ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення,
за участю:
секретаря ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого - ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
захисника - ОСОБА_8 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 січня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції посилався на те, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, оскільки він раніше неодноразово судимий, двічі звільнявся від подальшого відбування покарання умовно-достроково, проте знову вчиняв умисні злочини, що свідчить про те, що засуджений у повній мірі не став на шлях виправлення.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього положення ст. 81 КК України та умовно-достроково звільнити його на невідбутий строк покарання.
Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги засуджений посилається на незаконність ухвали суду першої інстанції, та істотні порушення закону України про кримінальну відповідальність. Так, засуджений вказує, що станом на 17.01.2020 він відбув 3/4 строку покарання, та своїм ставленням до праці і зразковою поведінкою довів виправлення, оскільки має 2 заохочення та не має стягнень, виконує всі вимоги адміністрації установи, має тісні соціальні зв`язки зі своєю родиною - матір`ю пенсіонеркою, дружиною та малолітньою дитиною, яким потрібна його увага і допомога. Наголошує на тому, що процес позитивних змін та готовність до самокерованої, правослухняної поведінки у нього вже давно настали, тому просить ухвалу скасувати.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого щодо безпідставної відмови у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, зі змісту наведених положень законодавства видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді клопотання засудженого ОСОБА_5 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.
Як видно з матеріалів провадження, ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.07.2018, яким засуджений за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці.
Також, судом враховано, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 має два заохочення та стягненнь не має, раніше неодноразово судимий, двічі звільнявся від подальшого відбування покарання умовно-достроково, проте знову вчинив умисні злочини. Разом з цим, судом взято до уваги й те, що 23.10.2019 на засіданні комісії установи з питань застосування до засуджених пільг ОСОБА_5 було відмовлено у направленні до суду матеріалів про застосування до нього ст. 81 КК України, як такому, що не довів свого виправлення.
Беручи до уваги встановлені судом відомості, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого та вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.
Отже, надаючи оцінку наведеним обставинам в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування щодо засудженого положень ст. 81 КК України.
Разом з цим, доводи засудженого про ненадання судом належної оцінки його особі, колегія суддів розцінює як безпідставні. Як видно з оскаржуваного рішення, суд оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви засудженого.
Вирішуючи питання обґрунтованості вимог скарги засудженого, колегія суддів виходить також й з того, що ОСОБА_5 хоча і характеризується позитивно, однак за весь час відбування покарання має лише 2 заохочення, що у сукупності вказує на недоведення ним свого виправлення ставленням до праці та не свідчить про те, що його поведінка зазнала позитивних змін.
Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, як необгрунтована, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, за доводами апеляційної скарги, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4