Справа №463/5028/19
Провадження №1-кс/463/5110/19
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2019 року суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого: АДРЕСА_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_2

за ч. 1 ст. 185-3 КУпАП, -

в с т а н о в и в:
Громадянин ОСОБА_2 в порядку, передбаченому Главою 26 КПК України звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова із скаргою на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального правління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові від 30.10.2019р. про відмову у визнанні його потерпілим в межах кримінального провадження № 0000074 від 05.04.2019р. (справа № 463/5028/19, провадження № 1-кс/463/5110/19).

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 18.11.2019р., вказана скарга передана для розгляду слідчому судді Личаківського районного суду м. Львова на підставі пп. 1 п. 21 Розділу VIII «Автоматизований розподіл судових справ між суддями» Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010р. в редакції рішення Ради суддів України від 02.03.2018р. № 17 (зі змінами).

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 18.11.2019р. відкрито провадження у справі та призначено скаргу до судового розгляду по суті.

Під час розгляду вказаної скарги в судовому засіданні слідчим суддею виявлено ознаки вчинення дій, які можуть свідчити про прояв ОСОБА_2 неповаги до суду. Зокрема, останнім пунктом прохальної частини згаданої вище скарги скаржник з використанням нецензурної лексики зазначив «в разі якщо дана скарга буде розглядатись такими горе суддями та аматорами від правосуддя як ОСОБА_3 та ОСОБА_4 то прошу останню розглянути без моєї участі попередньо вирішивши питання про відвід цих пінкертонів від слідства. Вважаю, за своє приниження, брати участь в справах при обставинах, коли правосуддя будуть здійснювати такі пройдисвіти та непотріби (використано нецензурну лексику) як ОСОБА_3 та Н. Стрепко.»

Відповідно до ч. 4 ст. 330 КПК України, за неповагу до суду винні особи притягуються до відповідальності, встановленої законом. Питання про притягнення особи до відповідальності за прояв неповаги до суду вирішується судом негайно після вчинення порушення, для чого в судовому засіданні оголошується перерва.

З огляду на зазначене, в межах розгляду згаданої вище скарги слідчим суддею оголошено перерву для вирішення в порядку, передбаченому КУпАП, питання про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 185-3 КУпАП у зв`язку з вчиненням дій, які свідчать про явну зневагу до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 221, ст. 221-1 КУпАП, розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу здійснюють судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних суддів, місцеві господарські та адміністративні суди, апеляційні суди та Верховний Суд.

При цьому, справа про адміністративне правопорушення розглядається суддею-доповідачем зі складу суду, що розглядає справу, під час розгляду якої вчинено правопорушення, передбачене ст. 185-3 КУпАП.

Оскільки скарга в межах якої ОСОБА_2 вчинив дії, що можуть свідчити про прояв неповаги до суду правомірно передана для розгляду судді ОСОБА_1 , розгляд питання про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 185-3 КУпАП проводиться суддею ОСОБА_1 , що відповідає роз`ясненням, які схвалені рішенням Ради суддів України № 74 від 04.11.2016р. в редакції рішення Ради суддів України № 62 від 26.10.2018р.

За змістом положень ч. ч. 1, 5 ст. 258 КУпАП, у разі вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Тому, відносно ОСОБА_2 не складався протокол про вчинення адміністративного правопорушення, а питання про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 185-3 КУпАП вирішується відповідно до обставин, встановлених в межах розгляду скарги на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

При цьому, перед початком розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 роз`яснено суть інкримінованого правопорушення та вручено пам`ятку про права та обов`язки, визначені у ст. 268 КУпАП, а також роз`яснено, що відповідно до ст. 63 Конституції України він вправі не давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

З врахуванням вищенаведеного, а також враховуючи обмеженість строків розгляду даної категорії справи, що передбачено ч. 2 ст. 277 КУпАП, перешкоди для розгляду справи відсутні.

Зокрема, відповідно до обставин, встановлених під час розгляду справи № 463/5028/19 (провадження № 1-кс/463/5110/19), громадянин ОСОБА_2 12.11.2019 року при підготовці скарги на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові від 30.10.2019р. про відмову у визнанні його потерпілим в межах кримінального провадження № 0000074 від 05.04.2019р., яку в подальшому подав до Личаківського районного суду м. Львова для її розгляду слідчим суддею в порядку, передбаченому Главою 26 КПК України, використав в змісті такої скарги нецензурну, образливу та лайливу лексику по відношенню до суддів Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_2 під час спілкування з судом в межах розгляду скарги на постанову про відмову у визнанні потерпілим (справи № 463/5028/19, провадження № 1-кс/463/5110/19) в офіційних документах такої справи використав нецензурну, образливу та лайливу лексику, в тому числі по відношенню до суддів Личаківського районного суду м. Львова, що свідчить про явну зневагу до суду, порушивши тим самим вимоги ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

В останнє судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Скерував до суду клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки 30.12.2019р. буде знаходиться у відрядженні за межами регіону по питанню захисту прав військовослужбовця, який був судом поновлений на військовій службі в в/ч яка перебуває в зоні ООС.

