ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/5911/18 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2539/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 14 травня 2020 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 14 травня 2020 року продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 12 липня 2020 року.
Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд першої інстанції зазначив в своєму рішенні, що у ОСОБА_8 можуть виникнути, передбачені ст. 177 КПК України, спроби: переховуватись від суду, оскільки останній обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні ряду корисливих злочинів проти власності, у тому числі особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у вигляді понад 10 років позбавлення волі, та, усвідомлюючи цей факт обвинувачений, перебуваючи на волі, може виїхати за межі міста та країни з метою затягування процесу та уникнення кримінальної відповідальності; незаконно впливати на свідків, оскільки судовий розгляд кримінального провадження не проведено та на даний час не з усіма учасниками провадження проведено необхідних судових слідчих дій; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, не має стійких соціальних зв`язків, офіційної роботи, вчинив ряд умисних корисливих злочинів, що вказує на його небажання ставати на шлях виправлення, не готовності до відповідного процесу позитивних змін, які можуть відбутися в його особистості та створити готовність до самокерованої слухняної поведінки та змінити антисоціальне ставлення до оточуючих. Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, не має постійного заробітку, що дозволяє зробити висновок про його неможливість адаптуватися до загальноприйнятного соціально-нормативного життя в суспільстві, нездатність до пошуку легальних засобів заробітку коштів на власне утримання і, як наслідок, пошуку альтернативних (незаконних) засобів їх набуття та створює підґрунтя до вчинення обвинуваченим нових злочинів.

Не погодившись з ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 14 травня 2020року, обвинувачений ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід на більш м`який.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, обвинувачений зазначає, що судовий розгляд триває значний час; сторона обвинувачення та суд не здійснюють усіх заходів для забезпечення явки свідків та потерпілих в судове засідання за цією справою; він тривалий час перебуває під вартою та фактично відбув покарання, яке передбачено санкцією інкримінованого йому злочину; ризики, які передбаченні ст.177 КПК України та існували при обранні йому запобіжного заходу, значно зменшились або їх можливо усунути шляхом обрання застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту; він має постійне місце мешкання та міцні соціальні зв`язки.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу сторони захисту, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Згідно ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема можливість переховування від суду, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів, в тому числі за особливо тяжкого, може вдатися до відповідних дій.
Крім того, колегія суддів враховує, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення особливо тяжких злочинів проти власності, за цим кримінальним провадженням також обвинувачується у вчиненні ряду злочинів проти власності, а також у скоєнні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, що беззаперечно свідчить про стійку антисоціальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 , який на шлях виправлення не став та знову, відповідно до пред`явленого обвинувачення, вчинив декілька злочинів проти власності.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Окрім цього, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Відтак, колегія суддів ставиться критично до доводів апелянта щодо недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, даних про його особу, який не має стійких соціальних зв`язків, раніше судимий, згідно пред`явленого обвинувачення, вчинив ряд злочинів проти власності, в тому числі тяжких та особливо тяжких, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.
Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами обвинуваченого про необхідність зміни йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстави тривалого розгляду кримінального провадження стосовно нього, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, у цьому кримінальному провадженні об`єднанні в одне провадження декілька обвинувальних акті, які складалися та затверджувалися майже кожного року починаючи з 2014 року та ухвалою Харківського апеляційного суду від 12.08.2019 року визначено територіальну підсудність розгляду цього провадження за Московським районним судом м.Харкова.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому.
Також колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 14 травня 2020 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді