Номер провадження: 11-сс/813/243/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
представника власника майна ОСОБА_7 ,
власника майна ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргупредставника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалуслідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 24.01.2020 про арешт майна у кримінальному провадженні №0003904, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.12.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5

ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.
Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 , та накладено арешт на автомобіль марки «Mercedes-Bеnz C320» номерний знак НОМЕР_1 (болгарської реєстрації), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключ від нього, у кримінальному провадженні №0003904, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.12.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 185 КК України.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що під час судового засідання було встановлено, що відповідно до постанови слідчого від 24.12.2019 тимчасово вилучене в ході обшуку вищевказане майно було визнано речовими доказами у вказаному кримінальному проваджені, тобто вказане майно відповідає критеріям , вказаним у статті 98 КПК України, а тому слідчий суддя вважає, що незастосування заборони на використання вказаного майна, може привести до наслідків, які перешкоджатимуть кримінальному провадженню і втраті речових доказів.

Слідчий суддя в оскарженій ухвалі зазначив, що при розгляді клопотання слідчого, не встановлені суттєві негативні наслідки обмеження права користування для власника майна та ним враховані вимоги розумності та співрозмірності обмеження права власника завданням кримінального провадження.

Вважає, що порушення слідчим терміну звернення до суду з клопотанням про арешт майна в декілька годин є формальним і не є суттєвою обставиною, яка свідчить про необхідність відмови у задоволенні клопотання.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись із прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у накладенні арешту на автомобіль марки «Mercedes-Benz С320», 2001 року випуску, седан, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ключі та технічний паспорт.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що:

- 26.12.2019 слідчий звернувся до Малиновського районного суду з клопотанням про арешт автомобілю, з пропуском процесуальних строків, з грубим порушенням норм КПК України;

- слідчим суддею встановлено порушення слідчим терміну звернення до суду з клопотанням про арешт майна в декілька годин, однак слідчим суддею не вірно визнано таке порушення формальним;

- клопотання про накладення арешту до суду надійшло 28.12.2019, а розглянуто слідчим суддею, всупереч вимог закону, лише 24.01.2020;

- вважає, що вказаний автомобіль, на який накладено арешт майна, не має відношення до кримінального провадження;

- у вказаному кримінальному провадженні на момент застосування арешту не повідомлялось про підозру жодним особам та не заявлено цивільний позов, що вказує на відсутність підстав викладених у ч. 1, 2 ст. 170 КПК України щодо накладення арешту з метою забезпечення цивільного позову;

- слідчим жодним чином не досліджено розумність та співрозмірність обмеження права власності, у зв`язку з відсутністю цивільного позову, а отже і встановленої суми заподіяних збитків та необхідністю проведення будь-яких слідчих дій;

- доводи слідчого в клопотанні про накладення арешту на вказаний автомобіль не підтверджуються жодними доказами.

Вказує, що оскаржена ухвала прийнята з порушенням вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України, оскільки в клопотанні про накладення арешту були відсутні правові підстави для його накладення, відсутні докази, які б вказували на вчинення кримінального правопорушення конкретною особою, не встановлено розмір майнової шкоди та розумність і співрозмірність обмеження права власності ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі зазначено, що оскаржена ухвала була отримана лише 31.01.2020 за відповідною заявою про отримання .ухвали, поданої 29.01.2019, а тому апелянт вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, у зв`язку з чим просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження вказаної ухвали слідчого судді.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника та власника майна, які просили задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив оскаржену ухвалу залишити без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційні скарги на ухвалу слідчого судді можуть бути подані протягом п`яти днів з дня їх проголошення.

З матеріалів провадження вбачається, що оскаржена ухвала була постановлена 24.01.2020, представник власника майна був присутній під час розгляду клопотання, однак в матеріалах справи відсутні відомості щодо направлення власнику майна копії оскарженої ухвали, а також щодо отримання ним копії ухвали в строк, передбачений для апеляційного оскарження.

