Провадження № 1-кп/185/113/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2020 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001861 від 08 вересня 2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області,

громадянина України, із неповною середньою освітою, не одруженого,

не працюючого, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого

за адресою:

АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Миколаївка, Петропавлівського району, громадянина

України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за

адресою:

АДРЕСА_2 , мешкає за адресою:

АДРЕСА_3 ,

раніше судимого:

-22 листопада 2016 року Петропавлівським районним судом

Дніпропетровської області за ст. 297 ч.3 КК України до 4 років позбавлення волі,

на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання

з іспитовим строком на 2 роки,

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15

червня 2018 року замінено покарання з іспитовим строком на реальне відбування

покарання, призначене вироком Петропавлівського районного суду

Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року;

-27 листопада 2018 року Юр`ївським районним судом Дніпропетровської

області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, 70 ч.1 КК України до одного року трьох місяців

позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України остаточно призначено покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного вищевказаним вироком, не відбутої частини покарання, що складає чотири роки позбавлення волі, призначеного вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року, у виді позбавлення волі на строк чотири роки три місяці,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника обвинувачених - адвоката ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

01 травня 2018 року, приблизно о 13.00 годині, ОСОБА_3 , перебуваючи на залізничній колії № 14 ТОВ «Павлоградське підприємство промислового залізничного транспорту» «Сигнал», розташоване по вул. Терьошкіна в м. Павлограді Дніпропетровської області, з корисливих мотивів, з метою наживи, вступив у злочинну змову з ОСОБА_4 , направлену на таємне викрадення чужого майна з вказаної залізничної колії. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 01 травня 2018 року о 13.10 годині, знаходячись на залізничній колії № 14 ТОВ «Павлоградське підприємство промислового залізничного транспорту «Сигнал», розташоване по вул. Терьошкіна в м. Павлограді Дніпропетровської області, пройшли по вказаній залізничній колії, упевнивнились в тому, що за їх злочинними діями ніхто не спостерігає, з залізничної колії № 14 вказаного товариства, таємно, шляхом вільного доступу, із корисливих мотивів викрали майно, яке перебуває на балансі ТОВ «Павлоградське підприємство промислового залізничного транспорту» «Сигнал», а саме: підкладки Р-50 в кількості 29 штук вартістю 157, 70 грн. за одну та костилі шляхові в кількості 50 штук вартістю 9, 40 грн. за один.

З місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зникли, викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.

Таким чином, співучасники злочину ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна та заволоділи майном, належним ТОВ «Павлоградське підприємство промислового залізничного транспорту» «Сигнал», чим спричинили вказаному товариству матеріальну шкоду на суму 5043, 30 грн.

Дії обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб.

Обвинувачений ОСОБА_3 вину в судовому засіданні визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, та пояснив, що 01 травня 2018 року, приблизно о 13.00 годині, на залізничній колії, розташованій по вул. Терьошкіна в м. Павлограді Дніпропетровської області, разом з ОСОБА_4 викрали підкладки в кількості 29 штук та костилі шляхові в кількості 50 штук. Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України просив подальше судове слідство по кримінальному провадженню не проводити.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину в судовому засіданні визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, та пояснив, що 01 травня 2018 року, приблизно о 13.00 годині, на залізничній колії, розташованій по вул. Терьошкіна в м. Павлограді Дніпропетровської області, разом з ОСОБА_3 викрали підкладки в кількості 29 штук та костилі шляхові в кількості 50 штук. Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України просив подальше судове слідство по кримінальному провадженню не проводити.

Представник потерпілого ТОВ «Павлоградське підприємство промислового залізничного транспорту «Сигнал» ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши пояснення обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожного окремо, дійшов висновку, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 винні у вчиненні кримінального правопорушення, що їм інкримінуються за обставин, які вказані вище.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд, вислухавши думку учасників судового провадження, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши у обвинувачених, чи правильно вони розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд вину обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожного окремо, у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень вважає доведеною.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинений злочин, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових злочинів.

За правилами ст. 65 КК України суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими до застосування судом. Наведені у ній положення зобов`язують суд при призначенні покарання враховувати не лише ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини, що обтяжують покарання, а й особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого: в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, вчинив, відповідно до ст. 12 КК України, злочин середньої тяжкості, за місцем проживання характеризується негативно.

Обставиною, що пом`якшує покарання згідно ст. 66 КК України є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Суд приходить до висновку, що обставина, які пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 не є винятковою і не знижує істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення, не зменшує його суспільну небезпеку до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.

Суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно призначити в межах санкцій вказаної статті у вигляді позбавлення волі.

Суд прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції його від суспільства. Суд вважає можливим звільнити його від покарання відповідно до ст.75 КК України з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для попередження вчинення нових злочинів та досягнення самої мети покарання, згідно ст. 50 ККУкраїни.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого: раніше судимий, вчинив, відповідно до ст. 12 КК України, злочин середньої тяжкості, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставиною, що пом`якшує покарання згідно ст. 66 КК України є щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання згідно ст. 67 КК України є рецидив злочину.

Суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно призначити в межах санкцій вказаної статті у вигляді позбавлення волі.

Вироком Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2018 року ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, 70 ч.1 КК України до одного року трьох місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України остаточно призначено покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного вищевказаним вироком, не відбутої частини покарання, що складає чотири роки позбавлення волі, призначеного вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року, у виді позбавлення волі на строк чотири роки три місяці.

Кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, обвинувачений вчинив 01 травня 2018 року, тобто до постановлення попереднього вироку, а саме вироку Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2018 року.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими частинами першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України.

Суд вважає необхідним призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, зарахувавши в строк відбуття покарання часткове відбуте покарання за попереднім вироком з 06 листопада 2018 року по 17 лютого 2020 року.

Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для попередження вчинення нових злочинів та досягнення самої мети покарання, згідно ст. 50 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обрано, останній в порядку ст. 537 КПК України був тимчасово залишений в ДУ «Дніпровська установа виконання покарання № 4» до набрання вироком законної сили в даному кримінальному провадженні.

До набрання вироком законної сили обвинуваченому необхідно обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Дніпровська установа виконання покарання № 4».

Цивільний позов заявлено не було.

Враховуючи рівну участь обох обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вартість проведення судово-товарознавчої експертизи № 2878/18 від 31 жовтня 2018 року в рівних частках по 150 грн. з кожного на користь держави.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо протягом іспитового строку 2 (два) роки він не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної чинності не обирати.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2018 року, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Дніпровська установа виконання покарання № 4» до набрання вироком законної сили, взявши під варту у залі суду.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 17 лютого 2020 року.

Зарахувати часткове відбуте покарання за вироком Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2018 року в строк покарання ОСОБА_4 з 06 листопада 2018 року по 17 лютого 2020 року.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судові витрати на проведення експертиз на користь держави по 150 (сто пятдесят) грн. з кожного.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення, а за відсутності апеляційної скарги вирок набуває законної сили.

Обвинуваченим та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1