ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1749/20 Справа № 180/1631/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, контрольне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та прокурора Марганецького відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2020 року про повернення прокурору обвинувального акта та продовження строку тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
- у 2010 році Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 5 місяців;
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 263 КК України, у кримінальному провадженні № 0000246,
за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
перекладача ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,
встановила:
Згідно до обвинувального акта ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного протиправного заподіяння смерті потерпілого ОСОБА_11 , вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб; легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_12 ; умисного легкого тілесного ушкодження потерпілим ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ; а також придбанні, носінні, зберіганні бойових припасів, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.
07 травня 2019 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
08 травня 2019 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.
Ухвалою слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10 травня 2019 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В подальшому ухвалами суду строк дії обраного запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 неодноразово продовжувався.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2020 року клопотання обвинуваченого та захисника про повернення обвинувального акту прокурору задоволено.
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 задоволено та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо останнього до 07 червня 2020 року.
В задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано наступним.
В порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті відсутні фактичні обставини події злочину, вчиненого стосовно кожного з потерпілих - ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , а правова кваліфікація дій обвинуваченого за вчинення вказаного злочину визначена без конкретизації стосовно тілесних ушкоджень, отриманих кожним з потерпілих, що фактично віднесено прокурором на розсуд суду.
Крім того, в обвинувальному акті зазначено, що умисне вбивство ОСОБА_11 , який знаходився в натовпі, вчинено ОСОБА_6 умисно, з хуліганських мотивів (а.п. 7). Однак, правова кваліфікація зазначених дій не визначена.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акту додається: реєстр матеріалів досудового розслідування, цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування і розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування.
Натомість, в порушення зазначеної норми, суду надано протокол фіксації відмови обвинуваченого ОСОБА_6 від отримання обвинувального акта, копії реєстру матеріалів досудового розслідування та пам`ятки про право на розгляд кримінального провадження судом присяжних від 30.01.2020 року.
Відповідно до вимог ст. 293 КПК України обов`язок щодо вручення копії обвинувального акта, реєстру матеріалів досудового розслідування обвинуваченому, його захиснику та іншим особам, покладено на прокурора. Однак, такі дії вчинені слідчою Марганецького ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області. При цьому, прокурор ОСОБА_8 , який затвердив зазначений обвинувальний акт не був присутнім під час його вручення.
З посиланням на реєстр матеріалів досудового розслідування вказує, що під час досудового розслідування до участі у кримінальному провадженні залучений перекладач, але переклад обвинувального акта та доданих до нього матеріалів відсутній. Вважає це порушенням права обвинуваченого на захист.
Посилається на те, що обвинувальний акт у зазначеному кримінальному провадженні раніше повертався прокурору ухвалою колегії суддів Нікопольського міськрайонного суду 03.10.2019 року і ухвалою колегією суддів Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18.12.2019року. При цьому, вказівки суду, з якими погодився прокурор і не оскаржував, не виконані органом досудового розслідування в повному обсязі.
Враховуючи до ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кількох злочинів, один з яких відповідно до вимог ст. 12 КК України є особливо тяжким, який посягав на життя і здоров`я людини, з огляду на відомі обставини інкримінованого обвинуваченому злочину, мотив і спосіб його вчинення, який був небезпечним для життя і здоров`я багатьох осіб, з застосуванням бойових припасів, у громадському місці, внаслідок чого потерпілі отримали тілесні ушкодження, відомості про репутацію обвинуваченого, який не працює тривалий час, не має законного стабільного джерела доходу, не має близьких родичів і в його оточенні відсутні особи, які б могли поручитися за його поведінку, вчинив інкриміновані злочини в той час, коли стосовно нього в провадженні суду знаходилися інші кримінальні провадження, за якими йому було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, який не зміг забезпечити його належної поведінки, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у виді вчинення обвинуваченим інших злочинів, впливу обвинуваченого на потерпілих і свідків у кримінальному провадженні, з метою зміни ними своїх показів, оскільки потерпілі ОСОБА_10 і ОСОБА_13 фактично є сусідами обвинуваченого, а також ризику у виді можливості вчинити спробу переховуватися від суду, так як у разі доведеності вини останнього йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічного позбавлення волі, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.
Прокурор не погодився з даним рішенням суду, просить ухвалу в частині повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_6 - скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні фактичним обставинам краніального провадження, та призначити новий розгляд обвинувального акта у суді першої інстанції.
Посилається на те, що під час викладення обставин вчинення кримінального правопорушення, слідчим правильно узагальнені злочинні дії ОСОБА_6 щодо вбивства ОСОБА_11 та щодо потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , оскільки дії обвинуваченого, направлені на навмисне вбивство ОСОБА_11 , вчинене способом, небезпечним для життя та здоров`я багатьох осіб, охопили фактичні обставини кримінального правопорушення щодо інших потерпілих і ці дії не несли самостійного, окремого умислу, що відповідає суб`єктивній стороні злочину, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України.