Оскаржену ухвалу представник власника майна отримав 31.01.2020, а апеляційна скарга подана 03.02.2020, тобто в межах п`ятиденного строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді з дня, коли апелянт отримав копію оскарженої ухвали.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апелянтом не пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, так як матеріалами кримінального провадження не спростовуються доводи апеляційної скарги щодо дати отримання копії оскарженої ухвали. .

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Положеннями ст. ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною другою ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статтей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про те, що слідчий суддя під час розгляду клопотання не в повній мірі дотримався принципів повноти, всебічності та об`єктивності судового розгляду, не звернувши уваги на необґрунтованість та невідповідність клопотання вимогам ст. 171 КПК, та слідчим суддею не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Згідно клопотання слідчого про арешт майна, 14.12.2019 до чергової частини Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_10 , про те, що невстановлені особи, в період часу з 02 години 10 хвилин по 02 години 30 хвилин 14.12.2019, шляхом віджиму вікна, проникли всередину приміщення офісу «ФОП ОСОБА_10 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , звідки таємно викрали металевий сейф, всередині якого перебували грошові кошти в розмірі 27 205 доларів США, 16 675 євро, 271 298 гривень, належних ОСОБА_10 , чим спричинили останньому майнову шкоду в розмірі 1 337 056 гривень.
За даним фактом слідчим відділом Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області 14.12.2019 року розпочато досудове розслідування в кримінальному провадженні №0003904 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5
ст. 27, ч. 5 ст. 185 КК України.
Під час досудового розслідування було встановлено автомобіль за допомогою якого вчинявся вказаний злочин, а саме: автомобіль марки «Mercedes-Benz С320» н.з. НОМЕР_2 (болгарської реєстрації), що підтверджується показами свідка ОСОБА_11 .
Крім того, згідно бази НАІС «АМТ - Цунамі» автомобілем марки
«Mercedes-Benz С320» н.з. НОМЕР_2 (болгарської реєстрації) користується ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на якого 09.10.2017, 19.07.2018 та 19.04.2019 було складено адміністративні протоколи за порушення ПДР на вказаному автомобілі.
24.12.2019 на підставі ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси слідчим був проведений обшук автомобіля марки «Mercedes-Benz С320» н.з. НОМЕР_2 (болгарської реєстрації) в ході якого було виявлено та вилучено вказаний автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключ від нього.
Клопотання слідчого про накладення арешту на майно обґрунтовано тим, що автомобіль, який було вилучено під час обшуку 24.12.2019 є доказом та знаряддям вчинення кримінального правопорушення у вказаному кримінальному провадженні, містить на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення, накладення арешту на зазначений автомобіль є необхідним, з метою збереження речових доказів.
Згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту на майно та, відповідно, накладається арешт на майно слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Однак, в порушення вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна не зазначені правові підстави, мета, відповідно до положень статті 170 цього Кодексу, та відповідне обґрунтування необхідності арешту вказаного майна, а також викладені у клопотанні відомості не підтверджуються долученими до клопотання матеріалами.

Зі змісту клопотання слідчого неможливо зрозуміти, яке відношення та який процесуальний статус має власник вилученого майна ОСОБА_8 до даного кримінального провадження або її син ОСОБА_12 , який користується даним автомобілем.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду не надав доказів та не обґрунтував мету, на підставі якої існує необхідність арешту належного ОСОБА_8 майна на даній стадії досудового розслідування.

Разом з цим, слідчим у клопотанні, а прокурором в судовому засіданні апеляційного суду, не зазначено які відомості про кримінальне правопорушення може містити належний ОСОБА_8 автомобіль, оскільки, відповідно до протоколу обшуку від 24.12.2019, не було виявлено жодних предметів зазначених в ухвалі слідчого судді, на підставі якої було проведено обшук автомобіля «Mercedes-Benz С320» н.з. НОМЕР_2 (болгарської реєстрації).

Тому, апеляційний суд вважає, що слідчим в клопотанні та прокурором в судовому засіданні не розкрито, яке відношення, вилучене в ході обшуку майно, має саме до цього кримінального провадження, у зв`язку з чим процесуальний статус зазначеного у клопотанні майна як речового доказу не є визначеним відповідно до вимог ст. 98 КПК України, оскільки належних та переконливих обставин, які свідчили би про те, що майно, про арешт якого порушується питання у клопотанні, є предметом, знаряддям злочину, містять на собі його сліди або здобуте злочинним шляхом, клопотання та долучені матеріали не містять.

