У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000008 за апеляційною скаргою третьої особи ОСОБА_5

на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 липня 2019 року про арешт майна

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 липня 2019 року задоволено клопотання слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві, ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні №0000008 від 10.01.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368, ч.2 ст. 307 КК України, та накладено арешт на тимчасове вилучене майно в ході обшуку 11.07.2019 у службовому кабінеті № 217 оперуповноваженого відділу оперативного управління ГУ ДФС в Миколаївській області за адресою: м. Миколаїв, вул. Лягіна, 6, а саме: картку для виплат ПАТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , до якої прикріплена картка-замісник № 69-1/36, видана старшому лейтенанту податкової міліції ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Третя особа ОСОБА_5 просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає ухвалу незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, та що слідчим суддею допущено неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що обшук в службовому кабінеті проводився в рамках кримінального провадження №0000008 від 10 липня 2019 року за правовою кваліфікацією ч.3 ст. 368 КК України, яке 11 липня 2019 року доповнено додатковою кваліфікацією за ч.2 ст. 307 КК України, однак жодних відомостей, що йому або будь-якій іншій особі повідомлено про підозру у зазначеному кримінальному провадженні у слідчого судді не було. Обшук проводився 11 липня 2019 року, коли він вже був звільнений в запас в силу наказу № 298-о від 08 липня 2019 року, тобто не був спеціальним суб`єктом кримінального правопорушення. Арешт на майно накладено лише за оперативною інформацією органів досудового слідства, яка не є доказом у кримінальному провадженні. Тому вважає, що відсутні докази того, що грошові кошти та інше тимчасово вилучене майно, відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Вказує, що під час обшуку не було знайдено та вилучено картку замісник та слідчим неправильно зазначено назву банка.

Встановлені слідчим суддею обставини.

В провадженні СВ Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві знаходиться кримінальне провадження № 0000008 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 307 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що службові особи контролюючих та правоохоронних органів, які займають відповідальне становище та діють між собою з ознаками попередньої змови, вимагають неправомірну вигоду від представників суб`єктів підприємницької діяльності за нестворення перешкод у господарській діяльності, а також невнесення до службової документації відомостей про виявлені під час перевірок порушення вимог чинного законодавства.

Крім того встановлено, що службові особи ГУ ДФС у Миколаївській області здійснюють незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, вчинені за попередньою змовою групою осіб.

11.07.2019 на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук у службовому кабінеті № 217 оперуповноваженого відділу оперативного управління ГУ ДФС в Миколаївській області за адресою: м. Миколаїв, вул. Лягіна, 6, та вилучено картку для виплат ПАТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , до якої прикріплена картка-замісник № 69-1/36, видана старшому лейтенанту податкової міліції ОСОБА_5

12.07.2019 слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно, мотивуючи тим, що воно є речовим доказом.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя зазначив, що вилучені речі відповідають критеріям ст. 98 КПК України, тобто є речовим доказом, доведена наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу та існує необхідність накладення арешту на це майно для забезпечення збереження його як речового доказу та виконання завдань кримінального провадження. Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та матеріали кримінального провадження №0000008, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд встановив наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як передбачено ч.2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених

законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя не дотримався.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що СВ Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві проводиться досудове розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000008 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 307 КК України.

Задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя дійшов висновку, що вилучені речі відповідають критеріям ст. 98 КПК України, тобто є речовим доказом.

Однак, приймаючи рішення, слідчий суддя не врахував, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 не повідомлено про підозру, а у клопотанні слідчого містяться лише загальні фрази, і слідчий не обґрунтував, які є підстави вважати, що вилучена в ході обшуку картка для виплат ПАТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , до якої прикріплена картка-замісник № 69-1/36, видана старшому лейтенанту податкової міліції ОСОБА_5 , є речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Вивчивши матеріали кримінального провадження та зважаючи на наведені у клопотанні слідчого мотиви для накладення арешту на майно, суд вважає, що у клопотанні слідчого не міститься обґрунтування щодо необхідності арешту.

На думку суду, не доведено органом досудового слідства й існування ризиків, визначених у абзаці другому ч.1 ст.170 КПК України або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, як і не обґрунтовано належним чином мету застосування такого заходу забезпечення в даному кримінальному провадженні.

Суд вважає, що існує можливість без накладення арешту на картку для виплат ПАТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , провести всі слідчі дії під час досудового слідства та судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

На підставі викладених обставин, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 409, 424, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу третьої особи ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 липня 2019 року про арешт тимчасово вилученого майна в ході обшуку 11.07.2019 у службовому кабінеті № 217 оперуповноваженого відділу оперативного управління ГУ ДФС в Миколаївській області за адресою: м. Миколаїв, вул. Лягіна, 6, а саме: картку для виплат ПАТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні №0000008 від 10.01.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368, ч.2 ст. 307 КК України, про накладення арешту на тимчасове вилучене майно у службовому кабінеті № 217 оперуповноваженого відділу оперативного управління ГУ ДФС в Миколаївській області за адресою: м. Миколаїв, вул. Лягіна, 6, а саме: картку для виплат ПАТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , до якої прикріплена картка-замісник № 69-1/36, видана старшому лейтенанту податкової міліції ОСОБА_5 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2