Житомирський апеляційний суд
Справа №274/2531/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 115 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000290 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 березня 2020 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростеня Житомирської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, працюючого неофіційно, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого , -

обвинуваченого за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 не оспорюючи фактичних обставин справи, правильність кваліфікації дій та доведеності вини ОСОБА_8 , просить вирок суду в частині призначення покарання змінити та застосувати до нього ст.69 КК України, призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі. Вважає вирок суду занадто суворим, таким, що підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що при призначенні ОСОБА_8 покарання суд в повній мірі не врахував особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має сім`ю, та ряд тяжких захворювань, позицію потерпілого, який просив його суворо не карати, а також обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 березня 2020 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 встановлено обраховувати з 30 березня 2020 року.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_8 залишено попередній у вигляді тримання під вартою, але не довше ніж на два місяці з дня ухвалення вироку.
Зараховано ОСОБА_8 у строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 19.03.2019 року до 29.03.2020 року з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 18 березня 2019 року близько 20 години ОСОБА_8 , перебуваючи на вул. Низгірецькій у м. Бердичеві Житомирської області, зустрів свого сусіда ОСОБА_9 , де між ними на ґрунті особистих неприязних стосунків виникла сварка. Після вказаного конфлікту у ОСОБА_8 виник умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_9 .
З цією метою ОСОБА_8 пішов до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де взяв кухонного ножа.
Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_9 , ОСОБА_8 близько 23 години 30 хвилин, виявивши потерпілого поблизу залізничного вокзалу, підійшов до останнього та, діставши заздалегідь заготовленого кухонного ножа, спробував нанести тому удар, однак ОСОБА_9 , ухилившись від удару, почав тікати та забіг до приміщення залізничного вокзалу, що на площі Привокзальній, 1 в м. Бердичеві Житомирської області.
Не припиняючи своїх злочинних дій, спрямованих на умисне вбивство ОСОБА_9 , ОСОБА_8 в цей же день та час, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, наздогнавши потерпілого у приміщенні залізничного вокзалу, що на площі Привокзальній, 1 в м. Бердичеві Житомирської області, повалив потерпілого на підлогу та клинком ножа наніс тому 4 удари, в тому числі і у життєво важливий, органи - грудну клітину, ділянку паху, поперекову ділянку тіла та у нижню кінцівку. Після цього ОСОБА_8 припинив наносити удари та з місця вчинення злочину втік. Смерть ОСОБА_9 не настала з причин, які не залежали від волі ОСОБА_8 , оскільки потерпілому була вчасно надана медична допомога і врятовано його життя.
В ході закінченого замаху на умисне вбивство ОСОБА_9 , ОСОБА_8 заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани в лівій пахвинній ділянці, колото-різаної рани в поперековій ділянці зліва, колото-різаної рани по зовнішньо-боковій поверхні правого стегна, які є легкими тілесними ушкодженнями з короткочасним розладом здоров`я; а також проникаючої колото-різаної рани на грудній клітці зліва, яке є тяжким тілесним ушкодженням за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.
Своїми умисними діями, які виразились у закінченому замаху на вбивство, тобто в закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Потерпілий ОСОБА_9 , в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, клопотання про відкладення розгляду не заявляв.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, доводи прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки фактичні обставини справи, правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі не оспорюється, тому висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав активне сприяння розкриттю злочину (обвинувачений не знищив, не приховав знаряддя злочину, а добровільно видав його працівникам поліції, самостійно звернувся до поліції, розповів та показав про обставини скоєного).

Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, проживав зі співмешканкою, за місцем проживання характеризується як особа, на поведінку якої скарг не надходило, на час подій не працював офіційно, має психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, має захворювання - В-20.0, 4 клінічна стадія, ВДТБ (26.04.19).
Крім того, судом враховано позицію потерпілого, який просив не карати обвинуваченого суворо та не мав до нього претензій.
З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком наближеним до мінімального, визначеного в санкції статті та дійшов висновку, що призначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.

З наведеними висновками місцевого суду погоджується і колегія суддів.

Доводи апелянта про неврахування судом того, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, має сім`ю, та ряд тяжких захворювань, позиції потерпілого, який просив його суворо не карати, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вказані обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.
Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не враховано таку пом`якшуючу обставину, як щире каяття, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений фактично заперечив вину саме у скоєному - замаху на умисне вбивство. Заперечував він свою вину за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України і при апеляційному розгляді.
Доводи апеляційної скарги захисника про можливість застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки згідно ст. 69 КК України для призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті або переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті вимагається наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Проте, при апеляційному розгляді не встановлено та з матеріалів кримінального провадження не вбачається наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, тому підстав для застосування вимог ст.69 КК України не вбачається.
Також, враховуючи характеризуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 та характер і ступень суспільної небезпеки дій, вчинених обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння у громадському місці, за присутності сторонніх людей, яких він проігнорував, колегія суддів не вбачає підстав для призначення покарання із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, як про це просив захисник в засіданні апеляційного суду.
Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі не наведено.

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_8 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів. Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

На підставі викладеного, вирок суду щодо ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 березня 2020 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців, а обвинуваченим ОСОБА_8 в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: