Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження 1-кп/641/22/2020 Справа № 641/4343/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комінтернівського районного суду м. Харкова обвинувальні акти у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000686 від 01 квітня 2016 року, № 0003124 від 28 грудня 2016 року, № 0000859 від 06 квітня 2017 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова Харківської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні малолітніх дітей: доньку ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньку ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , доньку ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 , раніше судимого, а саме:
1.27.04.2015 Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки;
2.22.06.2016 Чугуївським міським судом Харківської області за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 305, до штрафу у розмірі 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68000 грн. Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.04.2015 виконується самостійно.
зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень(злочинів), передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_6 , раніше судимого, а саме:
1.25.06.1991 Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 143, ст. 43 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 21.09.1992 по УДЗ на невідбутий строк 5 місяців 25 днів;
2.14.10.1996 Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 206, ч. 1 ст. 101, ч. 3 ст. 206, ч. 2 ст. 142 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 29.09.2003 по УДЗ на невідбутий строк 1 місяць 5 днів;
3.29.08.2006 Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки;
4.16.01.2008 Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 30.04.2011 по відбуттю строку покарання;
5.19.06.2012 Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень(злочинів), передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 20 березня 2016 року близько 11:30, знаходячись в квартирі АДРЕСА_4 надавали допомогу ОСОБА_12 після падіння останнього з висоти. Поклавши постраждалого на підлогу в кімнаті вищевказаної квартири, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 стали оглядати куртку ОСОБА_12 , яка знаходилась у даній квартирі, де в кишені куртки останнього виявили особисті документи на ім`я ОСОБА_12 , серед яких знаходилася банківська картка ПАТ «Укрсоцбанк» № НОМЕР_1 та аркуш паперу з написом чотиризначного числа. Після чого, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6 , реалізуючи свій раптово виниклий сумісний злочинний намір, розуміючи, що банківська картка є офіційним документом, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу таємно викрали банківську картку ПАТ «Укрсоцбанк» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_12 , 1974 року народження, яка є офіційним документом, а також аркуш паперу з написом чотиризначного числа.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вчинили кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 357 КК України, а саме як викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.

Крім того, 20 березня 2016 року о 13:11, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , обидва повторно, за попередньою змовою групою осіб, діючи умисно, з єдиним злочинним наміром, направленим на таємне викрадення коштів, з корисливих мотивів, знаходячись за адресою м. Харків вул. Танкопія, 14-А, підійшли до банкомату TOB «Євронет Україна», де ОСОБА_7 за допомогою раніше викраденої банківської картки № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_12 отримав з банкомату TOB «Євронет Україна» гроші у сумі 1600 грн., тим самим таємно викрав грошові кошти, належні ОСОБА_12 .

В цей час ОСОБА_6 стояв поруч із ОСОБА_7 та усвідомлював те, що останній здійснює умисні протиправні дії, направлені на незаконне заволодіння грошовими коштами, які належать ОСОБА_12 та бажав їх настання задля особистого збагачення.

Після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись грошовими коштами на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, ОСОБА_7 28 грудня 2016 року, приблизно о 09:20, перебуваючи в автомобілі «Daewoo Nexia», державний номер НОМЕР_2 , поблизу під`їзду, буд. № 10 по пр.-т. Петра Григоренка в м. Харкові, на ґрунті раптово виниклого злочинного наміру, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, користуючись тим що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету наживи і незаконного збагачення за чужий рахунок, вирвав з панелі приладів автомобіля «Daewoo Nexia», державний номер НОМЕР_2 планшет «SAMSUNG GALAXY TAB3 lite», чорного кольору, що належить ОСОБА_13 , вартістю 1712 грн.

Після чого, ОСОБА_7 , намагаючись втекти, був викритий потерпілим ОСОБА_13 , який намагався зупинити його. Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_7 , розуміючи, що його наміри вчинити крадіжку були викриті ОСОБА_14 , з метою досягнення свого злочинного наміру заволодіти чужим майном, а саме планшетом «SAMSUNG GALAXY TAB3 lite», чорного кольору, утримуючи при собі планшет забіг в під`їзд № 15 буд. № 10 по пр.-т. Петра Григоренка в м. Харкові, де розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на суму 1712 грн.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, а саме як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Крім того, 06 квітня 2017 року, приблизно о 11:00, у ОСОБА_6 , який знаходився на території відкритої ділянки місцевості поблизу продовольчого магазину по вул. Танкопія, буд. 14-А в м. Харкові, виник конфлікт на ґрунті тривалих особистих неприязних стосунків з ОСОБА_15 , який наблизився до нього, та тримаючи у правій руці фрагмент дерев`яної палиці, почав нею наносити удари по голові та плечам ОСОБА_6 , спричинивши йому фізичний біль, таким чином наніс не менше трьох ударів, від чого палка зламалася та впала на асфальт. ОСОБА_6 , побачивши що ОСОБА_15 припинив наносити йому удари, усвідомлюючи протиправність своїх дій, маючи злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень іншій особі, наблизився до ОСОБА_15 на відстань витягнутої руки, знаходячись обличчям один до одного, дістав правою рукою з кишені своєї куртки побутовий складний ніж, розклав його, та тримаючи у правій руці, наніс ним ОСОБА_15 , з великою силою, один прямий, поступовий удар в область грудної клітини зліва по передній зовнішній поверхні у середній частині, чим спричинив йому проникаюче колото-різане поранення грудної клітини ліворуч, що проникає у ліву плевральну порожнину, та розташоване по передній зовнішній поверхні грудної клітини у середній її частині, та є тяжким тілесним ушкодженням за критерієм небезпеки для життя.

Після чого, ОСОБА_6 витягнув з рани ОСОБА_15 ніж, забрав його та зник з місця події у невідомому напрямку.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 , скоїв кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, а саме як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Допитаний у якості обвинуваченого ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), за ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України не визнав, за ч. 2 ст. 186 КК України визнав повністю та суду пояснив наступне.

За ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_7 пояснив, що приблизно 3 роки тому, більш точної дати він не пам`ятає, зранку, йому зателефонував ОСОБА_6 та повідомив, що у його квартирі зачинився колишній чоловік його цивільної дружини. ОСОБА_6 намагався відчинити двері квартири, однак з іншої сторони квартири хтось залишив ключ у замковій щілині та в нього не виходило цього зробити і згодом, за допомогою лому, він виламав двері. Коли вони разом з ОСОБА_6 увійшли до квартири, то побачили там цивільну дружину ОСОБА_6 ОСОБА_16 з дитиною, а колишній її чоловік ОСОБА_12 , вистрибнув з вікна. Він з ОСОБА_6 вибігли на вулицю, щоб допомогти ОСОБА_12 , та запропонували йому викликати швидку допомогу, однак ОСОБА_12 відмовився. Після чого вони завели його до квартири та почали з`ясовувати для чого він приїхав, на що він відповів, що привіз гроші дитині, які знаходились на банківській картці. Згодом він від ОСОБА_6 отримав банківську карту та папірець з кодом і вони разом пішли до банкомату, у якому він, за вказівкою ОСОБА_6 зняв приблизно 1500 грн., точної суми він не пам`ятає, в цей час біля банкомату проходила колишня дружина ОСОБА_6 , якій він за вказівкою ОСОБА_6 передав 200 грн., а потім вони з ОСОБА_17 пішли додому. Прийшовши за місцем мешкання ОСОБА_6 , останній викликав карету швидкої допомоги ОСОБА_12 та лікарю швидкої допомоги він віддав документи ОСОБА_12 , якого госпіталізували.

За ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_7 пояснив, що 27.12.2016, точну дату він не пам`ятає, вранці, він зі знайомим ОСОБА_18 викликали таксі. Коли таксі приїхало, вони сіли в автомобіль, водій якого відмовився їх відвозити. У них з водієм таксі виник словесний конфлікт. Його знайомий ОСОБА_19 та водій таксі почали сваритися на вулиці, в цей час він побачив планшет, біля місця водія автомобіля, який взяв та вийшов з автомобіля, не звертаючи уваги на власника планшету, пішов до під`їзду свого дому.

Допитаний у якості обвинуваченого ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), за ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 121 КК України не визнав та суду пояснив насупне.

За ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_6 пояснив, що в березні 2016 року він проживав у цивільному шлюбі з ОСОБА_20 , яка є колишньою дружиною ОСОБА_12 та в них є спільна дитина. В той день, він, повертаючись з роботи додому, заїхав до ОСОБА_7 та передав йому 200 грн., щоб останній віддав його дружині, після чого зателефонував ОСОБА_21 та зрозумів, що вона в нетверезому стані, а у телефоні почув чоловічій голос, на що остання повідомила, що до неї приїхав її колишній чоловік ОСОБА_12 . Коли він повернувся додому, то побачив, що двері квартири зачинені зсередини на ключ, а ОСОБА_22 повідомила йому через двері, що ОСОБА_12 забрав в неї мобільний телефон та ключі від квартири. Тому він вирішив звернутися за допомогою до ОСОБА_7 і попросив його принести з собою лом, за допомогою якого вони відчинили двері. Увійшовши до квартири, він побачив, що ОСОБА_12 вже немає, а ОСОБА_22 знаходилась на кухні у нетверезому стані. Далі він почув крики з вулиці і підійшовши до вікна, побачив, що ОСОБА_12 лежить на землі. Він з ОСОБА_7 спустилися до нього та хотіли викликати швидку, однак ОСОБА_12 відмовився, після чого вони занесли його до квартири та положили на підлогу. Він запитав ОСОБА_12 , для чого він приїхав, на що ОСОБА_12 повідомив, що він приїхав до доньки та повідомив, що привіз гроші для дитини і дав свою банківську картку, продиктував код та сказав зняти з неї грошові кошти, що вони з ОСОБА_7 і зробили, після чого віддали картку ОСОБА_12 . Після чого, він все ж таки викликав швидку допомогу ОСОБА_12 , яка госпіталізувала його до лікарні.

За ч. 1 ст. 121 КК України, ОСОБА_6 пояснив, що 06 квітня 2017 року, приблизно в 09:00, він підійшов до кіоску, який розташований по АДРЕСА_5 , зустрівся з ОСОБА_23 з яким він стояв біля кіоску та палив. В цей час до них підходить ОСОБА_15 та між ними стався конфлікт з приводу того, що ОСОБА_6 висловлювався нецензурною лайкою у бік дружини ОСОБА_15 . Однак він не став підтримувати конфлікт та намагався заспокоїти ОСОБА_15 і вказував останньому, що побалакає з ним після того, як в нього пройде стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_15 не міг заспокоїтись та знявши рюкзак завдав йому не менше двох ударів кулаком в область обличчя, на що він теж наніс ОСОБА_15 один удар кулаком в область обличчя. Зрозумівши, що йому не слід підтримувати конфлікт, він розвернувся та почав дуже швидким шагом йти у бік свого будинку. Однак перейшовши проїзджу частину зупинився біля кіоску. Приблизно через дві години, до нього підійшов ОСОБА_24 та запропонував повернутись до першого кіоску. Вони вернулись до першого кіоску та придбали по 50 гр горілки. В цей час із-за кута будинку вийшов ОСОБА_15 . Підійшовши до них, ОСОБА_15 сказав ОСОБА_24 , щоб той не вмішувався та достаючи палку з під руки почав наносити йому удари палкою, а саме ніжкою від стільця. Він уклонявся від ударів ОСОБА_15 , який наніс йому багато ударів, не менше десяти. Він не міг втекти, оскільки якщо б він розвернувся, то ОСОБА_15 наніс би йому багато ударів в область голови. Коли ОСОБА_15 втомився, він дістав ніж у виді брелку, який був в кишені пристебнутий до ключів та демонструючи його, щоб залякати ОСОБА_15 , відкрив. ОСОБА_15 наніс йому ше один удар в область плеча, від чого ніжка від стільця поламалась таким чином, що кінець палки, яка залишилась у ОСОБА_15 в руках була гостра. Він побачив, що ОСОБА_15 почав цілитися йому в шию та намагався нанести колючо-проникаючий удар в область шиї. В цей час, стоячи на одному коліні, він наніс один удар з низу вверх ножем в область тулуба ОСОБА_15 . Він зробив це для того, щоб ОСОБА_15 припинив наносити йому тілесні ушкодження. ОСОБА_15 зупинився, і він, скориставшись можливістю, відбіг від нього. Тілесних ушкоджень у нього не було. Також, наголошував, що він оборонявся від дій ОСОБА_15 та не мав наміру наносити йому тілесні ушкодження.

Незважаючи на не визнання вини ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , їх винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) за ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України повністю доведена сукупністю доказів, які були досліджені судом, а саме:

-поясненнями потерпілого ОСОБА_12 , який суду показав, що 20.03.2016 приблизно о 10:00, він прийшов до своєї дружини ОСОБА_25 за адресою: АДРЕСА_6 . Приблизно через пів-години до квартири, з гучними стуками у двері, вбігли ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Він злякався та побіг на балкон, з якого впав униз. Там його підібрали ОСОБА_6 з ОСОБА_7 та занесли знову до квартири, де знущались над ним та з кишені куртки забрали його документи, серед яких була банківська карта Укрсоцбанку та аркуш паперу з пін-кодом до неї, оскільки він не встиг його заховати, тому що тільки отримав банківську картку. Потім обвинувачені кудись пішли, а до нього пришла дружина ОСОБА_7 , яка повідомила, що вона прийшла простежити, щоб йому не завдали шкоди. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повернулись приблизно через 2 години і повернули йому документи. Після чого, вони почали погрожувати йому та вимагати, щоб він не приходив більше сюди, оскільки вони хочуть провести якісь шахрайській дії з майном ОСОБА_25 , а саме з її квартирою. Після чого, вони викликали йому швидку допомогу, яка госпіталізувала його до лікарні. В лікарні він отримав СМС повідомлення про те, що з картки були зняті гроші у сумі приблизно 1500 грн. Зазначив, що згоди на зняття коштів з своєї банківської картки ОСОБА_6 та ОСОБА_26 він не надавав;

