Справа № 455/229/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/242/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_6 та прокурора Самбірської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_7 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24 грудня 2019 року,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,
встановила:

цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 ,
визнано невинуватою та виправдано у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 162 КК України.
Засуджено ОСОБА_6 за ч.1 ст. 125 КК України до штрафу у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680,00 грн.
На підставі ст. 49 та ч.5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання у виді штрафу у зв`язку із закінченням строку давності.
Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково.
Постановлено стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 3000 грн. за заподіяння моральної шкоди.
Відмовлено в задоволенні цивільного позову в частині відшкодування майнової шкоди в розмірі 15 000 грн. та моральної шкоди в розмірі 17 000 грн.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно вироку суду, ОСОБА_6 05 грудня 2016 року, о 19 год. у нежитловому приміщенні по АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_11 , під час конфлікту, що виник на ґрунті неприязних відносин із ОСОБА_10 , маючи умисел на заподіяння йому тілесних ушкоджень, умисно нанесла удар рукою в груди та в обличчя ОСОБА_10 , схопила його за великі пальці на двох руках та стала їх викручувати, а також схопила за руки ОСОБА_10 , утримуючи їх, чим спричинила потерпілому компактні синці по внутрішній поверхні правого плеча, синець на лівому плечі, синець зліва від грудини, припухлість в ділянці зап`ястя великого пальця лівої кисті, садна в ділянці середніх фаланг 3-4 пальця лівої кисті, які за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження, тобто заподіяла умисне легке тілесне ушкодження, чим вчинила злочин, передбачений ч.1 ст. 125 КК України.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 зазначає, що не погоджується із вироком суду в частині засудження її за ч.1 ст. 125 КК України та звільнення від покарання на підставі ст.ст. 49, 74 КК України.
Наголошує, що вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125 та ч.1 ст. 162 КК України не визнає і надала з цього приводу відповідні пояснення в судовому засіданні.
Вважає, що стороною обвинувачення не доведено її умислу на заподіяння легких тілесних ушкоджень потерпілому.
Звертає увагу на те, що ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02 травня 2019 року, яка набрала законної сили 10 травня 2019 року по справі №455/1300/17 звільнено обвинуваченого ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строку давності, передбаченого ст. 49 КК України та закрито кримінальне провадження відносно останнього, на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КК України.
Наведене, на думку апелянта, свідчить про те, що вона не заподіювала умисні легкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 , а тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно визнав її винною за ч.1 ст. 125 КК України.
Просить скасувати вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24 грудня 2019 року в частині засудження за ч.1 ст. 125 КК України, звільнити її від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Також просить залишити без розгляду цивільний позов ОСОБА_10 про стягнення з неї моральної шкоди в розмірі 3000 грн.
В решті вирок суду залишити без змін.
В апеляційній скарзі прокурор Самбірської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_7 покликається на те, що вирок суду в частині визнання невинуватою ОСОБА_6 за ч.1 ст. 162 КК України є незаконним і підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Вважає, що в ході судового розгляду повністю доведено, що ОСОБА_6 незаконно, проти волі власника проникла до нежитлової будівлі, де під час конфлікту з ОСОБА_10 , заподіяла останньому тілесні ушкодження.
Звертає увагу на те, що судом визнавши недопустимими докази, здобуті в ході проведення слідчих дій щодо незаконного проникнення до іншого володіння, не деталізовано, які саме докази є недопустимими та не надано оцінку характеру виявленого порушення, а також чи були такі докази отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини та не вказано чиї саме права та свободи порушено.
Просить скасувати вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24 грудня 2019 року в частині визнання невинуватою ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні та її виправданні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України.
Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 162 КК України та призначити покарання за ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмір 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; за ч.1 ст. 162 КК України у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно ст. 70 КК України визначити остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн.
На підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 та виступ її захисника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечили апеляційну скаргу прокурора, думку прокурора, який підтримав апеляційні скарги прокурора Самбірської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_6 , перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
За правилами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону місцевим судом при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_6 були дотримані.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, за яке її засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, дослідженими й перевіреними в судовому засіданні, яким дана об`єктивна оцінка.
Доводи обвинуваченої про невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та відсутність в її діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України є безпідставними, оскільки вони спростовуються рядом доказів, які визнані судом достовірними і належними.
Зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який в судовому засіданні пояснив, що 05 грудня 2016 року між 18 год. та 19 год. по вул. Лева Галицького, 107 у м. Старий Самбір у приміщення, що належить його дружині ОСОБА_12 , увірвалася ОСОБА_6 та в ході виниклого конфлікту крутила йому пальці, вдарила кулаком в обличчя, вищербила зуб та копнула ногою в пах. Зателефонувавши дружині, він повідомив про дані події та попросив викликати поліцію. На крик ОСОБА_6 надійшли два хлопці. В подальшому, прибула його дружина та приїхали працівники поліції.
