Провадження № 1-кп/243/250/2020
Справа № 243/8566/19
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

28 квітня 2020 року м.Слов`янськ

Судова колегія Слов?янського міськрайонного суду Донецької області у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов`янського міськрайонного суду Донецької області клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001516 від 23.08.2015 року відносно обвинувачених:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янськ Донецької області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, який має на утриманні малолітню дитину, працюючого виконуючим обов`язки директора ТОВ Сударь, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Слов`янськ Донецької області, громадянина України, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, не працюючого, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Енем Теучезького району Краснодарського краю, громадянина України, не працюючого, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та мешкає за адресою: АДРЕСА_4 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Свердловськ Луганської області, громадянина України, не одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, не працюючого, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_5 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 257, ч. 4 ст.187 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 257, ч. 4 ст.187 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 257, ч. 4 ст.187 КК України, та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст.263 КК України.

У судовому засіданні прокурором ОСОБА_5 було заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, в обґрунтування клопотання посилалася на те, що існує обґрунтована підозра у вчиненні обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних правопорушень, також продовжують існувати ризики, передбачені п.1-3 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити речові докази, незаконно впливати на потерпілого, крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що вчинення розбійного нападу планувалось з застосуванням фізичного насильства, у тому числі зброї.
Також прокурор просила продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, оскільки існує обґрунтована підозра у вчиненні обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних правопорушень, продовжують існувати ризики, передбачені п.1- 3 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості переховуватися від суду, оскільки органами досудового розслідування встановлено, що обвинувачений намагався втекти з місця події одразу після вчинення розбійного нападу, також вказане кримінальне провадження має значний суспільний інтерес, крім того, існують ризики того, що обвинувачений може знищити, сховати або спотворити речові докази, оскільки, як встановлено на досудовому розслідуванні, вчинення розбійного нападу планувалось з застосуванням зброї, інших спеціально підшуканих предметів для вчинення розбійного нападу: ножі, дерев`яні бити, тощо, які до цього часу в повному обсязі не знайдені, незаконно впливати на потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні.
Крім того, прокурор просила продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені п.1-3 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити речові докази, які до цього часу у повному обсязі не знайдені, незаконно впливати на потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні; крім того одразу після розбійного нападу обвинувачений намагався втекти.
Прокурор просила продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені п.1-3 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, в тому числі покинути територію України, також обвинувачений намагався втекти з місця події одразу після вчинення розбійного нападу, крім того, обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого, спонукати його до зміни показань або до відмови давати показання, також обвинувачений може знищити, сховати або спотворити речові докази, а саме: ножі, дерев`яні бити, тощо, які до цього часу в повному обсязі не знайдені.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_11 в судовому засіданні зазначили, що обвинувачений протягом тривалого часу перебуває під вартою, хоча висунуте йому обвинувачення є необґрунтованим. ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце роботи та малолітню дитину на утриманні. Обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що він злочинів не вчиняв, на місці події не був, що підтверджується показаннями потерпілого, який зазначив, що не бачив ОСОБА_7 на місці вчинення кримінального правопорушення. Окрім того, прокурором не доведені ризики, на які він посилається, тому просили обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Захисник ОСОБА_11 зазначив, що клопотання прокурором було вручене з порушенням вимог КПК України, а саме за 3 години.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_13 заперечували проти клопотання прокурора, просили йому відмовити, посилаючись на необґрунтованість пред`явленого обвинувачення та просили обрати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_12 зазначили, що на утриманні обвинуваченого ОСОБА_9 є неповнолітня дитина, мати, він одружений, до затримання був працевлаштований. Жодних ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого не встановлено, прокурором не надано відомостей про появу нових ризиків. Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_14 в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора, зазначили, що обвинувачений має хворобу, через яку йому необхідно оперативне втручання, тому просять обрати щодо ОСОБА_10 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання або іншого, який би надав можливість здійснити лікування обвинуваченого. Захисник зазначив, що дії обвинуваченого кваліфіковані неправильно, у державі оголошено карантин, обвинувачений не матиме можливості виїхати за межі України з метою переховування від суду.
Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні під час розгляду клопотання прокурора поклався на розсуд суду.