-поясненнями свідка ОСОБА_27 , яка показала, що в березні 2016 року в день, вона зустріла свого чоловіка ОСОБА_6 , з яким на той час разом не проживала, та ОСОБА_7 біля супермаркету АТБ, який розташований по пр.-т. Петра Григоренка, де ОСОБА_7 стояв біля банкомату, а ОСОБА_6 стояв поруч та був напідпитку. Вона звернулась до ОСОБА_6 з питанням, чому він на випивку гроші має, а на виховання їх спільної дитини не має. Після чого пішла по своїм справам та в цей час її окликнув ОСОБА_7 та дав її 200 грн;

-даними протоколу огляду речей від 05.04.2016, а саме CD+R диску та даними відеозапису на вказаному носії від 20.03.2016 року з камер зовнішнього спостереження магазину АТБ, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, 14-А, де зображено як ОСОБА_7 та ОСОБА_6 підходять до банкомату, що висить на фасаді супермаркету і ОСОБА_7 дістає з кишені куртки банківську карту з папірцем та знімає з банкомату грошові кошти, а ОСОБА_6 стоїть поряд. Потім до них підходить дружина ОСОБА_6 , якій ОСОБА_7 після зняття грошей з банкомату передає 200 грн, а далі розподіляють гроші між собою і йдуть звідти. Суд повністю приймає вказаний доказ, як належний та допустимий, оскільки поясненнями свідка ОСОБА_28 , який здійснював досудове розслідування за ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтверджено, що ним було перенесено на лазерний диск відеозапис з камер спостереження супермаркету «АТБ», на якому відображено факт зняття коштів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в банкоматі, який розташований біля супермаркету «АТБ». На момент запису відеозапису на лазерний диск, відеозапис зчитувався з лазерного диску. Даний відеозапис був переглянутий у судовому засіданні та носій на якому він зберігається долучений до матеріалів кримінального провадження (т. 2 а.с. 135);

-даними виписки руху коштів по банківській картці № НОМЕР_1 ПАТ «Укрсоцбанку» на ім`я ОСОБА_12 , з якої вбачається, що 20.03.2016 проводилась видача готівки з банкомату на вул. Танкопія, 14-А на суму 1000 грн та 600 грн (т. 2 а.с. 156);

-даними протоколу огляду місця події від 18.04.2016 року за участю потерпілого ОСОБА_12 , в ході якого оглянутий його мобільний телефон «Lenovo А338T», у якому виявлено два смс-повідомлення від «UNICREDITBANK» про те, що 20.03.2016 о 13.11 та о 13.12 з його банківської картки зняті грошові кошти у сумі 1000 грн та 600 грн (т. 2 а.с. 151-153);

-даними листа, наданого ТОВ «Євронет Україна» щодо статистики операцій, які зафіксовані в банкоматі ТОВ «Євронет Україна» за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, 14-А, 20.03.2016 за допомогою банківської картки № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_12 (т. 2 а.с. 157);

-даними протоколу огляду речей від 22.04.2016 року, яким оглянуто червону куртку «Esprit» з капюшоном, наданої ОСОБА_7 , в якій він знаходився 20.03.2016 за адресою: м. Харків, вул. Танкопія 14-А, біля банкомату ТОВ «Євронет Україна» під час зняття грошових коштів з банківської картки на ім`я ОСОБА_12 (т. 2 а.с. 139-141);

-відомостями з банківської картки № НОМЕР_1 ПАТ «Укрсоцбанку» (UniCreditBank) на ім`я ОСОБА_12 , наданою ним та оглянутою у судовому засіданні.

Також, у судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_29 , яка показала, що вона є цивільною дружиною ОСОБА_7 , ОСОБА_6 знає як друга її цивільного чоловіка. 20.03.2016 вони з чоловіком збирались йти на природу для влаштування пікніку. Зранку до них додому прийшов ОСОБА_6 , та вони з її цивільним чоловіком ОСОБА_7 кудись пішли. Згодом їй подзвонив її цивільний чоловік ОСОБА_7 та попросив прийти за місцем мешкання ОСОБА_6 , чіткого адресу вона не знає, однак візуально знає де це знаходиться, оскільки це було не далеко від її місця проживання. Коли вона прийшла до місця мешкання ОСОБА_6 , вона почала годувати дитину, оскільки її мати, ОСОБА_22 була в нетверезому стані. Вона була на кухні та не бачила хто там був, зі слів її чоловіка ОСОБА_7 , вона дізналась, що цивільна дружина ОСОБА_6 , ОСОБА_22 зачинилась в квартирі з колишнім чоловіком та ОСОБА_6 не міг потрапити до квартири. Вона не знає, як вони потрапили в квартиру, її погукав ОСОБА_7 коли вони вже були у квартирі. У кімнаті квартири на підлозі, знаходився чоловік, який, при візуальному огляді був в нетверезому стані. Зі слів її цивільного чоловіка, цей чоловік вистрибнув з вікна. Вона чула, як ОСОБА_6 питав у цього чоловіка навіщо він прийшов, та чому довів до нетверезого стану ОСОБА_30 і наголошував на тому, що краще б допоміг своїй дитині. Чоловік почав виправдовуватись та сказав, що може допомогти дитині матеріально та віддав свою банківську картку та сказав пін-код, кому саме він передав банківську карту вона не бачила, оскільки була на кухні та займалась годуванням дитини. Вона, її чоловік ОСОБА_7 та ОСОБА_6 намагались викликати швидку допомогу, однак чоловік відмовлявся.

Оцінюючи покази вказаного свідка, суд ставиться до них критично оскільки ОСОБА_29 перебуває у сімейних відносинах та пов`язана спільним побутом з ОСОБА_7 , має трьоїх спільних малолітніх дітей, а тому її покази направлені на виправдування ОСОБА_7 з метою уникнення останнім кримінальної відповідальності за вчиненні кримінальні правопорушення (злочини).

Отже, аналізуючи приведені докази, суд вважає, що доводи ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про те що ОСОБА_12 сам надав їм банківську картку та пін-код повністю спростовуються всіма вищевказаними зібраними та дослідженими безпосередньо судом у судовому засіданні доказами, які відповідають критеріям, визначеним ст.ст. 84-86 КПК України, тобто є належним та допустимими, вони є послідовними, логічними та не містять суперечностей та, як кожний окремо так і їх сукупність, вказують та підтверджують вчинення саме ОСОБА_7 та ОСОБА_6 інкримінуємих їм кримінальних правопорушень (злочинів) за ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України.