Інших обставин, які свідчили б про відповідність майна критеріям, встановленим

ст. 98 КПК України, у клопотанні слідчого не вказано та прокурором в судовому засіданні апеляційному суду не надано. За таких обставин законних підстав для накладення арешту на майно апеляційний суд не вбачає.

На думку апеляційного суду, такий підхід органу досудового розслідування до процесу доказування у кримінальному провадженні не повинен компенсуватись за рахунок обтяження законних прав та інтересів власника майна, а також істотного обмеження закріпленої в Конституції України непорушності права власності.

Вищевказані обставини залишились поза увагою слідчого судді, внаслідок чого він дійшов необґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на майно, що є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду представник власника майна надав документи, які підтверджують право власності ОСОБА_8 на автомобіль марки «Mercedes-Bеnz C320» номерний знак НОМЕР_1 (болгарської реєстрації), на який оскарженою ухвалою накладено арешт, а також вказав, що слідчим суддею не враховано наслідки арешту майна для власника вказаного автомобіля, оскільки вказаний автомобіль необхідний для особистого користування останньої, та ОСОБА_8 не заперечує проти надання її автомобіля органам досудового розслідування для проведення будь-яких слідчих дій.

Відповідно до наданих матеріалів кримінального провадження, а також з урахуванням обставин, встановлених в судовому засіданні апеляційного суду, колегія суддів вважає, що відсутні підстави чи розумні підозри вважати, що арештоване майно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що арешт на майно накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

З клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що на підставі ухвали слідчого судді, 24.12.2019 проведено обшук автомобіля марки «Mercedes-Benz С320» н.з. НОМЕР_2 під час якого було виявлено та вилучено вказаний автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключ від нього. Слідчий звернувся з клопотанням до слідчого судді про накладення арешту на майно, вилучене в ході проведення вказаного обшуку, 28.12.2019 (про що свідчить штамп вхідного документу Малиновського районного суду м. Одеси на поданому клопотанні слідчого про арешт майна).

Відповідно до ч. 7 ст. 115 КПК України, при обчисленні процесуального строку в нього включаються вихідні і святкові дні, а при обчисленні строку годинами - і неробочий час. Якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день, за винятком обчислення строків тримання під вартою та перебування в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи.

Так як в даному випадку процесуальний строк, відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України обчислюється годинами, то 48 годинний термін подачі клопотання слідчим про арешт майна повинен був закінчитись 26.12.2019.

Апеляційний суд наголошує на тому, що відповідно до ч. 6 ст. 115 КПК України, якщо відповідну дію належить вчинити в суді або в органах досудового розслідування, то строк закінчується у встановлений час закінчення робочого дня в цих установах. Так як, 26.12.2019 є робочими днем, тому доводи апеляційної скарги про те, що слідчим подано клопотання про арешт майна з порушенням строку, передбаченого ч. 5. ст. 171 КПК України, підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що слідчий суддя не надав належної оцінки вказаним вище обставинам, прийняв своє рішення з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та, на підставі вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, вилучене під час обшуку майно повинно бути негайно повернуто особі, в якої його вилучено.

Не вдаючись в обговорення інших доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що слідчим суддею допущені такі істотні порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України та висновки слідчого судді, викладені в оскарженій ухвалі, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що, згідно з положеннями п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 409; п. 1 ч. 1 ст. 411; ч. 1 ст. 412 КПК України, є підставами для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість апеляційної скарги та вважає за необхідне її задовольнити, оскаржену ухвалу слідчого судді - скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407,409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката

ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 24.01.2020 про арешт майна у кримінальному провадженні №0003904, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.12.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 185 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 , про накладення арешту на автомобіль марки «Mercedes-Bеnz C320» номерний знак НОМЕР_1 (болгарської реєстрації), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключ від нього, з забороною користуватися та розпоряджатися вказаним майном, у кримінальному провадженні №0003904, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.12.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5

ст. 185 КК України.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4