УХВАЛА
03 березня 2020 року

м. Київ
справа № 629/577/19

провадження № 51-1114ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03 жовтня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 28 січня 2020 року,
встановив:
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на неповноту судового розгляду, неправильно надану оцінку доказам та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону просить скасувати ухвалу апеляційного суду і постановити своє рішення, а також скасувати вирок місцевого суду та направити кримінальне провадження щодо нього до суду першої інстанції. Крім того, зазначає, що суд касаційної інстанції має вказати на порушення і проведення повного судового розгляду.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК, у касаційній скарзі зазначається найменування суду касаційної інстанції.
Згідно ч. 3 ст. 33 КПК кримінальне провадження у касаційній інстанції здійснює Верховний Суд, однак усупереч зазначеним вимогам закону касаційна скарга засудженого адресована Верховному Суду України.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону, засуджений ОСОБА_4 , порушуючи питання про скасування постановлених щодо нього судових рішень з підстав допущення, на його думку, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, не зазначає у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених судових рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироку місцевого суду й ухвали апеляційного суду з огляду на положення ч. 1 ст. 438 КПК та статей 370, 404, 412, 419 цього Кодексу.
Крім того, касаційна скарга ОСОБА_4 не містить жодних доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційних скарг сторони захисту.
За своїм змістом касаційна скарга засудженого є суперечливою, оскільки в мотивувальній частині касаційної скарги ОСОБА_4 не погоджується з рішенням апеляційного суду, а просить скасувати, як вирок місцевого суду так і ухвалу апеляційного суду, при цьому в чому незаконність вироку місцевого суду не вказує.
Крім того, всупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК скарга засудженого не містить чітких вимог до суду касаційної інстанції, викладених у відповідності з положеннями ст. 436 КПК.
Так, ч. 1 вищевказаної статті передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Вказане позбавляє можливості встановити позицію засудженого щодо результатів касаційного розгляду.
До того ж ОСОБА_4 усупереч вимогам ч. 5 ст. 427 КПК, до поданої ним касаційної скарги не додав копії вироку місцевого суду.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Верховний Суд звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення її недоліків, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження колегії суддів стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК, вона не надала усіх документів, які мають подаватися разом з касаційною скаргою.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 і встановити п`ятнадцятиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.

У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3