Винуватість у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення (злочину) за ч. 2 ст. 186 КК України також повністю доведена сукупністю доказів, які були досліджені судом, а саме:

-поясненнями потерпілого ОСОБА_13 , який суду показав, що він працював у службі таксі. 28.12.2016, вранці, він отримав виклик та під`їхав на автомобілі «DAEWOO» державний номер НОМЕР_2 до під`їзду 15, будинку АДРЕСА_7 . Біля будинку стояли два молодика. ОСОБА_7 сів на передне ліве пасажирське місце, другий пасажир сів на заднє праве місце для пасажирів. В цей же час коли вони почали рух, із розмови молодиків він зрозумів, що вони не збираються оплачувати за поїздку. Він зупинив автомобіль та попросив оплатити молодиків за поїздку одразу. Пасажир, який сидів ззаду запитав, що він думає, що вони будуть йому платити за поїздку. Він попросив молодих людей вийти, однак ОСОБА_7 , який сидів на передньому пасажирському місці почав хватати його за плече та вимагати, щоб він їхав. В той час пасажир, який сидів на задньому пасажирському місці вийшов та почав намагатися зламати задні двері автомобіля. Він зрозумів, що сидячі в автомобілі, він нічого не зможе зробити, та вийшов з автомобіля та почав бігти до пасажира, який сидів на задньому пасажирському місці, щоб завадити псуванню його автомобіля. В цей час, він побачив, як ОСОБА_7 зриває з прикріпленого на лобовому склі утримувача планшет торгової марки «SAMSUNG» та починає тікати. Він повернувся, щоб наздогнати ОСОБА_7 , однак пасажир з заднього пасажирського місця почав його тримати за руки. Він кричав ОСОБА_7 , щоб останній повернув йому планшет, але останній не реагував та забіг до під`їзду. Він підбіг до дверей під`їзду та почав просити повернути планшет без виклику співробітників поліції. Пасажир, який сидів на задньому пасажирському місці почав кричати, що ніякого планшету не було та вдарив його в обличчя. Після чого він зателефонував сину та попросив викликати співробітників поліції. Коли співробітники поліції приїхали з під`їзду вийшла жінка та ОСОБА_7 , які були затримані поліцейськими. Згодом в ході бесіди з співробітниками поліції жінка, яка вийшла з під`їзду віддала його планшет торгової марки «SAMSUNG»;

-поясненнями свідка ОСОБА_31 , який показав, що у грудні 2016 року, більш точної дати він не пам`ятає, він працював в УПП Департамент патрульної поліції в м. Харкова у денну зміну. Його екіпаж складався з двох співробітників поліції. Вони стояли на пр.-т. Московському, як на службовий планшет прийшов виклик про розбій, який стався за адресою пр.-т. Маршала Жукова, 10, від родича потерпілого. Вони прибули на місце приблизно за 2-3 хв та побачили, що водій таксі стояв з ножем в руках та з невідомою особою з`ясовував стосунки. Він сказав таксисту, щоб останній поклав ніж на землю. Таксист виконав вимоги та поклав ніж на землю, та він з напарницею почали встановлювати їх особи. Таксист та невідома особа продовжували сваритися. В цей час з під`їзду вийшов ОСОБА_7 з дружиною, та таксист вказав, що саме ОСОБА_7 викрав планшет у нього та розповів подробиці, вказав в якому під`їзді він скрився. Після бесіди з таксистом, він викликав ще один екіпаж співробітників поліції та СОГ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області. Після приїзду СОГ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області був проведений поверхневий огляд ОСОБА_7 та його дружини. У ОСОБА_7 нічого при собі не було. Його напарниця разом зі слідчим проводили огляд дружина ОСОБА_7 , однак він не був присутній при огляді. Згодом його напарниця повідомила йому, що при огляді дружини ОСОБА_7 , у неї був знайдений планшет. В ході своєї роботи в нього працювала нагрудна камера;

-поясненнями свідка ОСОБА_32 , яка показала, що у грудні 2016 року, більш точної дати вона не пам`ятає, вона працювала в УПП Департамент патрульної поліції в м. Харкова у денну зміну. Її екіпаж складався з двох співробітників поліції. В ході патрулювання, на службовий планшет, прийшов виклик про розбій, який стався за адресою пр.-т. Маршала Жукова, 10, від родича потерпілого. Прибувши на місце виклику вони побачили, як двоє чоловіків сварилися. Вона з напарником заспокоїли їх та перевірили документи. В ході бесіди з чоловіками їм стало відомо, що невідома особа викрала планшет у водія таксі, при цьому водій розповів подробиці та вказав на під`їзд будинку АДРЕСА_7 в який невідома особа забігла після того, як заволоділа його майном. В цей час з під`їзду вийшов ОСОБА_7 з дружиною, та таксист вказав, що саме ОСОБА_7 викрав планшет у нього. Вони з напарником викликали ще один екіпаж співробітників поліції та СОГ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області. Після приїзду СОГ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області був проведений поверхневий огляд дружини ОСОБА_7 у якій під курткою в заправлених джинсах був виявлений планшет, який належить водію таксі;

-поясненнями свідка ОСОБА_29 , яка показала, що вона є цивільною дружиною ОСОБА_7 . У грудні 2016 року, приблизно за тиждень до Нового року, більш точної дати вона не пам`ятає, ії чоловік ОСОБА_7 з ранку пішов з дому до товариша, який проживає в їх домі на другому поверсі. Вона в цей час перебувала вдома та відпочивала. Згодом ОСОБА_7 повернувся додому та дуже нервував. В ході бесіди з ним, вона зрозуміла, що він з ОСОБА_18 викликали таксі та у них з водієм таксі виник конфлікт з приводу того, що водій таксі відмовлявся їх відвозити. Поки ОСОБА_18 розбирався з водієм таксі, її чоловік ОСОБА_7 взяв з автомобіля таксі планшет та одразу прийшов додому. Після того, як ОСОБА_7 розповів їй всі подробиці, попросив її віднести планшет та віддати водію таксі. Коли вони вийшли на вулицю, для того щоб повернути планшет, там вже були співробітники поліції. Після чого в ході проведення її поверхневого огляду у внутрішній кишені куртки співробітники поліції виявили планшет, який був в подальшому вилучений співробітниками поліції;

-поясненнями свідка ОСОБА_33 , яка показала, що 28.12.2016 вона йшла до подруги, яка проживає за адресою: АДРЕСА_8 та побачила, як біля будинку № 10 по пр.-т. ОСОБА_34 стояв автомобіль таксі. Вона не могла пройти та була вимушена зупинитися, оскільки у дворі будинку було багато снігу, а автомобіль таксі загороджував їй шлях. Коли вона зупинилась, з заднього пасажирського місця вибігла особа, потім вибіг водій автомобіля таксі. Згодом вибіг пасажир з переднього пасажирського місця, який тримав в руках якусь велику річ, ззовні схожу на планшет. Водій таксі побачивши його почав кричати, щоб втікач повернувся та повернув йому його планшет. Приблизно через 30 хвилин приїхала поліція і вона підійшла до поліцейських та повідомила, що вона бачила всі обставини що відбувались. В цей час з під`їзду, номер якого вона не знає, вийшов чоловік та жінка. Вона впізнала чоловіка, як особу, яка забігла в під`їзд з майном водія таксі про що повідомила співробітників поліції.

-поясненнями свідка ОСОБА_18 , який показав, що ОСОБА_7 він знає, останній є його сусідом. 28.12.2016, зранку, точного часу він не пам`ятає, він з ОСОБА_7 викликали таксі за адресою: АДРЕСА_9 . Водій таксі попрохав у них гроші за поїздку на перед. Вони обурились проханню водія таксі та не схотіли їхати в цьому автомобілі. Він вийшов та сказав ОСОБА_35 , щоб той викликав інший автомобіль. Після цього, він повернувся та направився до свого під`їзду, однак водій таксі вибіг з автомобіля та почав погрожувати йому. Згодом водій таксі взяв ніж та почав погрожувати йому ножем. В цей час, він побачив, як ОСОБА_7 пройшов повз них та пішов в під`їзд № 15. Після того, як ОСОБА_7 зайшов в під`їзд, водій таксі почав кричати, щоб вони повернули планшет. Зі слів водія таксі йому стало відомо, що ОСОБА_7 взяв планшет з автомобіля таксі. Згодом приїхали співробітники поліції і на нього надягли кайданки та відвели до сусіднього під`їзду. Що було далі він не бачив, оскільки був далеко від ОСОБА_7 та його дружини;

-даними протоколу огляду місця події від 28.12.2016,відповідно до якого 28.12.2016 біля під`їзду № 17, будинку № 10 по пр.-т. Петра Григоренка в м. Харкові у ОСОБА_29 вилучено планшет торгової марки «SAMSUNG» (т. 3, а.с. 135);

-даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 28.12.2016, згідно з яким потерпілий ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_7 , як особу, яка 28.12.2016 відкрито викрала його планшет торгової марки «SAMSUNG» (т. 3 а.с. 138-141);

-даними постанов від 28.12.2016 про визнання та приєднання як речового доказу, відповідно до яких в якості речового доказу були визнані та приєднані до матеріалів кримінального провадження планшет «SAMSUNG», коробка від нього та пошкоджене кріплення (т. 3 а.с. 105, 106, 107);

-даними протоколу огляду речового доказу від 28.12.2016, відповідно до якої були оглянуті речові докази, а саме планшет «SAMSUNG», коробка та товарний чек від планшет «SAMSUNG», пошкоджене кріплення для планшету (т. 3 а.с. 110-112);

-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 29.12.2016, за участі потерпілого ОСОБА_13 , відповідно до якого останній показав місце, де був припаркований його автомобіль та пояснив як відбувалися події щодо викрадення планшету «SAMSUNG», як він кричав ОСОБА_7 щоб останній повернув його майно та до якого під`їзду забіг ОСОБА_7 (т. 3 а.с. 113);

-даними висновку судово-товарознавчої експертизи № 20 від 16.01.2017, згідно з яким вартість викраденого планшета «SAMSUNG GALAXY TAB3 lite», чорного кольору на момент скоєння злочину становить 1712,00 грн (т. 3 а.с. 114-117);

-даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 13.01.2017, відповідно до якого свідок ОСОБА_36 впізнала ОСОБА_7 , як особу, що 28.12.2016 відкрито викрала майно таксиста ОСОБА_13 (т. 3 а.с. 129-131);

-даними відеозапису з нагрудних камер поліцейських, що здійснювали виїзд на виклик 28.12.2016, де зафіксовано затримання ОСОБА_7 , його дружини ОСОБА_29 , а також вилучення планшета «SAMSUNG» у ОСОБА_29 (т.3 а.с. 133).

Аналізуючи приведені докази, суд вважає, що всі вищевказані зібрані та досліджені безпосередньо судом у судовому засіданні докази відповідають критеріям, визначеним ст.ст. 84-86 КПК України, тобто є належним та допустимими, вони є послідовними, логічними та не містять суперечностей та, як кожний окремо та і їх сукупність, вказують на вчинення саме ОСОБА_7 інкримінуємого йому кримінального правопорушення (злочину) за ч. 2 ст. 186 КК України.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) за ч. 1 ст. 121 КК України повністю доведена сукупністю доказів, які були досліджені судом, а саме:

-поясненнями потерпілого ОСОБА_15 , який суду показав, що 06.04.2017 приблизно об 11:00, прийшов до кіоску, що розташований за адресою: м. Харків, пр.-т. Петра Григоренка, буд. 12. Біля кіоску він побачив ОСОБА_6 . Приблизно за декілька днів до цього його дружина повідомила йому, що ОСОБА_6 почав погрожувати його родині. Він підійшов до кіоску і у них з ОСОБА_6 почався діалог, який перейшов у словесний конфлікт. В ході сварки у нього випав навушник і він наклонився, щоб його підняти. В цей час ОСОБА_6 наніс йому один удар кулаком в область обличчя. Після цього, ОСОБА_6 почав тікати та кричати, що вони ще зустрінуться і він розбереться з ним. Він не став наздоганяти ОСОБА_6 та підійшовши до кіоску купив необхідний товар та пішов до дружини та дитини, які чекали його на дитячому майданчику. Приблизно через 30 хвилин дитина попросила цукерку. Він знов пішов до кіоску що розташований за адресою: м. Харків, пр.-т. Петра Григоренка, буд. 12. Підходивши до кіоску, він побачив ОСОБА_6 , який стояв з раніше незнайомим йому чоловіком. Він злякався, що ОСОБА_6 прийшов не один, щоб завдати йому тілесних ушкоджень, а тому взяв шматок плінтусу, який стояв у куті будинку, для самооборони. Підійшовши до кіоску в них знову виник конфлікт. ОСОБА_6 поводив себе дуже агресивно. ОСОБА_6 провокував його намагаючись вдарити. Згодом ОСОБА_6 дістав з карману ніж та намагався вдарити його ножем і він обороняючись почав наносити ОСОБА_6 удари палкою, яку тримав у руці. Він наніс ОСОБА_6 приблизно 3 удари палкою, після чого палка зламалась та він залишився без захисту. В момент того, як він замахнувся, щоб кинути палкою в ОСОБА_6 , останній наніс йому один удар ножем в область сердця. Після удару ножем, ОСОБА_6 покинув місце конфлікту. Він впав на коліна та ледь не втратив свідомість. Через декілька хвилин йому стало краще та він пішов у бік, де його чекала дружина, однак не зміг дійти до неї та зайшов до своєї знайомої, яка працює в пункті прийому металобрухту, щоб вона викликала швидку допомогу, яка доставила його до лікарні. В лікарні його прооперували та він перебував на лікуванні приблизно два тиждні;

