ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1084/20 Справа № 192/2280/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2020 року про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця в м. Кремінна, Луганської області,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

в режимі відеоконференції

засудженого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2020 року відмовлено в задоволенні подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції України та голови спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації у Дніпропетровській області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 .
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

В апеляції:
- засуджений ОСОБА_9 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та застосувати до нього ст. 81 КПК України ( умовно - дострокове звільнення).
В обґрунтування вказує на упереджене ставлення прокурора, необ`єктивний підхід суду першої інстанції і однобічне оцінювання його виправлення. Засуджений в апеляції звертає увагу, що з п`яти заохочень він отримав за відмінне навчання по закінченні якого одержав спеціальність Муляр-штукатур інші за важку і не найприємнішу працю. Зауважує, що відсутність заохочень на початку відбування строку пов`язана зі станом його здоров`я, однак отримавши лікування, він одразу почав працювати. Також зазначає, про відсутність будь-яких порушень, а також його активну участь в житті колонії.
Заслухавши засудженого ОСОБА_9 та його захисника, які підтримали апеляцію засудженого, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за наступних підстав.
За вимогами п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

У відповідності до роз`яснень п.п. 2, 17 постанови №2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці
Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх прокладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Колегія суддів, перевіряючи доводи апеляції, вважає, що суд першої інстанції, всебічно, повно і об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого ОСОБА_5 , його поведінку і відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених за весь час відбуття покарання, та дійшов до законного і обґрунтованого висновку, що ОСОБА_5 за весь період відбуття покарання не довів свого виправлення поведінкою та ставленням до праці і не заслуговує умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі на невідбутий термін.
За наявними в матеріалах справи даними про особу засудженого встановлено, що 18 травня 2015 року ОСОБА_5 засуджений за вироком Рубіжанського міського суду Луганської області за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ст. 70 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Початок строку покарання - 26 лютого 2015 року, кінець строку - 04 листопада 2020 року. За ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 27 січня 2016 року ОСОБА_5 зараховано строк попереднього ув`язнення з 26 лютого 2015 року по 17 червня 2015 року за правилами ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Засуджений ОСОБА_5 з 21 січня 2016 року відбуває покарання у Солонянській ВК № 21, працевлаштований прибиральником клубу.
Відповідно довідки про стягнення та заохочення, засуджений має п`ять заохочень, перше з яких мало місце 23 квітня 2018 року, а останнє 18 жовтня 2019 року. Стягнень не має.
Колегія суддів зважає, що наявні в засудженого заохочення мають разовий, а не систематичний характер і є недостатніми для оцінки ставлення до праці засудженого, як належне, що на даний час не може достатньо переконливо свідчити про його готовність до самокерованої правослухняної поведінки і доведення ним свого виправлення. Поведінка засудженого має враховуватися за весь загалом період відбуття покарання засудженим, а ОСОБА_5 , як слідує з його характеристики, в період відбуття покарання з 2016 по 2017 роки не мав заохочень, що свідчить про те, що останній не прагнув поведінкою та ставленням до праці довести своє виправлення.
Сама по собі позитивна поведінка засудженого за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання, наявність у нього заохочень, прийняття ним участі в праці, дотримання умов і порядку в установі, на що вказує останній в свої апеляції, не є достатньо переконливими важелями для ствердження, що цей процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки та доведеності засудженим свого виправлення, оскільки звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а тому усі дані про особу засудженого розглядаються за весь період його відбування покарання і у сукупності між собою. Дотримання засудженим порядку і умов відбування покарання в установі є його обов`язком, і не може окремо дана обставина слугувати підставою для висновку про доведеність засудженим свого виправлення.
Зважаючи на сукупність встановлених вище обставин, також на ступінь, тяжкість вчинених засудженим кримінальних правопорушень, наявність умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за аналогічний злочин за попереднім вироком, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що поведінка ОСОБА_5 за весь період відбування покарання не свідчить про виправлення останнього, а доводи викладені в апеляційній скарзі засудженого не є достатньо переконливими для його умовно-дострокового звільнення.
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для звільнення засудженого ОСОБА_5 від подальшого відбування покарання умовно-достроково, і вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, підстав для її зміни чи скасування апеляційним судом не встановлено, а тому в задоволенні апеляційної скарги засудженого слід відмовити.
Керуючись, ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2020 року про відмову в задоволенні подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції України та голови спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації у Дніпропетровській області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4