Прокурор у судовому засіданні зазначила, що жодних підстав для зміни запобіжних заходів відносно обвинувачених на більш м`які немає, тому просила відмовити у задоволенні клопотань обвинувачених та їх захисників.
Колегія суддів, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, - приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку. Це означає, що на суд, який здійснює судове провадження, покладаються функції контролю за обґрунтованістю обрання обвинуваченому запобіжного заходу та доцільністю його збереження. Пунктом 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У відповідності до пунктів 61 та 62 Рішення Європейського Суду з прав людини від 24.07.2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р. вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Аналогічна правова позиція викладена і у рішенні ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 р.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених суд виходить з даних матеріалів кримінального провадження, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченими інкримінованих їм злочинів та продовження існування ризиків, передбачених п.п.1-3 ст.177 КПК України, на які посилався прокурор.
Судова колегія зазначає, що ані тяжкість обвинувачення, ані серйозність покарання не є єдиною підставою для продовження запобіжного заходу, оскільки при вирішенні вказаного питання, окрім цих обставин, суд приймає до уваги й інші обставини, передбачені ч.1 ст.178 КПК України.
Вирішуючи питання наявності ризиків стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочинів, суд вважає реальним ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, в тому числі покинути територію України.
Суд вважає наявним ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості обвинуваченого знищити, сховати або спотворити речові докази, оскільки не всі вони були встановлені та вилучені в ході досудового розслідування і є імовірність встановлення їх місцезнаходження під час судового розгляду.
Суд погоджується, що має місце ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості незаконно впливати на потерпілого у кримінальному провадженні. Даний ризик підтверджується тим, що інкримінований обвинуваченому злочин було вчинено із застосуванням насильства до потерпілого, крім того, обвинуваченому відоме місце мешкання потерпілого та його особисті данні.
Судовою колегією приймається до уваги, що ОСОБА_7 утримується під вартою з 22.02.2019 р., тому, розглядаючи можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судова колегія вважає необхідним перевірити можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Розглядаючи питання можливості застосування альтернативного запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, суд зауважує, що з огляду на характер інкримінованих злочинів, які є насильницькими, попередньо спланованим розбійним нападом, вчиненим групою осіб, та організацією і керуванням озброєної банди з метою нападу на окремих осіб, чітким є переконання колегії суддів, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим п.1-3 ч.1 ст. 177 КПК України. Також суд бере до уваги аргументи захисту щодо наявності міцних соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи у обвинуваченого, однак вважає, що обставини, на які посилалась сторона захисту в якості підстав для зміни запобіжного заходу, з урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості та обставин інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Суд не приймає доводи захисника в тій частині, що прокурором не вручено у відповідності до положень КПК України копію клопотання про продовження запобіжного заходу, оскільки з акту від 17.04.2020 р., складеного адміністрацією Бахмутської УВП № 6, який міститься в матеріалах кримінального провадження, вбачається, що ОСОБА_7 відмовився від отримання клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 на більш м`який, оскільки обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості, відповідає особі обвинуваченого, характеру, тяжкості, мотивам та обставинам злочинів, що інкримінуються обвинуваченому та покаранню, що може бути йому призначене, в разі визнання його винуватим.
Відповідно до частини 4 ст. 183 КПК України, суд не вважає за доцільне визначати ОСОБА_7 розмір альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки йому інкриміновано злочин, вчинений із застосуванням насильства.
Вирішуючи питання наявності ризиків стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 , з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочинів, відсутність доходів і роботи у обвинуваченого, вважає реальним ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості переховуватися від суду. Суд вважає, що обвинувачений з метою уникнути покарання у виді позбавлення волі може ухилитись від суду, в тому числі покинути територію України.
Суд вважає наявним ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості обвинуваченого знищити, сховати або спотворити речові докази, оскільки як слідує із клопотання прокурора, не всі речі, які планувалось використати обвинуваченими для вчинення злочину, були знайдені та вилучені в ході досудового розслідування і є імовірність встановлення їх місцезнаходження під час судового розгляду.
Суд погоджується, що має місце ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості незаконно впливати на потерпілого у кримінальному провадженні. Даний ризик підтверджується тим, що інкримінований обвинуваченому злочин, було вчинено із застосуванням насильства до потерпілого.