-поясненнями свідка ОСОБА_24 , який показав, що в квітні 2017 року, більш точної дати він не памятає, приблизно об 10:30, він повертався з роботи на якій працював у нічну зміну. Біля кіоску, який розташований по вул. Танкопія в м. Харкові, він зустрів ОСОБА_6 , який попросив у нього цигарку. Він підійшов до ОСОБА_6 та вони почали розмовляти. У цей час до них підійшов ОСОБА_15 і звернувшись до нього попросив, щоб він не захищав ОСОБА_6 почав наносити останньому удари дерев`яною палкою, ззовні схожою на ніжку від стільця, від яких ОСОБА_6 став відступати до відкритого майданчика, де почалася бійка поза зоною його бачення. Коли він визирнув, то побачив, що вони стояли друг напроти другу і ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_15 правою рукою у верхній бік тулубу, але ножа в його руках він не бачив. Від удару ОСОБА_15 впав на коліно. ОСОБА_6 одразу почав відходити в бік. Він почув крики перехожих, щоб ОСОБА_6 кинув ніж. Не бажаючи приймати участь у конфлікті, він пішов додому. Через декілька хвилин його наздогнав ОСОБА_6 та повідомив, що вдарив ОСОБА_15 ножем і запитав, що йому робити. Він, порадив ОСОБА_6 звернутися в поліцію та вони розійшлись.

-поясненнями свідка ОСОБА_37 , яка показала, що в квітні 2017 року вона працювала у кіоску, біля якого сталася бійка між двома чоловіками. Вона знала, що їх звали ОСОБА_9 та ОСОБА_38 . Спочатку між ними біля кіоску стався словесний конфлікт, в ході якого обидва голосно про щось сперечались. Потім вони відійшли навпроти і вона побачила, що у ОСОБА_39 в руках була палка, якою він розмахував, ніби відбивався, а ОСОБА_9 чимось махав у бік ОСОБА_39 , доки той не присів. Через деякий час, один з покупців підійшов до кіоску та повідомив, що у ОСОБА_39 на одежі в районі тулубі зліва було видно кров. Вказувала на те, що ОСОБА_9 є запальною особу, яка часто розмовляє на підвищених тонах;

-даними протоколу огляду речей від 06.04.2017 року, відповідно до якого було оглянуто побутовий розкладний ніж з металу сріблястого кольору з набором висувного похідного приладдя та довжиною леза ножа 7 см (т. 3 а.с. 1);

-даними протоколу огляду місця події від 06.04.2017 року по вул. Танкопія 14-А в м. Харкові, відповідно до якого зафіксовано місце скоєння злочину та виявлено і вилучено два фрагменти дерев`яних палиць та рушник рожевого кольору зі слідами речовини бурого кольору (т.3 а.с. 2-7);

-даними протоколу огляду речей від 07.04.2017 року, відповідно до якого оглянуто рушник біло-рожевого кольору з фрагментами речовини бурого кольору та два фрагменти дерев`яної палиці, що вилучені в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_5 , 06.04.2017 року, які були оглянуті у судовому засіданні (т. 3 а.с. 8);

-даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 12.04.2017, відповідно до якого свідок ОСОБА_37 вказала на ОСОБА_6 , як на особу, у якої 06.04.2017 біля буд.14-А по вул.Танкопія в м. Харкові відбувся конфлікт з потерпілим ОСОБА_15 (т. 3 а.с. 22-24);

-даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 12.04.2017, відповідно до якого свідок ОСОБА_40 вказала на ОСОБА_6 , як на особу, що 06.04.2017 нанесла удар ножем у груди ОСОБА_15 (т. 3 а.с. 25-27);

-даними протоколу слідчого експерименту від 07.04.2017 за участю підозрюваного ОСОБА_6 , відповідно до якого ОСОБА_6 пояснив обставини та механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_15 з відеозаписом який був переглянутий у судовому засіданні (т. 3 а.с. 9-12);

-даними протоколу слідчого експерименту від 12.04.2017 за участю свідка ОСОБА_24 , відповідно до якого він повідомив обставини конфлікту, що стався між ОСОБА_6 та ОСОБА_15 , та механізм нанесення ОСОБА_6 удару рукою стиснутою у кулак в область лівого боку ОСОБА_15 , від якого останній присів з відеозаписом, який був переглянутий у судовому засіданні (т. 3 а.с. 13-16);

-даними протоколу слідчого експерименту від 19.04.2017 за участю потерпілого ОСОБА_15 , відповідно до якого останній повідомив обставини, за яких ОСОБА_6 наніс йому один удар ножем в ліву частину грудей з відеозаписом, який був переглянутий у судовому засіданні (т.3 а.с. 17-21);

-даними висновку судово-медичної експертизи № 681-И/17, відповідно до якої, на рушнику, вилученому з місця події біля будинку № 14-А по вул. Танкопія в м. Харкові, встановлена кров людини групи А, походження якої від ОСОБА_15 не виключається (т. 3 а.с. 28-29);

-даними протоколу огляду речей від 12.04.2017, відповідно до якого було оглянуто кофти, які надані ОСОБА_15 зі слідами плям речовини бурого кольору та пошкодженнями тканини у вигляді розрізу (т. 3 а.с. 30);

-даними висновку судово-криміналістичної експертизи № 159-МК/17, відповідно до якого на представлених предметах плечової одежі, на передніх поверхнях зліва в середніх відділах встановлено по одному колото-різаному пошкодженню трикотажу, локалізація яких співпадає один з одним і відповідає анатомічній локалізації рани на тілі ОСОБА_15 , утворюючи єдиний колото-різаний канал. Пошкодження матеріалів одягу, пошарово розташовані на тілі потерпілого, утворилися в результаті одноразової дії гострим плоским колючо-ріжучим предметом, яким міг бути і клинок ножа. В даних пошкодженнях не відобразилися індивідуальні особливості цього предмета, що не дозволяє ідентифікувати знаряддя травми. За наявними даними можна лише сказати, що цей предмет був гострим, односторонньо гострим і мав тонкий (до 0,2 см шириною) обушок з невираженими ребрами. Найбільша ширина, поринання частини клинка, з урахуванням ступеня розтяжності трикотажу одягу і довжини основних розрізів, що не перевищувала 1,4 см. Такими конструктивними особливостями володіє клинок багатопредметного складного ножа заводського виготовлення, представленого на експертизу. Таким чином, заподіяння колото-різаних ушкоджень матеріалів одягу ОСОБА_15 клинком даного ножа, або ножем з ідентичними особливостями клинка, не виключено (т. 3 а.с. 32-34);

