Категорія: ч.2 ст.190 КК УкраїниДоповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0002114 від 12.06.2018 року за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцька, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.03.2012 року за ч.1,3 ст.191, ст.70 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права обіймати матеріально-відповідальні посади на строк 2 (два) роки;

- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.06.2014 року за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права обіймати матеріально-відповідальні посади на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців;18.10.2016 року звільнений із Городоцького виправного центру Рівненської області на підставі ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 10.10.2016 року умовно - достроково на не відбутий термін 4 (чотири) місяці 24 (двадцять чотири) дні.

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає, покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави судові витрати у сумі 572 (п`ятсот сімдесят дві) грн. за проведення товарознавчої експертизи.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «SAMSUNG модель «SMA530FZKDSEK» чорного кольору, ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 - залишено за належністю законному володільцю ОСОБА_8 .

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що 11 червня 2018 року близько 11 год.20 хв., знаходячись на літній площадці біля кіоску «Луцький квас» поряд із житловим будинком АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів та, керуючись метою заволодіння чужим майном, повторно, шляхом зловживання довірою ОСОБА_8 , під приводом телефонного дзвінка, заволодів належним йому мобільним телефоном марки «SAMSUNG модель «SMA530FZKDSEK», чорного кольору ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 , вартість якого згідно висновку експерта становить 9436,67 грн., що був у чохлі чорного кольору марки «Silicone cover» вартістю 179,10 грн. та встановленою сім-картою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» - НОМЕР_3 , на рахунку якої було 50 грн., яка матеріальної цінності не становить. В подальшому, того ж дня, близько 15 год. 56 хв. реалізував його до відділення ПТ «Ломбард» Заставно-кредитний дім, що знаходиться за адресою вул. Соборності,4 м. Луцька. Вказаними діями ОСОБА_7 завдав ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 9665,77 грн.
У поданій на вирок апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та кваліфікацію дій останнього, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Зокрема вказує, що призначене судом покарання обвинуваченому із застосуванням ст.75 КК України є надто м`яким, оскільки останнім не відшкодовано матеріальну шкоду. Просить призначити покарання у виді позбавлення волі.
Разом з тим, просить поновити термін для подачі апеляційної скарги, оскільки він пропущений з поважних причин.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляційної скарги, потерпілого, який свою апеляцію підтримав та просив задовольнити, прокурора, який апеляцію потерпілого підтримав, обвинуваченого, який визнав апеляцію потерпілого, перевіривши її доводи та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.190 КК України та доведеність його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення в апеляційній скарзі ніким з учасників провадження не оскаржується, а тому суд вирок в цій частині не перевіряє.
Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то судом першої інстанції при його призначенні не в повній мірі дотримано вимог ст.ст.50,65 КК України.
Згідно із ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання в межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Проте, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, в порушення ст.65 КК України, повною мірою не врахував характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, даних, що характеризують його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст.ст.75,76 КК України, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, відсутність обтяжуючих покарання обставин та наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, на утриманні троє малолітніх дітей. Однак зазначені обставини судом першої інстанції належним чином не перевірені.
Так, місцевий суд не навів у вироку переконливих доводів про необхідність та можливість застосування до обвинуваченого умовного засудження, а також не в повній мірі врахував, що обвинувачений на даний момент не працює, не одружений, що вказує на його нестабільний соціальний статус у суспільстві.
Окрім того, судом не враховано, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння корисливих злочинів, знову вчинив умисний корисливий злочин, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.
Разом з тим, судом першої інстанції не враховано, що завдану матеріальну шкоду в сумі 6550 грн. обвинуваченим потерпілому не відшкодовано.
Враховуючи вищевикладені обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що застосування судом ст.ст.75,76 КК України не відповідає тяжкості вчиненого і особі обвинуваченого.
Тому, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_7 , не відповідає вимогам закону, що є підставою відповідно до вимог ч.2 ст.409, ст.414 КПК України для його скасування з ухваленням апеляційним судом нового вироку.
Призначаючи ОСОБА_7 строк покарання у виді позбавлення волі, апеляційний суд, у відповідності з вимогами ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані про особу винного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів та знову вчинив аналогічний злочин, має постійне місце проживання, де характеризується задовільно, на утриманні у якого перебуває троє малолітніх дітей.
Разом з тим, суд враховує, що обвинуваченим не відшкодовано матеріальних збитків потерпілому та думку останнього з приводу призначення реальної міри покарання ОСОБА_7 .
Згідно ст.66 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання суд відносить щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину.
У відповідності до ст.67 КК України, обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого - відсутні.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що призначення ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.190 КК України із застосуванням ст.ст.75,76 КК України не відповідає тяжкості вчиненого і особі винного.
На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.190 КК України. Таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження ним нових злочинів, а також відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Керуючись ст.ст.404,405,407,409,411, 414, 420 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу потерпілого задовольнити частково.
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання із застосуванням ст.ст.75,76 КК України скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.
Призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.190 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: