомілкової кістки лівої гомілки, підвивих лівої стопи кнаружі. Перераховані пошкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, могли утворитися в умовах ДТП, при обставинах, викладених у постанові, в своїй сукупності, відносяться до категорії тілесних пошкоджень середньої тяжкості, що призвели за собою тривалий розлад здоров`я.

Протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_6 від 18.04.2017року та схемою до протоколу, відповідно до якого потерпілий вказав на місце, де розташовувалось місце виходу на проїжджу частину вул. Гвардійців Широнінців, місце де потерпілий зупинився і в подальшому стояв до подальшого наїзду. Згідно зроблених замірів встановлено, що з місця виходу до місця подальшої зупинки на проїжджій частині потерпілий подолав 11,5 м. Далі на місці проведення слідчого експерименту з урахуванням встановлених пошкоджень виявлених на транспортному засобі, а також розташування місця наїзду, було встановлено положення автомобіля. Вимірами рулетки з`ясовано, що первинно і в момент наїзду автомобіль ВАЗ-2108 розташовувався на смузі руху в бік вул. Блюхера (Валентинівська), на відстані 9,4 м. від правого габариту до правого краю проїжджої частини відносно його первинного напрямку руху.

Висновком судової автотехнічної експертизи № 353/17 від 25.04.2017 р. відповідно до якого, у даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ 2108», ОСОБА_8 повинен був діяти згідно з вимогами п.п.12.2, 12.3 ПДР України. У діях водія автомобіля ВАЗ-2108 ОСОБА_8 є невідповідності вимогам п.12.3 ПДР України, які, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з подією, що відбулася. Оцінка дій пішохода не потребує застосування спеціальних знань та виконання розрахунків, тому може бути дана слідчим (судом) самостійно відповідно до розділу 4 ПДР України.

Так, обговорюючи позицію обвинуваченого та його захисника, суд не приймає до уваги їх твердження про те, що причиною виникнення ДТП слід вважати дії пішохода ОСОБА_6 , який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння порушив ПДР України, перетинаючи проїзну частину в недозволеному місці, оскільки зазначена позиція спростовується сукупністю вищенаведених досліджених в судовому засіданні доказів, у тому числі висновком автотехнічної експертизи № 353/17 від 25.04.2017 р., де експертом констатовано, що з технічної точки зору, причиною даної ДТП-наїзду на пішохода є невідповідності дій водія автомобіля ВАЗ ОСОБА_8 вимогам п. 12.3 ПДР України.

Також, суд не бере до уваги досліджений в судовому засіданні протокол проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_8 від 21.03.2019року, оскільки він не узгоджується з показами обвинуваченого даними у судовому засіданні та висновок експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи № 7/490СЕ-19 від 08.08.2019року, який проведено за клопотанням захисника обвинуваченого з наступних підстав. Так, в дослідницькій частині цього висновку вказано, що з причин відсутності даних про величину підйому та видимість дороги на ділянці події, провести подальші розрахунки та вирішити запитання про те, чи є в діях водія ОСОБА_8 невідповідності вимогам діючих ПДР України, які перебувають у причинному зв`язку з подією даної ДТП; чи міг ОСОБА_8 запобігти ДТП шляхом виконання діючих ПДР України, немає можливості. Крім того, зазначено, що для категоричних висновків щодо технічної можливості запобігти наїзду на пішохода, для водія ОСОБА_8 , доцільно отримати експериментальні дані про усталене сповільнення автомобіля ВАЗ-2108 в умовах події, оскільки табличні значення сповільнення мають досить широкий розбіг, який може вплинути на висновки. Також доцільно задати момент виникнення небезпеки для водія ОСОБА_8 . Вказані дані про установлене сповільнення можливо отримати експериментально на місці події, під час ходових випробувань робочої гальмівної системи автомобіля ВАЗ-2108 з тими шинами, які були встановлені на момент ДТП та в дорожніх умовах, найбільш наближених до умов скоєння ДТП. Тобто, обсяг вихідних даних, які використовувались під час проведення вказаної експертизи, не дає можливості експерту надати висновок на запитання вказані в ухвалі суду про те, чи є в діях водія ОСОБА_8 невідповідності вимогам діючих ПДР України, які перебувають у причинному зв`язку з подією даної ДТП; чи міг ОСОБА_8 запобігти ДТП шляхом виконання діючих ПДР України.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_10 показав, що ним на підставі наданих вихідних даних, була проведена автотехнічна експертиза 7/490СЕ-19 від 08.08.2019 року. Та, з причин відсутності в ухвалі суду та в матеріалах кримінального провадження даних про величину підйому та видимість дороги на ділянці події, вирішити запитання про те, чи є в діях водія ОСОБА_8 невідповідності вимогам діючих ПДР України, які перебувають у причинному зв`язку з подією даної ДТП; чи міг ОСОБА_8 запобігти ДТП шляхом виконання діючих ПДР України, немає можливості.