-даними висновку судово-медичної експертизи № 524-А/17 від 12.05.2017, відповідно до якого у зв`язку з подією 06.04.2017 у ОСОБА_15 мало місце колото-різане поранення грудної клітини ліворуч, що проникає у ліву плевральну порожнину та розташоване по передній зовнішній поверхні грудної клітини у середній її частині. Це ушкодження сформувалось внаслідок одноразової дії колюче-ріжучого предмету такого, як ніж із шириною клинка на глибині його занурення не більш 1,5см. Не виключається можливість формування травми у ОСОБА_15 внаслідок одноразової дії ножа, що був наданий для експертизи, або подібного йому. Травма грудної клітини ОСОБА_15 має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя. Питання щодо обставин, при яких могли виникнути ушкодження у конкретної людини, не є компетенцією судово-медичної експертизи. З показів усіх учасників події, які були надані у ході слідчих експериментів, можна зазначити лише про те, що локалізація ушкодження та механізм травми (дія клинка ножа) відповідає судово-медичним даним. Щодо конкретного механізму формування травми у ОСОБА_15 слід зазначити, що напрямок руху клинка, відповідно до його вісі, відбувався спереду-назад. Наявність ушкодження на толстовці з боку дії леза клинка у вигляді витягнутої петлі без її ушкодження може свідчити про повне занурення клинка при формуванні рани й безпосередню дію борідки. Такі умови разом із даними про проникаючий характер ушкодження та невелику довжину клинка при наявності, як мінімум, двох шарів одягу свідчать про те, що напрямок дії ножа (клинка) відбувався внаслідок не кругових рухів, а внаслідок прямого поступового удару з великою силою (т. 3 а.с. 35-40);

-даними протоколу огляду документів від 05.05.2017 року, відповідно до якого оглянуті роздруківки інформації, надані оператором стільникового зв`язку ТОВ «Лайфселл» за період з 06.00 до 16.00 06.04.2017 по мобільному телефону НОМЕР_3 , яким користувався ОСОБА_6 . Відповідно до оглянутої інформації на аркушах 1-2 маються дані щодо ряду вхідних та вихідних дзвінків з номеру ОСОБА_6 з базових станцій, що розташовані за адресою: м. Харків, пр.-т. Маршала Жукова (Петра Григоренка) та вул. Танкопія, 11-А, що за місцем вчинення правопорушення по вул.Танкопія,14-А в м. Харкові (т. 3 а.с. 41-42).

Постанова Пленуму Верховного Суду України № 1 від 26.04.2002 року « Про судову практику в справах про необхідну оборону» передбачає, що згідно з ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди,

необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Під перевищенням меж необхідної оборони слід розуміти умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Таким чином, доводи ОСОБА_6 щодо заподіяння ОСОБА_15 тілесних ушкоджень в стані необхідної оборони або перевищення її меж не підтверджені зібраними доказами, оскільки бійка між ОСОБА_15 та ОСОБА_6 відбувалась на відкритій місцевості, останній міг самостійно, вільно пересуватися, а як наслідок, мав можливість уникнути бійки шляхом залишення місця конфлікту. В ході бійки у ОСОБА_15 зламалась палка, якою він наносив удари, а тому у ОСОБА_6 були відсутні будь-які причини і обставини вважати, що для його життя і здоров`я з боку ОСОБА_15 існує загроза, оскільки аналізуючи фізичні дані обох, ОСОБА_6 мав перевагу у фізичній підготовці та рості, проте він, в ході бійки, а саме після того, як у ОСОБА_15 зламалась палка, дістав з кишені ніж, розклав його, що свідчить про наявність у нього умислу і завдав останньому удар ножем в грудну клітину зліва. Після чого, ОСОБА_6 з місця конфлікту зник, залишивши ОСОБА_15 , не проявляючи будь-якого занепокоєння з приводу стану його здоров`я. Таким чином, суд не встановив будь - яких обставин, які б свідчили про те, що для ОСОБА_6 склалася обстановка в якій була створена загроза його життю або здоров`ю, і у останнього не було ніякої необхідності застосувати ніж проти беззбройного ОСОБА_15 , а тому, суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_6 відсутня як необхідна оборона так і перевищення її меж.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суд застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюрей проти Сполученого Королівства).

З урахуванням викладеного, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободі в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в повній мірі викриті в скоєнні кримінальних правопорушенні (злочинів).

Дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч.1 ст. 357 КК України, а саме викрадення офіційного документу, вчиненому з корисливих мотивів, за ч.2 ст. 185 КК України, а саме, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб та за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна ( грабіж), вчинений повторно.

Дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч.1 ст. 357 КК України, а саме викрадення офіційного документу, вчиненому з корисливих мотивів, за ч.2 ст. 185 КК України та за ч.1 ст. 121 КК України, а саме, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Обираючи міру покарання ОСОБА_7 суд виходить з наступного.

Ст. 49 ч.1 п. 2 КК України встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Ч. 1 ст. 357 КК України відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних правопорушень ( злочинів) невеликої тяжкості.

Ст. 284 ч.2 п. 1 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку з звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Ч. 4 ст. 286 КПК України встановлено, що, якщо під час здійснення судового провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Як встановлено судом, кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.1 ст. 357 КК України вчинено ОСОБА_7 20.03.2016 року, таким чином, станом на день постановлення вироку сплило три роки з дня вчинення останнім кримінального правопорушення.

Обставини, передбачені ч.2,3,5 ст. 49 КК України відсутні.

Таким чином, враховуючи відсутність клопотань про закриття кримінального провадження з вищевказаних підстав та відсутності заяви про це від ОСОБА_7 суд повинен постановити обвинувальний вирок, призначити покарання та звільнити від покарання на підставі статей 12, п.2 ч.1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, а тому суд вважає необхідним в цій частині обвинувачення визнати ОСОБА_7 винуватим за ч.1 ст. 357 КК України та звільнити його від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 12, п.2 ч.1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.
Обираючи міру покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України, суд враховує ступінь тяжкості скоєного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_7 скоїв кримінальні правопорушення (злочини) середньої тяжкості та тяжкий злочин, раніше судимий в силу ст. 89 КК України, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога, у лікаря психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 є щире каяття за ч.2 ст. 186 КК України, наявність на утриманні малолітніх дітей: дочки ОСОБА_41 ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочки ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_7 відсутні.

За таких обставин, для досягнення мети покарання визначеної ст. 50 КК України, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки саме така міра покарання буде необхідно та достатньою для його виправлення, а також попередження вчиненню нових злочинів, як обвинуваченим так і іншими особами та справедливим по відношенню до потерпілих.

При призначенні покарання за сукупністю злочинів, суд керується ст. 70 ч.1 КК України та обирає принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим.

При визначенні остаточного покарання ОСОБА_7 суд враховує, що останній засуджений 27.04.2015 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі та звільнений від відбування призначеного покарання з застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 2 роки та вчинив вищевказані кримінальні правопорушення ( злочини) у період іспитового строку, а тому остаточне покарання ОСОБА_7 слід призначити за сукупністю вироків відповідно до вимог ст. 71 КК України та до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вищевказаним вироком від 27.04.2015.

Крім того, ОСОБА_7 засуджений 22.06.2016 року Чугуївським міським судом Харківської області за ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 205 КК України до штрафу в розмірі 68000 грн., який станом на день ухвалення даного вироку не сплачений.

