СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/3492/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2020 року м. Київ
Слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого СВ СвятошинськогоУП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_4 , про накладення арешту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003210 від 02.07.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
08.07.2020 року до слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва надійшло вказане клопотання в якому слідчий просить накласти арешт на майно, а саме:

-квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 53,5 кв.м., яка згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 59,6 кв.м., яка відповідно до інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» на праві власності належить ОСОБА_6 .

Обґрунтовуючи дане клопотання, зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що 02.07.2020 надійшла заява від ОСОБА_7 про те, що невстановлені особи 29.01.2020 року використовуючи завідомо підроблені документи від імені покійної ОСОБА_8 на право розпорядження майном останньої, незаконно заволоділи спадковим майном, а саме незаконно відчужили квартиру за адресою АДРЕСА_3 .

В ході досудового розслідування в якості представника потерпілої ОСОБА_9 залучено гр. ОСОБА_7 , який повідомив, що 06 грудня 2019 року помер батько потерпілої ОСОБА_6 , який був зареєстрований та проживав за адресою: в АДРЕСА_4 . На протязі останніх років, вона не проживала зі своїм батьком, так як батьки після розлучення проживали окремо. Крім того, вона особисто та її мати після розлучення змінили прізвище ОСОБА_10 на прізвище ОСОБА_11 .

У зв`язку із смертю її батька, з метою реалізації права на отримання спадкового майна, вона як спадкоємець, 10.02.2020 р. звернулася до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 із заявою про відкриття спадщини та прийняття спадщини 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 . Спадкова справа № 6/2019 від 10.02.2020.

Крім того, 02 лютого 2020 року померла бабуся потерпілої ОСОБА_8 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , а фактично проживала з її покійним батьком за адресою: АДРЕСА_4 .

Також, з метою реалізації свого права на отримання спадкового майна, ОСОБА_9 як спадкоємець, 20.02.2020 р. звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_13 з заявою про відкриття спадщини та прийняття спадкового майна квартири АДРЕСА_1 та частини квартири 52 по АДРЕСА_5 . Спадкова справа № 02/2020 від 20.02.2020.

В подальшому, випадково, в мережі Інтернет, переглядаючи різні веб-сайти, ОСОБА_9 виявила, що квартира АДРЕСА_1 , яка повинна в законному порядку перейти їй як спадкове майно, незнайомими особами виставлена на продаж за ціною 83 тисячі доларів США.

Як в подальшому стало відомо, що 29.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 було посвідчено договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_3 , згідно якого власником квартири на даний час є ОСОБА_5 .

З показів свідка ОСОБА_14 вбачається, що ОСОБА_5 навчався спільно з покійним нині ОСОБА_6 , але вони близьких відносин не підтримували. ОСОБА_5 вперше побачили тільки в день смерті ОСОБА_6 під час підготовки до похорону. ОСОБА_5 , достовірно знаючи про те, що у покійного ОСОБА_6 є єдина донька, він категорично заборонив її бабусі ОСОБА_8 та особам які їх знають шукати онуку та повідомляти про смерть батька. Крім того, ОСОБА_5 заборонив ОСОБА_8 спілкуватись з сусідами, з якими вона підтримувала дружні стосунки, а також останній не повідомив єдиній онуці, яка у зв`язку з навчанням перебувала на межами України, про смерть її бабусі ОСОБА_8 .

Разом з тим, в ході слідства було встановлено, що квартира була відчужена 29.01.2020 року не власницею, тобто ОСОБА_8 , а довіреною особою останньої - ОСОБА_15 , за три дні до дня смерті ОСОБА_8 , на підставі довіреності, яка нібито була видана 27.01.2020 року.

Крім того встановлено, що ОСОБА_8 починаючи з 13.01.2020 року (до 02.02.2020 (до дня смерті) перебувала на стаціонарному лікуванні в КМКЛ № 3 та не могла самостійно пересуватись, при цьому зі слів медичного персоналу, хвору в лікарні ніхто не відвідував, а тим більше приватні нотаріуси. Особа ОСОБА_15 нікому з близьких та рідних ОСОБА_9 не знайома. Крім того, встановлено, що ОСОБА_8 вела досить закритий спосіб життя, не мала близьких контактів з іншими особами та при цьому неодноразово заявляла, що все своє майно вона залишить тільки своїй онуці.

З викладеного слідує, що існує вірогідність того, що довіреність від імені ОСОБА_8 на ім`я ОСОБА_15 , яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_16 27.01.2020 року було видано іншою особою.

В подальшому, а саме 29.01.2020 року ОСОБА_15 реалізував (продав) квартиру за адресою АДРЕСА_3 саме ОСОБА_5 , тобто існує вірогідність укладення удаваної угоди з відчуження нерухомого майна. Договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 29.01.2020 року.
Крім того, як в подальшому стало відомо, що гр. ОСОБА_8 12.12.2019 року видала заповіт щодо всього наявного в неї на праві власності майна на гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_12 .
03.07.2020, старшим слідчим винесено постанову про визнання речовим доказом квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 53,5 кв.м., яка на праві власності, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.07.2020, належить ОСОБА_5 , а також квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 59,6 кв.м., яка на праві власності, відповідно до Інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 25.02.2020, належить ОСОБА_6 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.07.2020, квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 53,5 кв.м. на праві власності належить ОСОБА_5 .

Відповідно до Інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 25.02.2020, квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 59,6 кв.м., на праві власності належить ОСОБА_6 .

Окрім того, слідчий просив розглянути клопотання за відсутності власника майна в порядку ч. 2 ст. 172 КПК України

На підставі наведеного слідчий просив клопотання задовольнити.

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав з підстав викладених в клопотанні та просив його задовольнити.

Власник майна до суду не викликався в порядку ч. 2 ст. 172 КПК України.

Слідчий суддя, заслухавши доводи слідчого, розглянувши дане клопотання, долучені до нього матеріали, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого, виходячи з наступного.

Пунктом 15 ч.1 ст. 7 КПК України встановлено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з п. 18) ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачені такі види заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Відповідно ч.1, ч. 2 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання. Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Оскільки стороною кримінального провадження доведено необхідність накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів та враховуючи, що майно не яке слідчий просить накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, є об`єктом кримінального правопорушення та з метою попередження пошкодження майна або настання інших наслідків, вважаю за необхідне накласти арешт на майно шляхом накладення заборони на його відчуження та розпорядження, без позбавлення права користування,яке є співрозмірним обмеженням права власності, яке відповідає завданням кримінального судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ СвятошинськогоУП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_4 , про накладення арешту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003210 від 02.07.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, - задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме:

-квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 53,5 кв.м., яка згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 59,6 кв.м., яка відповідно до інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» на праві власності належить ОСОБА_6 ,

шляхом накладення заборони на їх відчуження та розпорядження без позбавлення права користування ними.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором. Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, без виклику якої було постановлено ухвалу, - строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії даної ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1