Таким чином, суд вважає за необхідним взяти за основу в якості належного доказу наявності невідповідностей дій водія ОСОБА_8 вимогам п. 12.3 ПДР України саме висновок автотехнічної експертизи № 353/17 від 25.04.2017 р., оскільки цей висновок відповідає встановленим обставинам, був складений з урахуванням вихідних даних, які надали можливість надати експерту відповіді на поставлені запитання.

Оцінюючи доведеність винуватості обвинуваченого у скоєнні інкримінованого злочину, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Аналіз вищенаведених показів обвинуваченого, потерпілого та досліджених письмових доказів у їх сукупності, які суд визнає належними та допустимими, дозволяє суду зробити висновок про те, що доведеність винуватості обвинуваченого у порушенні водієм правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, випливає із сукупності вищевстановлених ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, що дозволяє суду поза розумним сумнівом дійти до висновку, що вина обвинуваченого у судовому засіданні у скоєнні злочину, зазначених у вироку доведена повністю, та органом досудового розслідування дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 286 КК України.

Відповідно до вимог ч. 2,3 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Відповідно до ч.3 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Суд, керуючись ст. 65 КК України, при призначені покарання обвинуваченому, враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно класифікації кримінальних правопорушень, передбаченій ст.12 КК України, ОСОБА_8 вчинив кримінальний проступок.

Також суд враховує відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружений, непрацюючий.

Обставин, які б пом`якшували та обтяжували покарання обвинуваченого, визначених ст.ст. 66 , 67 КК України, судом не встановлено.

Також, при призначенні покарання обвинуваченому, суд керується відповідними роз`ясненнями, які викладені в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», де зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, особу винного, а також вину інших причетних до нього осіб, у тому числі пішоходів.

На підставі досліджених доказів судом об`єктивно встановлено, що в діях потерпілого ОСОБА_6 , як пішохода в даній дорожній обстановці за вищевикладених фактичних обставинах вбачаються ознаки порушення вимог п. 4.14 б,г) ПДР України, які регламентують заборону пішоходам раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід, а також переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках. На це вказує та обставина, що пішохід ОСОБА_6 в порушення вимог п.п. б,г п. 4.14 ПДР України переходив проїзну частину поза пішохідним переходом, чого не заперечував в судовому засіданні сам потерпілий. Отже, суд вважає слушними твердження сторони захисту про допущення порушення потерпілим вимог п. 4.14 ПДР України, проте суд враховує, що згідно з висновком вищевказаної автотехнічної експертизи № 353/17 від 25.04.2017 р. -з технічної точки зору причиною даної дорожньо-транспортної пригоди- наїзду на пішохода, є невідповідності дій саме водія автомобіля ВАЗ вимогам п. 12.3 ПДР України, а тому враховуючи відсутність причинного зв`язку між діями потерпілого ОСОБА_6 та суспільно небезпечними наслідками, суд вважає поведінку потерпілого ОСОБА_6 яка передувала виникненню ДТП, врахувати при призначенні покарання обвинуваченому, а також під час вирішення заявленого потерпілим цивільного позову.

З урахуванням обставин справи, характеру та ступеню суспільної небезпечності скоєного злочину, особи обвинуваченого, який скоїв кримінальний проступок, раніше не судимий, одружений, не працює, позицію потерпілого щодо призначення ОСОБА_8 покарання, тому суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_8 в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у вигляді обмеження волі із застосуванням ст.ст.75,76 КК України. Саме таке покарання, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

Обговорюючи доцільність призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ст.286 ч.1 КК України у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючи особу обвинуваченого, ступінь тяжкості та наслідки скоєного кримінального правопорушення, а саме: заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкождень внаслідок непрофесійного керування обвинуваченим транспортним засобом та порушення ПДР України, суд приходить до висновку про необхідність застосування до обвинуваченого зазначеного додаткового покарання строком на 1 рік.

Відповідно до положень п.2) ч.1 ст. 49 КК України - особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до ч.5 ст. 74 КК України - особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Ураховуючи, що з дня вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, який є кримінальним проступком, минуло більше трьох років, а також з огляду на не, що обвинувачений заперечував проти звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_8 від основного та додаткового покарань за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України на підставі положень ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України.

Обговорюючи законність та обґрунтованість цивільного позову, судом встановлено наступне.

