ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1529/20 Справа № 185/2797/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_5 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000475, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, розлученого, маючого середню освіту, не працюючого, маючого двох малолітніх дітей, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України,-

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, маючого середню освіту, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України,-
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А :
За вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від призначеного остаточного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, зобов`язавши його, згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації , повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Визнано ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного остаточного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, зобов`язавши його, згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на користь держави cолідарно 572 (п`ятсот сімдесят дві) грн. судових витрат за проведення судово товарознавчої експертизи солідарно.
Цим вироком ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винними та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 01 березня 2019 року, приблизно о 00 год. 40 хв., знаходячись за місцем проживання ОСОБА_6 , у кв. АДРЕСА_3 , спільно вирішили вночі викрасти металобрухт з погребу, який знаходиться у дворі біля вищевказаного будинку, який є власністю гр. ОСОБА_10 ..
У цей же день, 01.03.2019 року, близько 01 год. 05 хв., ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, прийшли до вищевказаного погребу, який знаходиться у дворі між будинками АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 . Достовірно знаючи, що вказаний металобрухт, який знаходиться всередині погребу, є чужим майном, з корисливих мотивів, таємно, діючи за попередньою змовою, ОСОБА_6 проник у середину погребу через вентиляційний отвір, який знаходиться у боковій стіні погребу. Далі ОСОБА_6 , знаходячись всередині погребу, підійшов до однієї з кімнат, до металевих виробів у вигляді кутків, демонтував та переніс до вентиляційного отвору, звідки став подавати їх ОСОБА_7 .. Тим часом, ОСОБА_7 , знаходячись на вулиці біля погреба, став складати вказані вище вироби біля погребу. Після того, як ОСОБА_6 виліз з середини погребу через вказаний вентиляційний отвір, вони разом з ОСОБА_7 почали нести викрадені ними металеві вироби у вигляді кутків, вагою 98 кг., від місця вчинення злочину в сторону дитячого садку, але розпорядитися викраденим майном за власним розсудом не змогли з причин, що не залежали від їх волі, хоча виконали усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки були зупинені працівниками поліції.
Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 своїми злочинними діями могли заподіяти потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 516 грн. 46 коп..
В апеляції:
В апеляційній скарзі прокурор, не заперечуючи доведеність вини обвинувачених у скоєнні ними кримінального правопорушення, не оскаржуючи фактичних обставин злочину та інших обставин, просить вирок суду змінити в частині розподілу процесуальних витрат в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, зазначивши в резолютивній частині вироку, що судові витрати на користь держави за проведення судово-товарознавчої експертизи стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 286 гривень з кожного.
В іншій частині вирок прокурор просив залишити без змін.
В обґрунтування зазначив, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.
Заслухавши прокурора, який підтримав апеляцію, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Оскільки висновки суду стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та доведеності вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні ними кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації їх дій за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Доводи прокурора щодо неправильного стягнення з обвинувачених процесуальних витрат, що потягнуло за собою неправильне застосування судом першої інстанції кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
У відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
За положеннями п.п. 13 ч. 1, ч. 3 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, якщо обвинувачуються декілька осіб, суд вирішує питання зазначені в цій статті, окремо щодо кожного обвинуваченого.
Згідно роз`яснень п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат № 11 від 7 липня 1995 року, у справі, в якій засуджено декілька осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з рахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.
Проте, як видно з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції ухвалив про солідарне стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави судових витрат за проведення судово-товарознавчої експертизи загалом в сумі 572 гривень, що суперечить встановленому порядку стягнення судових витрат, згідно вказаних вище норм закону, і є підставою для зміни вироку в цій частині і приведення його у відповідність вказаним вище нормам закону.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
Враховуючи рівну участь обох обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з них судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи з кожного окремо в розмірі по 286 гривень.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу прокурора та внести до вироку в частині стягнення судових витрат зазначені вище відповідні зміни.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2019 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, змінити в частині стягнення судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи № 43/12.1/177 від 13 березня 2019 року 286 (двісті вісімдесят шість) гривень.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи № 43/12.1/177 від 13 березня 2019 року 286 (двісті вісімдесят шість) гривень.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4