УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/2280/20

Провадження №: 1-кс/755/790/20

"12" лютого 2020 р.

м. Київ

слідча суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001044 від 10.02.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, установила:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

Слідчий групи слідчих, які здійснюють досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні слідчий СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 , звернулися до слідчого судді цього місцевого суду із зазначеним клопотанням відносно підозрюваного, враховуючи наявність у провадженні обставин, передбачених ст.ст. 177, 178, п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України.

Встановлені обставини у ході розслідування цього кримінального провадження органом досудового розслідування та наведені заявником у клопотанні відомості на їх підтвердження щодо доцільності застосування заходу забезпечення кримінального провадження

Клопотання умотивоване тим, що досудовим розслідуванням у даному кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому 02.02.2020 Святошинським УП ГУНП у м. Києві повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та повторно вчинив умисний корисливий злочин при наступних обставинах.

Так, 10.02.2020 приблизно о 17 год. 15 хв. ОСОБА_5 зайшов до приміщення магазину «House» у ТРЦ «Skymall», що знаходиться за адресою: м. Київ, пр-т Р. Шухевича, 2-Т (Г. Ватутіна). Перебуваючи в приміщенні торгівельного залу даного магазину в останнього виник злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, яке належить ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП», з метою власного збагачення.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, ОСОБА_5 проходячи вздовж торгівельних полиць, взяв чуже майно, яке належить ДП «ЛПП Україна» AT «ЛПП», а саме: куртку чоловічу, арт. xk067, вартістю 832 грн. 50 коп., кепку з козирком, арт. хо099-99х, вартістю 249 грн. 17 коп., та прослідував з обраним товаром до примірочної кабінки магазину. В подальшому ОСОБА_5 , скориставшись тим, що за його діями ніхто з оточуючих не спостерігає та його дії залишаються таємними для сторонніх осіб, усвідомлюючи, що вихід з магазину обладнано сигнальними рамками системи «антикрадіжка», бажаючи приховати свої злочинні дії, зняв захисну кліпсу з куртки, яку одягнув під власну куртку, а обрану кепку сховав під власний одяг, який був на ньому. Після чого, маючи намір таємно викрасти вказане чуже майно, яке належить ДП «ЛПП Україна» AT «ЛПП», ОСОБА_5 10.02.2020 приблизно о 17 год. 29 хв. пройшов повз межі касових зон, не розрахувавшись за товар, направився до виходу з магазину, виконавши таким чином всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак довести злочин до кінця ОСОБА_5 не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки при виході з магазину був зупинений працівником магазину «House», який помітив його злочинні дії.

Своїми протиправними діями, які полягали у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, ОСОБА_5 намагався спричинити ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» майнової шкоди на загальну суму - 1081 грн. 67 коп.

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Житомир, українець, громадянин України, з середньою освітою, офіційно непрацюючий, неодружений, студент 3-го курсу Житомирського професійного політехнічного ліцею, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання у м. Києві, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, якому 02.02.2020 Святошинським УП ГУНП у м. Києві повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, підозрюється в тому, що своїми умисними діями вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 cт. 15 ч. 2 cт. 185 КК України.

11.02.2020 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.

Підставою для повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, послужила наявність достатніх доказів, зібраних під час проведення досудового розслідування, які вказують на існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому правопорушення, а саме: рапортом працівників Дніпровського УП ГУНП у м. Києві; протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 10.02.2020 (зареєстровано Дніпровським УП за номером ЄО 8738); протоколами огляду місця події від 10.02.2020; протоколами допиту свідків; довідками про вартість товару; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою до застосування відносно ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним злочину середньої тяжкості, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, ризик того, що ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду обумовлений тим, що підозрюваний, усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, може навмисно переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності, так як 02.02.2020 йому Святошинським УП ГУНП у м. Києві повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, та 03.02.2020 Святошинським районним судом м. Києва ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Ризик того, що ОСОБА_5 може незаконно впливати на представника потерпілого та свідків обумовлений тим, що підозрюваний шляхом підмовляння, підкупу, погроз може схиляти їх до дачі неправдивих показань, відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід досудового розслідування.

Ризик того, що ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення обумовлений тим, що підозрюваний офіційно непрацевлаштований, не має належного джерела прибутку та до цього часу вчиняв аналогічні злочини та продовжує їх вчиняти.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_5 може іншим чином перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування.ї

Також, необхідно врахувати обставини, передбачені ст. 178 КК України, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, відсутність у нього постійного місця роботи та проживання, майновий стан, з урахуванням його репутації, віку та стану здоров`я.

Під час проведення досудового розслідування, не отримано даних про те, що підозрюваний ОСОБА_5 не може утримуватись в умовах державної установи «Київський слідчий ізолятор».

