Справа № 504/1143/20
Провадження № 1-кс/504/517/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2020 смт. Доброслав

Слідчий суддя Комінтернівського районного суду Одеської області - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №4, смт. Доброслав, клопотання прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області про надання тимчасового доступу до документів в межах кримінального провадження № 0000026 за ч. 2 ст. 364 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду із клопотанням про надання тимчасового доступу до речей документів та інформації, яка міститься в ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме, до проекту будівництва, розроблений ІНФОРМАЦІЯ_2 , за яким відбулося будівництво та введення в експлуатацію у червні 2017 р. Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями « ІНФОРМАЦІЯ_3 » об`єкти склад генеральних і навалочних вантажів, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ,- які зберігається у Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні прокурор підтримав це клопотання.

Слідчий суддя вислухавши прокурора, дослідивши надані матеріали дійшов до наступного висновку:

Повідомлення про підозру у даний час жодній особі не пред`явлено.
До клопотання додані лише витяг з ЄРДР (завірений прокурором).
Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема тимчасовий доступ до речей і документів, у відповідності до положень ст.131 КПК України застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Застосування заходів забезпечення кримінального провадження згідно вимог ч.3 ст.132 КПК України не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.
Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються. (ч.ч.4,5 ст.132 КПК України)
Ч.1 ст.159 КПК України встановлює, що тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та у разі прийняття відповідного рішення слідчим суддею, судом, вилучити їх (здійснити їх виїмку).
Ст.160 КПК України визначені вимоги, яким має відповідати клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, зокрема у ч.2 даної статті вказано, що у клопотанні зазначаються: короткий виклад обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з яким подається клопотання; правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; речі і документи, тимчасовий доступ до яких планується отримати; підстави вважати, що речі і документи перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; значення речей і документів для встановлення обставин у кримінальному провадженні; можливість використання як доказів відомостей, що містяться в речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів, у випадку подання клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю; обґрунтування необхідності вилучення речей і документів, якщо відповідне питання порушується стороною кримінального провадження.
Відповідно до вимог ч.5 ст.163 КПК слідчий суддя вправі постановити ухвалу про тимчасовий доступ до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження доведе наявність достатніх підстав вважати, що мають місце обставини, передбачені п.п.1, 2, 3 ч. 5 ст. 163 КПК, а саме перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні; не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.
За змістом ч.7 ст.163 КПК України слідчий суддя в ухвалі про надання тимчасового доступу до речей і документів може дати розпорядження про надання можливості вилучення речей і документів, якщо сторона кримінального провадження доведе наявність достатніх підстав вважати, що без такого вилучення існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів, або таке вилучення необхідне для досягнення мети отримання доступу до речей і документів.
Матеріали кримінального провадження для огляду в судовому засіданні стороною обвинувачення не надано, що позбавляє слідчого суддю можливості перевірити існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до приписів ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Обов`язок доказування у кримінальному провадженні покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.
Згідно з вимогами ст.91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
При цьому, зазначені обставини встановлюються на підставі доказів, які повинні відповідати критеріям належності, допустимості та у своїй сукупності - достатності для постановлення обвинувального вироку.
Відповідно до вимог ст.86 КПК докази визнаються допустимими, якщо їх отримано у порядку, встановленому цим Кодексом.
Докази мають бути отримані тільки уповноваженими на це особами (органами); способами і засобами, які призначені для одержання певних доказів; у процесі отримання доказів мають бути дотримані вимоги закону, що визначають порядок проведення конкретних дій, їхню послідовність, склад учасників; докази мають бути закріплені належним чином.
Недодержання вказаних вимог має наслідком визнання доказів недопустимими, вони не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень, на них не може послатися суд при ухваленні судового рішення.
Згідно приписів ст.87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі, внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.
Прокурор в судовому засіданні не зміг пояснити, які перешкоди в даному випадку для збирання доказів в порядку ст.93 КПК України.
Главою 20 КПК України «Слідчі (розшукові) дії», що міститься у Розділі ІІІ. «Досудове розслідування» КПК України передбачений перелік слідчих дій, які можуть бути проведені слідчим у межах конкретного кримінального провадження та визначений порядок проведення цих слідчих (розшукових) дій.
Так, згідно ч.1 ст.223 КПК України, слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.
При зверненні до суду з клопотаннями про тимчасовий доступ до речей і документів прокурорне виконав вимоги ч. 2 ст. 93 КПК, згідно з якою сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових дій), витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Чинне законодавство надає слідчому (прокурору) право одержувати безперешкодно і безоплатно від підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та об`єднань громадян на письмовий запит відомості, необхідні у справах про злочин, що знаходяться в провадженні органу досудового розслідування.
В даному конкретному випадку, застосуванням заходу забезпечення кримінального провадження орган досудового розслідування намагається досягти мети, яка саме таким заходам не властива, оскільки у клопотанні порушується питання про тимчасовий доступ до речей і документів з метою збирання доказів.

Слідчий суддя зазначає, що збирання доказів, в тому числі і речових, відбувається через інститут слідчих дій (зокрема, вилучення в ході огляду, проведення обшуку).

У таких випадках неправильне розуміння органами досудового розслідування положень кримінального процесуального закону фактично зумовлює підміну слідчих дій заходом забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя враховує можливість без застосовуваного заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

У цьому контексті слідчий суддя звертає увагу прокурора, що речі і документи могли би бути отримані шляхом проведення слідчих дій, тобто без застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Крім того, прокурор не обгрунтував належним чином чому розгляд даного клопотання слід провести без виклику особи у володінні якої перебуває ці документи.
Отже, прокурор має аргументувати необхідність вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження як тимчасовий доступ до речей і документів за даних обставин, а не здійснювати загальні посилання на положення ст. ст. 2, 7 КПК України.
В цьому випадку відсутні відомості як про отримання адресатом запиту прокурора, так і вжиття слідчим, прокурором відповідних слідчих (розшукових) дій.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК саме слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Тобто, серед іншого, це клопотання спрямоване на підміну слідчих дій заходом забезпечення кримінального провадження.

Крім того, прокурор просить надати тимчасовий доступ прокурорам, слідчим які не входять до групи прокурорів, слідчих. Відповідної постанови про зміну групи прокурорів, слідчих слідчому судді не надано.

Таким чином слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 162, 163, 164, 165, 166 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області про надання тимчасового доступу до документів в межах кримінального провадження №0000026 за ч. 2 ст. 364 КК України відмовити.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1