З врахуванням нижченаведеного, вважаю, що в задоволенні такого клопотання належить відмовити.

Зокрема, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.89 р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). В цій же справі ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його.

Як вбачається з матеріалів справи, судове засідання щодо розгляду питання про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 185-3 КУпАП призначається вже вп`яте, однак жодного разу ОСОБА_2 не продемонстрував поведінки, яка б свідчила про його готовність брати участь у розгляді справи. Так, після виявлення даного правопорушення ОСОБА_2 виявив бажання скористатись правовою допомогою, внаслідок чого судовий розгляд було відкладено. В подальшому, в судове засідання 11.12.2019р. з`явився лише захисник ОСОБА_7 , який повідомив, що позиція захисту не узгоджена з клієнтом. Сам же ОСОБА_2 в таке судове засідання не з`явився, подавши клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому процесі, що в сукупності, стало підставою для відкладення розгляду справи. В подальшому, в судовому засіданні 12.12.2019р. заявив клопотання про відвід головуючого, а після вирішення питання про відвід, двічі подав клопотання про відкладення розгляду справи через свою зайнятість. При цьому, подані ним документи про неможливість в судове засідання 30.12.2019р. взагалі не підтверджують обставин, викладених у клопотанні, адже ОСОБА_2 долучив лише копію довіреності на представництво інтересів фізичної особи та копію судового рішення, прийнятого у справі за участі цієї особи. Жодного доказу про необхідність перебування за межами регіону саме у зв`язку з захистом інтересів цієї фізичної особи ОСОБА_2 не подав, не говорячи вже про те, що дана справа стосується безпосередньо ОСОБА_2 , і відповідно до практики ЄСПЛ, саме цій справі ОСОБА_2 повинен був надати перевагу, а не участі у справі, де він виступає представником.

З огляду на зазначене, причини неявки ОСОБА_2 не можуть визнаватись поважними, при тому що останній, по-перше, вправі був висловити свою позицію письмово, а по-друге, інтереси останнього представляє адвокат, який в судове засідання також не з`явився та не повідомив про причини неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, місце та час розгляду справи.

Тому, враховуючи вимоги ст. 268 КУпАП, згідно якої в даній справі присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою, вважаю можливим розглянути справу без його участі, а позицію ОСОБА_2 слід розцінювати не інакше як спробу затягнути розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази приходжу до висновку, що ОСОБА_2 слід визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-3 КУпАП виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 , 12.11.2019р. при підготовці скарги на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові від 30.10.2019р. про відмову у визнанні його потерпілим в межах кримінального провадження № 0000074 від 05.04.2019р., яку в подальшому подав до Личаківського районного суду м. Львова для її розгляду слідчим суддею в порядку, передбаченому Главою 26 КПК України, використав в змісті такої скарги нецензурну та лайливу лексику по відношенню до суддів Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Зокрема, в п. 6 прохальної частини скарги зазначено, «в разі якщо дана скарга буде розглядатись такими горе суддями та аматорами від правосуддя як ОСОБА_3 та ОСОБА_4 то прошу останню розглянути без моєї участі попередньо вирішивши питання про відвід цих пінкертонів від слідства. Вважаю, за своє приниження, брати участь в справах при обставинах, коли правосуддя будуть здійснювати такі пройдисвіти та непотріби (використано нецензурну лексику) як ОСОБА_3 та Н. Стрепко.».

Статтею 129 Конституції України визначено, що за неповагу до суду чи судді винні особи притягаються до юридичної відповідальності.

За змістом частини третьої статті 6 Закону України «Про судоустрій у статус суддів», втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Незалежність судді, згідно п. 6 ч. 5 ст. 48 Закону України «Про судоустрій у статус суддів», серед іншого забезпечується відповідальністю за неповагу до суду чи судді.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про судоустрій у статус суддів», прояв неповаги до суду чи судді з боку осіб, які є учасниками процесу або присутні в судовому засіданні, має наслідком відповідальність, установлену законом.

З об`єктивної сторони правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185-3 КУпАП полягає в тому числі у вчиненні дій, які свідчать про явну зневагу до суду або встановлених у суді правил.

Велика Палата Верховного Суду під час розгляду адміністративної справи № 9901/34/19 (постанова від 14.03.2019р.) висловилась про те, що нецензурна лексика, образливі та лайливі слова, символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.
Використання учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також вчинення інших аналогічних дій свідчать про очевидну неповагу до честі, гідності цих осіб з боку осіб, які такі дії вчиняють.

Аналогічно, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див., ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02)).

Під час розгляду іншої адміністративної справи № 826/3515/18 (ухвала від 08.01.2019р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вказав, що з метою уникнення дискредитації суду та суддів учасники процесу повинні утримуватися від дій, які виражають неповагу до суду чи судді.

Суди в своїй діяльності дотримуються національних та міжнародних норм, стандартів та принципів здійснення правосуддя з метою підвищення ступеня довіри суспільства до органів судової влади та суміжних правових інститутів (положення Стратегії реформування судоустрою, судочинства та суміжних правових інститутів на 2015-2020 роки, схваленої Указом Президента України від 20 травня 2015 року № 276/2015).

Отже, сторони повинні не припускати використання нецензурної лексики як під час оформлення документів для подання до суду всіх інстанцій, так і у публічному житті, оскільки нецензурна лайка не підсилює ефективність і переконливість інформації в документах офіційно-ділового стилю, а свідчить про культурний вакуум та демонструє неповагу до суддів.
Завданнями кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України серед іншого визнається захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження

При цьому, за змістом п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України на стадії досудового розслідування саме слідчий суддя здійснює судовий контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Очевидно, що звертаючись до суду із скаргою на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим, ОСОБА_2 тим самим переслідував мету захисту своїх прав на стадії досудового розслідування кримінального провадження № 0000074, недовіряючи при цьому слідчим суддям Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Разом з цим, недовіра цим суддям могла бути висловлена в набагато простішій формі, оскільки КПК України надає учаснику судового провадження доволі широкі межі визначення підстав для відводу слідчого судді чи суду, розгляд яких є обов`язковий.

Відповідно, нецензурна, образлива та лайлива лексика по відношенню до суддів Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , яка висловлена у поданому суду документі жодним чином не підсилює ефективності і переконливості інформації про недовіру суддям Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , а навпаки, свідчить про культурний вакуум та демонструє неповагу до суду та суддів і тому, вважаю, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-3 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Правопорушення вчинене ОСОБА_2 12.11.2019р., а виявлене 28.11.2019 року під час розгляду скарги на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим. Тому, трьохмісячний строк накладення адміністративного стягнення не закінчився.

При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення враховується особа правопорушника, його майновий стан, ступінь його вини, наявність у ОСОБА_2 інвалідності ІІІ групи та характер вчиненого, в тому числі той факт, що правопорушення по своїй суті направлено на підрив авторитету та незалежності суду, що має вкрай негативні наслідки в демократичному суспільстві.

Обставин, які пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення не встановлено.

Обставинами, які відповідно до ст. 35 КУпАП обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення є продовження протиправної поведінки, незважаючи на вимогу уповноважених на те осіб припинити її.

Так, після виявлення даного правопорушення, нецензурну лексику ОСОБА_2 використовував під час розгляду даної справи, хоча очевидно, знаючи підставу, за наявності якої було ініційоване дане провадження та використовуючи офіційно-діловий стиль мовлення під час спілкування з судом у питаннях про фактичні обставини даної справи, міг уникнути повторень нецензурної, образливої та лайливої лексики, яка використана ним у скарзі на постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Більше того, в процесі розгляду даної справи, в порядку, передбаченому Главою 26 КПК України ОСОБА_2 неодноразово подавав скарги до слідчого судді, у яких з аналогічних підстав висловлював відвід слідчим суддям ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , використовуючи при цьому нецензурну, образливу та лайливу лексику (справи № 463/8543/19 та № 463/8338/19).

Вказане в сукупності свідчить про те, що ОСОБА_2 не усвідомлює протиправного характеру своєї поведінки, і тому з метою виховання його в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як ним самим, так і іншими особами, вважаю за необхідне накласти до ОСОБА_2 штраф в межах санкції статті, за якою інкримінується правопорушення.

При цьому, у відповідності до вимог ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на момент вчинення правопорушення, з ОСОБА_2 в дохід держави слід також стягнути судовий збір в розмірі 384,20 грн., що становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому вчинено правопорушення.

Керуючись ст.ст. 33, 40-1, 185-3, 278, 279, 280, 283, 284, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-3 КУпАП, та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1700 грн.).

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 384,20 грн. судового збору.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Личаківський районний суд м. Львова.

Суддя: ОСОБА_1