Судовою колегією приймається до уваги, що ОСОБА_9 утримується під вартою з 22.02.2019 р., тому, розглядаючи можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судова колегія вважає необхідним перевірити можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Розглядаючи питання можливості застосування альтернативного запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, суд зауважує, що з огляду на характер інкримінованих злочинів, які є насильницькими, попередньо спланованим розбійним нападом, вчиненим групою осіб, та участі в озброєній банді з метою нападу на окремих осіб, чітким є переконання колегії суддів, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим п.1-3 ч.1 ст. 177 КПК України.
Суд вважає, що обраний відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості, відповідає особі обвинуваченого, характеру, тяжкості, мотивам та обставинам злочинів, що інкримінуються обвинуваченому та покаранню, що може бути призначене, в разі визнання його винуватим. Судовою колегією приймаються до уваги доводи захисника та ОСОБА_9 щодо стану здоров`я обвинуваченого та наявності у нього хвороби, для лікування якої рекомендоване оперативне лікування в плановому порядку. В той же час суд зауважує, що зазначений діагноз встановлено ОСОБА_9 з 2010 р., будь-яких відомостей про суттєве погіршення стану здоров`я обвинуваченого або його потребу в терміновому оперативному лікуванні з моменту затримання ОСОБА_9 22.02.2019 р. до теперішнього часу суду не надано. Таким чином, враховуючи всі вищенаведені обставини у їх сукупності, судова колегія приходить до переконання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 .
Відповідно до частини 4 ст. 183 КПК України, суд не вважає за доцільне визначати ОСОБА_9 розмір альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки йому інкриміновано злочин, вчинений із застосуванням насильства.
Вирішуючи питання наявності ризиків стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 , з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, суд вважає реальним ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості переховуватися від суду. Крім того, суд вважає, що обвинувачений з метою уникнути покарання у виді позбавлення волі може ухилитись від суду. Суд вважає слушними доводи захисника щодо неможливості покинути територію України обвинуваченим станом на теперішній час у зв`язку з введенням карантину на всій території держави, однак зауважує, що ці заходи є тимчасовими, і у випадку поліпшення епідеміологічної ситуації в державі будуть скасовані. Окрім того, наявність ризику переховування від суду не спростовується в повному обсязі відсутністю можливості обвинуваченого виїхати за межі держави.
Суд вважає наявним ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості обвинуваченого знищити, сховати або спотворити речові докази, оскільки як слідує із клопотання прокурора, не всі речі, які планувалось використати обвинуваченими для вчинення злочину, були знайдені та вилучені в ході досудового розслідування і є імовірність встановлення їх місцезнаходження під час судового розгляду.
Суд погоджується, що має місце ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості незаконно впливати на потерпілого у кримінальному провадженні. Даний ризик підтверджується тим, що інкримінований обвинуваченому злочин, було вчинено із застосуванням насильства до потерпілого.
Судовою колегією приймається до уваги, що ОСОБА_10 утримується під вартою з 22.02.2019 р., тому, розглядаючи можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судова колегія вважає необхідним перевірити можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Розглядаючи питання можливості застосування альтернативного запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, суд зауважує, що з огляду на характер інкримінованих злочинів, які є насильницькими, попередньо спланованим розбійним нападом, вчиненим групою осіб, та участі в озброєній банді, організованій з метою нападу на окремих осіб, чітким є переконання колегії суддів, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим п.1-3 ч.1 ст. 177 КПК України. При цьому суд враховує доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_14 щодо стану здоров`я обвинуваченого, та вважає необхідним зазначити, що судом було призначено судово-медичну експертизу задля встановлення можливості ОСОБА_10 перебувати в умовах ізоляції від суспільства за станом здоров`я, на теперішній час експертній установі надіслані оригінали медичних документів, однак відомостей про виконання зазначеної ухвали, як і будь-яких відомостей щодо неможливості ОСОБА_10 перебувати в умовах установи виконання покарань у суду немає.
Суд вважає, що обраний відносно ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості, відповідає особі обвинуваченого, характеру, тяжкості, мотивам та обставинам злочинів, що інкримінуються обвинуваченому та покаранню, що може бути призначене, в разі визнання його винуватим. А відтак строк тримання під вартою слід продовжити.