Згідно з положенням ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. У кожному випадку, як підкреслює Європейський суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Вищевикладене свідчить про неможливість запобігання наявним ризикам, які передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, забезпечення належного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та його належну поведінку шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Крім того, згідно п. 2, 5 ч.2 ст. 183 КПК України, до підозрюваного ОСОБА_5 можливо застосувати міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У світлі чого заявник просить задовольнити дане клопотання та застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 на час проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та при обранні запобіжного заходу відповідно до ч. 4, п. 1 ч. 5 ст. 182, 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, в разі визначення підозрюваному застави, обрати максимальний розмір застави у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позиція сторін

У судовому засіданні прокурор заявлене клопотання підтримала у повному обсязі, просила задовольнити з підстав, вказаних у його мотивувальній частині, зокрема враховуючи наявність у даному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявності достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання, враховуючи особу підозрюваного та його соціальний статус.

Сторона захисту просила відмовити у задоволенні даного клопотання та застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою; не оспорюючи фактичних обставин провадження, зазначила, що на скоєння злочину підозрюваного спонукали складні життєві обставини та скрутне матеріальне становище. Стверджувала, що підозрюваний не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування чи суду та вчинювати інші злочини, аби не ускладнювати своє становище, оскільки хоче стати на шлях виправлення.

Мотиви, з яких виходила слідча суддя при постановленні ухвали, і положення закону, яким вона керувалася

За таких обставин, слідча суддя, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши надані ними матеріали та проаналізувавши в системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу відомості, які мають пряме та опосередковане значення при вирішення питання застосування заходу забезпечення кримінального провадження, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, приходить до наступного.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Зокрема, згідно ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Заходами забезпечення кримінального провадження є: 9) запобіжні заходи (ч. 2 ст. 131 КПК України).

При цьому, відповідно до ст. 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування (ч. 2 вказаної статті КПК України).

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 вказаної статті КПК України).

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 вказаної статті КПК України).

До клопотання слідчого, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання (ч. 6 вказаної статті КПК України).

У цьому випадку, вимоги ч.ч. 1, 2, 3, 5 та 6 ст. 132 КПК України заявником дотримано, а тому слідча суддя вважає за можливе перейти до питання оцінки обставин вказаних стороною обвинуваченою, як передумови, яка слугує для застосування такого типу заходу забезпечення кримінального провадження, з урахуванням наступного.

Згідно норм ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені п.1-п.3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризуються особу підозрюваного та визначені у п.1- п.12 частини 1 вказаної статті.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч. 1 ст. 177 КПК України).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Як убачається з матеріалів клопотання, у цьому випадку, необхідність його застосування слідчий, прокурор обґрунтовують тим, що підозрюваний об`єктивно підозрюється, у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, а його вина підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, у зв`язку з чим останній будучи обізнаним з мірою покарання за вчиненне діяння, може здійснити дії передбачені ст. 177 КПК України.

У цьому випадку, в ході судового розгляду встановлено, що органами досудового розслідування підозрюваний підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, за викладених у підозрі обставин, наведених у клопотанні.

За вказаним фактом відомості по матеріалах було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.02.2020, у ході якого 10.02.2020 о 17:30 год. ОСОБА_5 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, а 11.02.2020 о 16:06 год. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, та в подальшому подано до слідчого судді дане клопотання про обрання запобіжного заходу, аналізуючи яке на дотримання положень КПК України, слідча суддя враховує таке.

На час розгляду порушеного у клопотанні питання про підозрюваного встановлено такі відомості: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Житомир, українець, громадянин України, з середньою освітою, офіційно непрацюючий, неодружений, студент 3-го курсу Житомирського професійного політехнічного ліцею, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання у м. Києві, раніше не судимий; 02.02.2020 Святошинським УП ГУНП у м. Києві повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, 03.02.2020 Святошинським районним судом м. Києва ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Підозрюваний, на час вирішення даного питання, має типові соціальні зв`язки для особи його віку та статусу, прийнятну репутацію.

А тому, слідча суддя аналізуючи питання наявності обставин визначених ст. 132, ст. 177, п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України, приходить до наступних висновків у цій справі.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, слідча суддя бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

За таких умов, слідча суддя дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші) свідчать про обґрунтованість підозри у скоєнні ОСОБА_5 крадіжки, оскільки надані докази об`єктивно зв`язують його з цим злочином, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дане правопорушення.

При цьому, слідча суддя на даному етапі кримінального провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах дані у слідчої судді є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому правопорушення.

Згідно пунктів 57-59 рішення Європейського суду з прав людини «Корнійчук проти України» від 30.01.2018, суд нагадує, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами влади. Обов`язок посадової особи, яка відправляє правосуддя, надавати відповідні та достатні підстави затримання - на додаток до наявності обґрунтованої підозри - покладається на неї з моменту ухвалення першого рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, тобто «негайно» після затримання (рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» [ВП] (Buzadji v. the Republic of Moldova [GC]), заява № 23755/07, пункти 87 та 102, ЄСПЛ 2016 (витяги).

До обґрунтувань, які відповідно до практики Суду вважаються «відповідними» та «достатніми» доводами, входять такі підстави, як небезпека переховування від слідства, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризик змови, ризик повторного вчинення злочину, ризик спричинення порушення громадського порядку, а також необхідність захисту затриманого (див. рішення у справі «Ара Арутюнян проти Вірменії» (Ara Harutyunyan v. Armenia), заява № 629/11, пункт 50, від 20 жовтня 2016 року).

У контексті достатності підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як найбільш суворого, ЄСПЛ у рішенні у справі "В. проти Швейцарії" від 26 січня 1993 року дійшов висновку, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки в залежності від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховуватись від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою.

У рішенні у справі «Мамедова проти РФ» від 01 червня 2006 року Суд констатував, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови).

Крім того при здійсненні вибору між залишенням під вартою та звільненням презумпція завжди діє на користь звільнення ("Bykov v. Russia" п. 61). Якщо законодавство передбачає презумпцію щодо факторів, які стосуються підстав тримання під вартою, то існування конкретних фактів, що переважають принцип поваги до особистої свободи, має бути переконливо продемонстровано. Не арештований, а сторона обвинувачення повинна продемонструвати дані, які свідчать з достатнім ступенем переконливості, що арештованому необхідно знаходитися під вартою. (див. рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Ilijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96, пункт 84 in fine, від 26 липня 2001 року).

Тож, за встановлених обставин, слідча суддя сприймає як переконливі та такі, що заслуговують на увагу, доводи сторони обвинувачення в частині аргументації ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, згідно п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у цьому провадженні, оскільки він належним чином умотивований, прокурором та підтверджується наявними матеріалами, зокрема він є дійсним не тільки, однак у тому числі в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Інші заявлені слідчим та прокурором ризики слідча суддя оцінює критично, адже їх існування можливе лише тоді, коли є певна інформація про даний факт, яка повинна мати процесуальне закріплення у виді доказу. У цьому ж випадку, представлені стороною обвинувачення слідчому судді матеріали свідчать про такий їх незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Крім того, підозрюваний мав статус дитини-сироти, позбавленої батьківського піклування, все ж має місце реєстрації, наразі здобуває освіту у ліцеї.

Водночас, згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Поряд з цим, слідча суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі визначені п.п. 1-12 ч. 1 ст. 178 КПК України, уважає, що вони у своїй сукупності, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; мінімізований ступінь суспільно-небезпечних наслідків вчиненого; молодий вік та стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці його проживання, зважаючи на відсутність в нього родини, та те, що в силу життєвих обставин він не мав підтримки зі сторони будь-кого і залишився на самоті зі своїми проблемами; репутацію; майновий стан; розмір майнової шкоди, ставлення до вчиненого, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, що його створює підозрюваний, не сприймає як переконливі та такі, що заслуговують на увагу, доводи сторони обвинувачення в частині аргументації неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

За таких умов, слідча суддя приходить до переконливого висновку, що за наслідками судового розгляду не установлено факт неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, у зв`язку з чим вважає, що на даному етапі потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи (взяття під варту), про який ідеться в клопотанні сторони обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України, слідча суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті.

За таких обставин, слідча суддя, враховуючи, той факт, що стороною обвинувачення було доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність ризику, визначеного п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та безумовної недоведеності факту того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеному під час розгляду клопотання ризику, вважає за необхідне у задоволенні клопотання про обрання заходу забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою відмовити та обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, які будуть пропорційними, помірними, та таким, що не становитимуть надмірний тягар для підозрюваного, тобто не суперечитимуть п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, та правовій позиції ЄСПЛ, що викладена у рішеннях «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) та «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 р.) у межах двох місяців, оскільки саме даний запобіжний захід дасть змогу уникнути встановленим слідчою суддею ризиків та забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Враховуючи вищевикладене та керуючись вимогами ст.ст. 1-2, 7-29, 131, 132, 176-179, 182, 183, 184, 193, 194, 196, 309, 310, 369-372, 376 КПК України, слідча суддя постановила:

клопотання задовольнити частково.

Відмовити у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, із зобов`язанням прибувати за кожною вимогою, у рамках даного кримінального провадження, до слідчого, прокурора, суду, та, у відповідності до положень ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на нього до 11.04.2020 наступні обов`язки:
? прибувати до слідчого із встановленою періодичністю;
? не відлучатися із населеного пункту - м. Київ, без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;
? повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити особі, у відношенні якої застосовано даний запобіжний захід, що в разі невиконання покладених обов`язків, до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Будь-які твердження чи заяви підозрюваного, зроблені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, не можуть бути використані на доведення його винуватості у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, або у будь-якому іншому правопорушенні.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_6 та прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 .

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 09:00 год. 17.02.2020.

Слідча суддя: ОСОБА_7