Зазначає, що висновок суду про порушення вимоги ст. 293 КПК України під час вручення обвинуваченому, захиснику та іншим особам копії обвинувального акта - є необґрунтованим.
Так, в порядку ст. 36 КПК України, прокурор надав письмове доручення слідчому про вручення копії обвинувального акта, реєстру матеріалів досудового розслідування. Зі змістом даного доручення обвинувачений був ознайомлений перед врученням слідчим процесуальних документів, передбачених ст. 293 КПК України та не висловив заперечень з цього приводу.
До обвинувального акта, в порядку ч. 4 ст. 291 КПК України, було надано розписку захисника про отримання ним копії обвинувального акта та реєстру, а також документи, що підтверджують відмову обвинуваченого від отримання копії вказаних документів, в тому числі, перекладених на російську мову.
Вважає, що відповідно до анкетних відомостей щодо ОСОБА_6 , він народився у м. Херсон, за національністю є українець та громадянин України, тому останній володіє державною мовою в обсязі, достатньому для розуміння суті обвинувачення, оскільки у підготовчому судовому засіданні 09.04.2020 року при вирішенні питання щодо призначення справи до розгляду, ОСОБА_6 особисто відмовився від перекладу реплік свого захисника та прокурора на російську мову, що підтверджується записом судового засідання.
Захисник в апеляційній скарзі просить ухвалу в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 - скасувати, постановити нову, якою змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.
В частині повернення прокурору обвинувального акта щодо обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без змін.
Посилається на те, що наявність у справі ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення не доведено. Всі докази по справі вже зібрано, через оголошений в країні карантин та обмеження руху транспорту, обвинувачений буде позбавлений можливості покинути місце проживання, а перебування ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі несе останньому загрозу бути інфікованим.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити, ухвалу скасувати в частині рішення про повернення обвинувального акту прокурору, та повернути обвинувальний акт для розгляду до суду першої інстанції. В задоволенні апеляційних вимог захисника просив відмовити.
Обвинувачений та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги сторони захисту, просили їх задовольнити. Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Потерпілий підтримав вимоги апеляційної скарги прокурора.
В судових дебатах учасники судового провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового розгляду, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг.
Суд при проведенні підготовчого судового засідання відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.
При цьому, суд може повернути обвинувальний акт прокурору виключно з підстав невідповідності його вимогам ст. 291 КПК України.
Вимоги до змісту та форми обвинувального акту визначені в ст. 291 КПК України.
Даною нормою передбачено певний перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення та обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:
1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;
3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;
4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;
5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;
6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;
7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Згідно з ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи виправданою або винуватою, в мотивувальний частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, адже правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.
З аналізу зазначених вимог кримінального процесуального закону вбачається, що формулювання обвинувачення, яке зазначається в обвинувальному акті повинно містити місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення, форму вини і мотиви кримінального правопорушення, а також вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 , серед іншого, обвинувачується у тому, що 07.05.2019 року о 16 годин, зберігаючи при собі вибуховий пристрій (гранату невизначеного типу), яку придбав у невстановленому слідством місця та невстановлений слідством час, разом зі своїм знайомим ОСОБА_11 , знаходився у людному місці, біля магазину Славутич, який розташований у буд. № 27 по вул. Лермонтова в м. Марганці Дніпропетровської області. В цей же час, у цьому ж місця, у ОСОБА_6 раптово виник злочинний умисел на умисне вбивство ОСОБА_11 способом, небезпечним для життя багатьох осіб.
Реалізуючи який, розуміючи настанні суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_11 та бажаючи їх настання, реально усвідомлюючи, що спосіб вчинення вбивства є небезпечним для життя інших людей, які перебувають у натовпі, діючи умисно, з хуліганських мотивів, протиправно, привів у бойову готовність вибуховий пристрій (гранату невизначеного типу) шляхом вчинення активних дій, які виразилися у натисканні на спусковий важіль однією рукою, при цьому іншою рукою висмикнув запобіжну чеку і утримуючи спусковий важіль у притисненому положенні, кинув вказаний вибуховий пристрій у напрямку ОСОБА_11 , який знаходився у натовпі. Після цього вибуховий пристрій вибухнув.
В результаті злочинних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_11 було заподіяно смерть від проникаючого сумісного осколкового поранення шиї та голови з ушкодженням верхньо-шийного відділу спинного мозку і стовбурової частини головного мозку.