Потерпілим ОСОБА_6 до початку судового розгляду був заявлений цивільний позов про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю, який в судовому засіданні підтримав та просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на його користь матеріальну шкоду в сумі 11295,00грн., моральну шкоду в сумі 40000,00грн., а також процесуальні витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00грн.

Ухвалою суд від 25.09.2017року було залучено в якості цивільного співвідповідача Приватне акціонерне товариство «Українська пожежна-страхова компанія».

В обґрунтування понесених матеріальних витрат заподіяних здоров`ю потерпілий ОСОБА_6 надав документи, які підтверджують факт понесення матеріальних витрат на лікування. В обґрунтування розміру моральної шкоди потерпілий зазначив, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень він зазнав моральних страждань, які виразились у перенесенні окрім фізичної також психологічної травми, яка пов`язана із тривалим процесом лікування та реабілітації.

Обвинувачений ОСОБА_8 позовні вимоги не визнав в повному обсязі.

Представник цивільного відповідача ПрАТ «Українська пожежна-страхова компанія»» надіслав на адресу суду заперечення на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовити в повному обсязі, справу просив слухати без участі представника ПрАТ «УПСК».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 6 Закону - страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до абзацу першого п. 24.1 ст. 24 Закону - у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Порушені в даному випадку майнові права ОСОБА_6 мають захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права. Натомість ОСОБА_6 звернувся до суду із вимогою до особи, завдавача шкоди ОСОБА_8 , який забезпечив свою відповідальність відповідним чином.

Таким чином, обов`язок відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю внаслідок ДТП покладається на страховика ПрАТ «УПСК», а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_6 в частині стягнення із ОСОБА_8 матеріальної шкоди в розмірі 11295,00грн. Також суд не має можливості стягнути матеріальну шкоду заподіяну здоров`ю внаслідок ДТП із страховика, оскільки потерпілим не було пред`явлено позов до ПрАТ «УПСК».

Щодо позовних вимог потерпілого до обвинуваченого про відшкодування моральної шкоди, суд керується наступними вимогами закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

У відповідності ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судом об`єктивно встановлено, що потерпілий ОСОБА_6 внаслідок вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення зазнав моральних переживань, які були викликані фактом отримання внаслідок ДТП тілесних ушкоджень, що призвело до погіршення його здоров`я та завдало фізичних страждань у зв`язку із лікуванням, що спричинило потерпілому фізичний і психологічний дискомфорт. Також, суд враховує, що перебування потерпілого ОСОБА_6 на лікуванні порушило звичайний життєвий ритм потерпілого, що також спричинило психологічний дискомфорт. Вказані обставини свідчать про заподіяння потерпілому з вини обвинуваченого моральної шкоди.

Обговорюючи доведеність позовних вимог потерпілого про відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого на суму 40000,00грн. виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також враховуючи поведінку потерпілого, яка передувала ДТП та містить ознаки порушення потерпілим вимог ПДР України, суд приходить до висновку про можливість задоволення цивільного позову в частині відшкодування потерпілому моральної шкоди в сумі 15000,00 грн., яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого.

Щодо вимог в частині стягнення на користь потерпілого витрат на правову допомогу, суд керується наступним.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 118 КПК України - процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 124 КПК України - у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Правовою підставою відшкодування таких витрат є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що з одного боку процесуально підтверджують надання правових послуг представником, а з іншого боку свідчать про сплату вартості зазначеної правової допомоги.

Судом встановлено, що відповідно до договору № 24.03.17 від 24.03.2017р. потерпілий ОСОБА_6 уклав договір з адвокатом ОСОБА_7 про надання правової допомоги, відповідно складено акт виконаних робіт від 30.06.2020року та надано квитанцію до прибуткового касового ордеру на суму 10000,00грн.

Керуючись принципами справедливості та верховенством права, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з обставин кримінальної справи, суд вважає, що розумним та справедливим розміром понесених потерпілим витрат на правову допомогу слід вважати витрати на суму 10 000 грн., які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого.

Процесуальні витрати на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Речові докази по справі відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Визнати винним ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Відповідно до ст. 75 КК України, ОСОБА_8 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, та згідно ст.76 КК України, покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Відповідно до положень ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_8 від основного та додаткового покарань за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_8 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежна-страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 15000,00грн. та витрати на правову допомогу у сумі 10000,00грн., а всього: 25000,00грн.

В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення автотехнічної експертизи №353/17 від 25.04.2017року у розмірі 1055,52грн.

Вирок суду може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Роз`яснити учасникам судового провадження право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Суддя - ОСОБА_1