печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 , яка полягає у нерозгляді заяви від 14.02.2020 у кримінальному провадженні №0001002 та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
03.03.2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , яку отримано слідчим суддею 04.03.2020, на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 , у порядку ст. 55, 220 КПК України, яка полягає у нерозгляді заяви про залучення в якості потерпілого та зобов`язання вчинити дії.

У поданій скарзі адвокат ОСОБА_3 просить зобов`язати слідчого розглянути заяву від 14.02.2020 в порядку встановленому ст.ст. 55, 220 КПК України та зобов`язати слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 вчинити дії зазначені в заяві від 14.02.2020.

В обґрунтування доводів та вимог скарги адвокат ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_4 подано до Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, а саме слідчому Другого слідчого відділу ОСОБА_5 , заяву про залучення останнього у якості потерпілого в межах кримінального провадження № 0001002, яке залишено органом досудового розслідування без відповідного реагування.

У судове засіданні особа, яка подала скаргу не з`явилась. Адвокат ОСОБА_3 до суду подала заяву в якій просить проводити розгляд скарги у її відсутність, вимоги визначені у скарзі підтримує та просить задовольнити.

Слідчий у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду скарги повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.

Згідно з ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи, що слідчий, не з`явився в судове засідання, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, а відтак слідчий суддя визнав за можливе прийняти рішення по суті скарги без його участі.

Слідчий суддя, вивчивши скаргу, приходить до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 14.02.2020 направив до Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, а саме слідчому Другого слідчого відділу ОСОБА_5 , заяву про залучення останнього до кримінального провадження №0001002 у якості потерпілого, яка отримана органом досудового розслідування 20.02.2020, що підтверджується інформацією з веб-сайту Укрпошти про відстеження поштових відправлень.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 КПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України.

Ініціювання стороною захисту, потерпілим проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому ст. 220 цього Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.

У разі повної або часткової відмови у задоволенні клопотання, виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, у разі неможливості вручення з об`єктивних причин надсилається їй.

У будь-якому випадку, про результати розгляду клопотання особа, яка заявила його, повідомляється.

Згідно положень ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Так, у п. 134 Рішення ЄСПЛ у справі «Генадій Науменко проти України», п. 168 рішення у справі «Айдин проти Туречинни», п. 75 «Афанасьев проти України», п. 207 рішення у справі «Nada проти Швейцарії» встановлено, що засіб правового захисту відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод («Право на ефективний засіб правового захисту») повинен бути ефективним на практиці, як і в теорії, у тому сенсі, що користуванню засобами захисту не повинно чинитися перешкод діями або бездіяльністю органів влади держави.

Разом з тим, вимоги визначені ч. 5 ст. 55 та ч. 2 ст. 220 КПК України дотриманні слідчим не були.

Отже, приходжу до висновку про наявність факту бездіяльності, що полягає у не виконанні положень ст.ст. 55, 220 КПК України, а саме не вчинення належних дій стосовно розгляду клопотань та заяв.

Аналізуючи вищевказане, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність зобов`язання слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 чи інших уповноважених осіб у кримінальному провадженні № 0001002, розглянути заяву ОСОБА_4 , що 14.02.2020 направлена засобами поштового зв`язку до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства.

Одночасно, слідчий суддя відмовляє у задоволенні вимог скарги у частині зобов`язання слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 , який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001002 вчинити дії, вказані в заяві, оскільки дана вимога є передчасною та слідчий органу досудового розслідування, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється, згідно з частиною першою статті 36, частиною 5 статті 40 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 55, 220, 303, 306, 307, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 , чи іншу уповноважену особу, що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001002, розглянути заяву ОСОБА_4 від 14.02.2020, отриманої органом досудового розслідування 20.02.2020, в порядку встановленому ст.ст. 55, 220 КПК України.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1