Вирішуючи питання наявності ризиків стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, вважає реальним ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості переховуватися від суду, крім того, суд вважає, що обвинувачений з метою уникнути покарання у виді позбавлення волі може ухилитись від суду.
Суд вважає наявним ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості обвинуваченого знищити, сховати або спотворити речові докази, оскільки як слідує із клопотання прокурора, не всі речі, які планувалось використати обвинуваченими для вчинення злочину, були знайдені та вилучені в ході досудового розслідування і є імовірність встановлення їх місцезнаходження під час судового розгляду. При цьому суд зауважує, що добровільне надання працівникам поліції вогнепальної зброї обвинуваченим не свідчить про відсутність цього ризику.
Суд погоджується, що має місце ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості незаконно впливати на потерпілого у кримінальному провадженні. Даний ризик підтверджується тим, що інкримінований обвинуваченому злочин, було вчинено із застосуванням насильства до потерпілого.
Судовою колегією приймається до уваги, що ОСОБА_8 утримується під вартою з 22.02.2019 р., тому, розглядаючи можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судова колегія вважає необхідним перевірити можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Розглядаючи питання можливості застосування альтернативного запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, суд зауважує, що з огляду на характер інкримінованих злочинів, які є насильницькими, попередньо спланованим розбійним нападом, вчиненим групою осіб, та участі в озброєній банді, організованій з метою нападу на окремих осіб, придбанні, носінні та зберіганні вогнепальної зброї, чітким є переконання колегії суддів, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим п.1-3 ч.1 ст. 177 КПК України.
Суд вважає, що обраний відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості, відповідає особі обвинуваченого, характеру, тяжкості, мотивам та обставинам злочинів, що інкримінуються обвинуваченому та покаранню, що може бути призначене, в разі визнання його винуватим. А відтак строк тримання під вартою слід продовжити.
Аналізуючи доводи обвинувачених та їх захисників, судова колегія зауважує, що особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного чи обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. Судова колегія погоджується з доводами захисників в тій частині, що ризики неналежної процесуальної поведінки обвинувачених з часом зменшуються, однак зазначає, що встановлені судом ризики неналежної процесуальної поведінки обвинувачених та підстави їх наявності станом на момент розгляду клопотання не стали настільки меншими, щоб суд міг встановити достатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для виконання завдань кримінального провадження.
Крім того, в даному випадку продовження тримання під вартою може бути виправданим за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності.

У світлі положень ст. 28 КПК України, з урахуванням специфіки інкримінованих обвинуваченим злочинів, дане кримінальне провадження є вочевидь складним. Відповідно, колегія суддів не вбачає надмірної тривалості тримання обвинувачених під вартою.

Таким чином, судова колегія вважає, що застосування до обвинувачених домашнього арешту на даний час є неможливим, оскільки інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим п.1, 2, 3 ч.1 ст. 177 КПК України.
Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Окрім того, судова колегія наголошує, що з встановлених судом обставин вбачається, що лише такий винятковий запобіжний захід як тримання під вартою здатний забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків у повній мірі. За наведених обставин клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжних заходів відносно обвинувачених слід задовольнити, а клопотання обвинувачених та їх захисників про зміни запобіжних заходів на більш м`які залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 29, 42, 45, 68, 177, 178, 183, 197, 314, 315, 395 КПК України, Рішенням Конституційного суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 року, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань» (№6) Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України задовольнити.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на 60 (шістдесят) діб, тобто з 28 квітня 2020 року до 26 червня 2020 року включно, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України, який утримується в Бахмутській УВП № 6 Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на 60 (шістдесят) діб, тобто з 28 квітня 2020 року до 26 червня 2020 року включно, відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, який утримується в Бахмутській УВП № 6 Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на 60 (шістдесят) діб, тобто з 28 квітня 2020 року до 26 червня 2020 року включно, відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України, який утримується в Бахмутській УВП № 6 Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на 60 (шістдесят) діб, тобто з 28 квітня 2020 року до 26 червня 2020 року включно, відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України, який утримується в Бахмутській УВП № 6 Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.
Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом семи днів з дня її постановлення.
Повний текст ухвали виготовлено 29.04.2020 року о 12-00 год.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3