Крім того, внаслідок злочинних дій ОСОБА_6 , вчинених у спосіб, небезпечний для життя та здоров`я багатьох осіб, були спричинені тілесні ушкодження особам, що знаходились поруч:
- потерпілому ОСОБА_15 - легкі тілесні ушкодження, що зумовили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день);
- потерпілій ОСОБА_13 - легкі тілесні ушкодження, що зумовили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день); та легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки;
- потерпілому ОСОБА_14 - легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки.
Органом досудового розслідування, зазначені вище дії ОСОБА_6 кваліфікуються за п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме: умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб; та за ч. 2 ст. 125 КК України, а саме: умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; та ч. 1 ст. 125 КК України, а саме: умисне легке тілесне ушкодження.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що органом досудового розслідування не визначена правова кваліфікація дій ОСОБА_6 , який маючи умисел на вбивство ОСОБА_11 способом, небезпечним для життя багатьох осіб, з хуліганських мотивів, привів у бойову готовність вибуховий пристрій, кинув його у натовп, де перебував останній.
Таке формулювання суб`єктивної сторони інкримінованого злочину є незрозумілим, оскільки керування хуліганським мотивом на вбивство тільки Тимченка, який знаходився в натовпі, являється вкрай сумнівним
Зазначені недоліки, на думку колегії суддів, не дають змоги суду зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичним формулюванням та позбавляють можливості роз`яснити обвинуваченому суд обвинувачення, що може бути визначено як порушення право на захист.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.
Приймаючи до уваги викладене, суд обґрунтовано дійшов висновку про невідповідність обвинувального акта вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України, та необхідності у зв`язку з цим повернення обвинувального акту прокурору, що ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, є очевидними і не викликають будь-яких сумнівів. Доводи прокурора щодо істотного порушення судом вимог процесуального закону при ухваленні судового рішення про повернення обвинувального акту є необґрунтованими.
Таким чином, невідповідність обвинувального акту вимогам закону позбавляє суд можливості призначити судовий розгляд та в подальшому розглянути кримінальне провадження по суті та прийняти законне та обґрунтоване рішення у відповідності до закону, а тому колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а апеляційна скарга прокурора є безпідставною, такою, яка не може підлягати задоволенню.
Під час перевірки обвинувального акта щодо ОСОБА_6 вимогам кримінального процесуального закону, слід перевірити і інші обставини, на які послався суд першої інстанції, приймаючи рішення про повернення прокурору обвинувального акта.
Аналізуючи вимоги апеляційної скарги захисника про необхідність зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, колегія суддів зазначає.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Цією ж нормою на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджено всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, які відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до категорії середньої тяжкості, тяжкого та особливо тяжкого, приймаючи до уваги існування обґрунтованих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшилися, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскарженої ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник.
Суд першої інстанції визнав такими, що не зменшилися від часу прийняття рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризики того, що ОСОБА_6 може вчинити спроби переховуватися від суду, оскільки у разі доведеності його вини йому загрожує покарання на строк до 15 років або довічного позбавлення волі; впливати на свідків і потерпілих у кримінальному провадженні з метою зміни ними показів, оскільки останні ще не допитані судом; та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки в провадженні судів перебуває декілька кримінальних проваджень за обвинуваченням ОСОБА_6 , а останній офіційно не працевлаштований та не має міцних соціальних зв`язків.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Колегія суддів вважає, що матеріали провадження містять дані, які доводять існування зазначених ризиків.
Дослідивши належним чином матеріали провадження, дані, які характеризують особу обвинуваченого та інші, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України обставини, суд навів мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Тому підстав для застосування щодо ОСОБА_16 більш м`якого запобіжного заходу колегія не вбачає.
Доводи захисника про те, що через оголошений в країні карантинні заходи та обмеження руху транспорту, ОСОБА_6 буде позбавлений можливості покинути місце свого проживання, а його перебування в місцях позбавлення волі несе йому загрозу бути інфікованим, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.
На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Істотні порушення процесуального закону, які б потягли безумовне скасування судового рішення, по справі не встановлено.
Таким чином, рішення суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене відповідно до норм процесуального закону, таким, яке ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій скарзі, колегія суддів вважає безпідставними.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання щодо продовження строків тримання обвинуваченого під вартою.
Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , обставини, при яких скоєно злочини, у вчиненні яких обвинувачується останній, їх тяжкість, про те, що встановлені під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, тому колегія вважає за доцільне продовжити строк тримання ОСОБА_6 під вартою до 07 липня 2020 року.
В зв`язку з викладеним, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Апеляційну скаргу прокурора Марганецького відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2020 року про повернення прокурору обвинувального акта та продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 07 липня 2020 року.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4