Показаннями потерпілої ОСОБА_13 про те, що 05 грудня 2016 року близько 18 год. їй зателефонував чоловік ОСОБА_10 та попросив повідомити поліцію про те, що у приміщенні, яке перебуває у її власності та знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , увірвалась сусідка ОСОБА_6 і чинить погром. В подальшому, вона з дочкою поїхала на місце події де вже були працівники поліції, чоловік ОСОБА_6 та ще якісь неповнолітні хлопці. В приміщенні було все розкидано.
Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснили, що ввечері 05 грудня 2016 року, проходячи повз приміщення колишнього гастроному, що по вул. Лева Галицького, почули жіночий крик. Підійшовши ближче, крізь вікно побачили, що якийсь чоловік загнав жінку в кут, яка намагалася від нього вирватися, однак він їй перешкоджав. Помітивши їх, жінка почала кликати на допомогу і вони, попри заборону чоловіка, зайшли у приміщення, після чого, той відпустив останню. В подальшому, всі разом вийшли на вулицю і дочекалися приїзду працівників поліції.
Рядом письмових доказів, а саме даними, які містяться в заяві ОСОБА_10 про нанесення йому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень (а.с. 122, 165).
Висновком судово-медичної експертизи від 07 грудня 2016 року №261, згідно якого, у ОСОБА_10 було виявлено компактні синці по внутрішній поверхні правого плеча, синець лівого плеча, синець зліва від груднини, припухлість в ділянці п`ястя великого пальця лівої кисті, садна в ділянці середніх фаланг 3-4 пальця лівої кисті. Вказані ушкодження утворилися в результаті контакту з твердими предметами, синці на плечах утворилися від дії пальців рук, синець на грудях міг утворитися від дії кулака, припухлість в ділянці основної фаланги пальця могла утворитися в результаті викручування пальця, а садна на пальцях рук могли утворитися від дії нігтів пальців рук і за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень та можуть відповідати часу 05 грудня 2016 року (а.с. 126).
Показаннями в судовому засіданні експерта ОСОБА_16 , який підтвердив даний висновок експертизи щодо механізму утворення та часу заподіяння тілесних ушкоджень.
Відтак, колегія суддів вважає, що показання потерпілого ОСОБА_10 та зазначених вище свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і потерпілої ОСОБА_12 , послідовні, логічно пов`язані між собою, узгоджуються з висновком судово-медичного експерта, письмовими доказами та правильно покладені місцевим судом в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 125 КК України.
Будь-яких підстав не довіряти зазначеним вище і наведеним у вироку доказам, колегія суддів не вбачає, оскільки вони не викликають сумнівів у їх достовірності та допустимості і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Таким чином, наведене в сукупності повністю спростовує доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 щодо її непричетності до вчинення інкримінованого злочину.
Крім цього, органом досудового розслідування 27 лютого 2017 року до ЄРДР було внесено відомості за фактом незаконного проникнення ОСОБА_6 05 грудня 2016 року у приміщення, яке належить ОСОБА_12 та кваліфіковано дії обвинуваченої за ч.1 ст. 162 КК України.
Разом з тим, дане кримінальне правопорушення належить до злочинів, щодо яких здійснюється кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення, яке може бути розпочате слідчим, лише на підставі заяви потерпілого.
Відтак, за відсутності обов`язкової відповідної заяви потерпілої ОСОБА_12 про незаконне проникнення до її володіння, колегія суддів вважає вірними висновки суду про недопустимість доказів, здобутих органом досудового розслідування, оскільки визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі, можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, підставно виправдав ОСОБА_6 в інкримінованому їй за ч.1 ст. 162 КК України злочині, що цілком відповідає фактичним обставинам, встановленим судом і це не спростовано під час апеляційного розгляду.
Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 125 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, письмову досудову доповідь уповноваженого представника Старосамбірського районного сектора філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області і призначив таке у межах санкції даної статті.
Разом з тим, відповідно до ч.5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 КК України.
Згідно з п.1 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки.
Аналіз положень ст.ст. 49, 74 КК України свідчить про той факт, що звільнення особи від кримінальної відповідності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України може бути застосовано лише у випадку, коли особа визнає себе винною, а звільнення особи від покарання у зв`язку із закінченням строків давності може бути застосоване лише у випадках, коли суд не може звільнити особу від відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Так, якщо особа просить визнати її невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і вимагає виправдати у зв`язку з недоведеністю вини, суд, за наявності для цього підстав, визнає особу винною, виносить обвинувальний вирок і на підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільняє від призначеного покарання, або визнає невинною та ухвалює виправдувальний вирок.
Отже, колегія суддів вважає, що в даному випадку місцевий суд враховуючи вищенаведене, а також, що злочин вчинений ОСОБА_6 відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості і з дня його вчинення минуло більше двох років, належним чином мотивував своє рішення щодо доцільності застосування ст.ст. 49, 74 КК України та обґрунтовано звільнив останню від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Рішення щодо цивільного позову судом першої інстанції прийнято у відповідності до положень ст. 129 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та прокурора Самбірської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24 грудня 2019 року відносно ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4