Відповідно до ст. 80 ч.1 п. 1 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк два роки, у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Згідно ч.4 ст. 80 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч.1 та ч.3 ст. 80 КК України, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

ОСОБА_7 вчинив нове кримінальне правопорушення ( злочин) передбачене ч.2 ст. 186 КК України 28.12.2016 року, таким чином два роки для виконання вищевказаного вироку сплили 28.12.2018 року.

Оскільки відомостей про виконання вищевказаного вироку до Комінтернівського районного суду м. Харкова не надходило, а строк, визначений п.1 ч.1, ч.4 ст. 80 КК України сплив, суд вважає необхідним не враховувати даний вирок Чугуївського міського суду Харківської області при призначенні покарання ОСОБА_7 за ст. 71 КК України.

ОСОБА_7 перебував під вартою з 28.12.2016 року ( а.с. 98-102 т. 3) до 22.01.2019 року ( а.с. 190- 192 т.3).

Кримінальні правопорушення ( злочини) за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України вчинені ОСОБА_7 20.03.2016 року та 28.12.2016 року відповідно.

Відповідно до ЗУ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII від 26.11.2015 у строк попереднього ув`язнення включається строк перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження. Та у строк відбутого покарання підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення до вступу вироку в законну силу із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вказана норма закону діяла до 20.06.2017 року

Отже, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 слід зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 28.12. 2016 року до дня зміни йому запобіжного заходу 22.01.2019 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, у зв`язку з відсутністю відповідного клопотання ОСОБА_7 не обирати.

Обираючи міру покарання ОСОБА_6 за ч.1 ст. 357, ч.2 ст. 185, ч. 1 ст. 121 КК України, суд враховує ступінь тяжкості скоєного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_6 скоїв кримінальні правопорушення (злочини) невеликої, середньої тяжкості та тяжкий злочин, раніше судимий в силу ст. 89 КК України, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога, у лікаря психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 є наявність на утриманні малолітнього сина ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 є рецидив злочинів.

За таких обставин, для досягнення мети покарання визначеної ст. 50 КК України, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки саме така міра покарання буде необхідною та достатньою для його виправлення, а також попередження вчиненню нових злочинів, як обвинуваченим так і іншими особами та справедливим по відношенню до потерпілих.

При визначенні покарання за сукупністю злочинів, суд керується ст. 70 ч.1 КК України та обирає принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, у зв`язку з відсутністю відповідного клопотання ОСОБА_6 не обирати.

Цивільні позови потерпілими ОСОБА_13 , ОСОБА_15 не заявлені.

Цивільний позов ОСОБА_12 про відшкодування ОСОБА_6 та ОСОБА_7 матеріальної шкоди у вигляді викрадених грошей в сумі 1600 грн., матеріальної шкоду у вигляді витрат на лікування у сумі 16721 грн., та моральної шкоди в розмірі 400000 грн. задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Однак потерпілий ОСОБА_12 не надав жодних доказів про те, що шкода завдана його здоров`ю, а саме перелом хребта, є наслідком неправомірних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оскільки останнім обвинувачення пред`явлено за ч.2 ст. 185 и ч.1 ст. 357 КК України, тобто крадіжок майна та офіційного документу, а не за заподіяння ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, тому підстав для задоволення цивільного позову в цій частині, суд не вбачає.
Що стосується позовних вимог ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді викрадених грошей в сумі 1600 грн., суд вважає вказані вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі та вказана сума підлягає стягненню з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Виходячи з принципів виваженості, розумності та справедливості, врахувавши всі моральні страждання, які переніс потерпілий у зв`язку з втратою належного йому майна, суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно на користь потерпілого ОСОБА_12 моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Відповідно до ст. 174 КПК України зняти арешт, накладений ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.04.2017 року на складний ніж та на особисті речі потерпілого ОСОБА_15 , а саме дві кофти синього та сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору та пошкодженням тканини у вигляді порізу.

Питання про речові докази вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Питання про процесуальні витрати вирішити відповідно до ст. 122, 124 КПК України, які передбачають, що у випадку винесення обвинувального вироку, суд стягує на користь держави документально підтверджені витрати про притягненню експерта. Згідно довідок № 20 від 16.01.2017, № 11 від 12.01.2017 про витрати на проведення товарознавчих експертиз за кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст. 186 КК України, дані витрати становлять в загальній сумі 2442, 79 грн., які повинні бути стягнуті з ОСОБА_7 на користь держави.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання:

За ч.2 ст. 185 КК України 2(два) роки позбавлення волі

За ч.2 ст. 186 КК України 4( чотири) роки позбавлення волі

Згідно ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 ( чотири) роки.

Згідно ст. 71 КК України за сукупністю злочинів, до покарання призначеного за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком від 27.04.2015 року Комінтернівського районного суду м. Харкова та остаточно до відбування ОСОБА_7 призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 ( чотири) роки 1 ( один) місяць.

Зарахувати ОСОБА_7 відповідно ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з з 28.12.2016 року до 22.01.2019 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та вважати призначене покарання відбутим.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирати.

ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 357 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 ( одного) року обмеження волі.

На підставі ст. ст. 12, 49 ч.1 п. 2, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного за ч.1 ст. 357 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні ч.1 ст. 357, ч.2 ст. 185, ч. 1 ст.121 КК України та призначити йому покарання:

За ч.1 ст. 357 КК України 1 ( один) рік обмеження волі

За ч.2 ст. 185 КК України 2(два) роки позбавлення волі

За ч.1 ст. 121 КК України 5( п`ять) років позбавлення волі

Згідно ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 ( п`ять) років.

Строк покарання ОСОБА_6 обчислювати з дня приведення вироку у виконання.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_7 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду у розмірі 1600 грн. ( одна тисяча шістьсот грн.).

Стягнути солідарно з ОСОБА_7 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 5000грн. ( п`ять тисяч грн.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на проведення товарознавчої експертизи у сумі 2442, 79 грн. ( дві тисячі чотириста сорок дві грн. 79 коп.).

Зняти арешт, накладений ухвалами слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.04.2017 року на складний ніж та на особисті речі потерпілого ОСОБА_15 , а саме дві кофти синього та сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору та пошкодженням тканини у вигляді порізу та речові докази: складний ніж знищити, дві кофти синього та сірого кольору повернути потерпілому ОСОБА_15 .

Речовий доказ: диск з відеозаписом з камер зовнішнього спостереження магазину АТБ за адресою м. Харків вул. Танкопія, 14-а зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ: червона куртка «ESPIRIT» , яка належить ОСОБА_7 вважати повернутою ОСОБА_7 , згідно розписки.

Речові докази: планшет чорного кольору «SAMSUNG GALAXY TAB3 lite», підставку під планшет, пакувальний коробок від планшета «SAMSUNG GALAXY TAB3 lite», кухонний ніж з ручкою чорного кольору вважати повернутими потерпілому ОСОБА_13 згідно розписки.

Речовий доказ: лазерний диск, який містить відеозаписи з нагрудної камери працівників УПП с. Харкова № та № зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Харківського Апеляційного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Засудженим та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя - ОСОБА_1