Провадження № 1-кс/537/134/2020
Справа № 537/304/20
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.02.2020 року м. Кременчук

Слідчий суддя Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , представника скаржника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого СВ ВП №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області про відмову у визнанні потерпілою,-

в с т а н о в и в :
07.02.2020 року скаржник ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді зі скаргою на рішення слідчого СВ ВП №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області про відмову у визнанні потерпілою.
В обґрунтування скарги ОСОБА_3 зазначила, що СВ ВП №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного в ЄРДР 11.01.2020 року за №0000062 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, за фактом заволодіння керівником ПП «Монолітбудсервіс» ОСОБА_5 , шляхом зловживання довірою, грейфером (захват) для навантаження металобрухту 5-ти лепестковим, ЛГ-3, захват 1,2-1,5; вага 1200 тон, вантажопідйомність 3500 тон 1 шт., загальною вартістю 100000 грн. без ПДВ. Із заявою про вчинення даного кримінального правопорушення за вих.№03/347 від 30.12.2019 р. звернулася ОСОБА_3 . 22.01.2020 року ОСОБА_3 звернулася до слідчого із заявою про визнання її потерпілою у даному кримінальному провадженні та з клопотанням про проведення невідкладних слідчих дій. В обґрунтування клопотання ОСОБА_3 зазначила, що грейфер був придбаний її чоловіком ОСОБА_6 в період шлюбу за спільні кошти, а тому зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя. Тому ОСОБА_6 стверджувала, що їй як співвласнику майна, спричинено матеріальну шкоду. 04.02.2020 року вона отримала повідомлення від слідчого ОСОБА_7 з постановою про відмову у визнанні її потерпілою та у проведенні слідчих дій. Скаржник вважає дану постанову незаконною та такою, що порушує її права. Зазначила, що не дивлячись на посилання слідчого в постанові на ч.5 ст.55 КПК України, її приписи слідчим не виконані, оскільки в ній не наведені конкретні очевидні та достатні підстави вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілою, подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч.1 ст.55 КПК України.
За таких обставин скаржник ОСОБА_3 просила скасувати постанову слідчого СВ ВП №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 від 27.01.2020 року про відмову у визнанні її потерпілою у кримінальному провадженні №0000062 від 11.01.2020 року.
В судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримали з підстав, викладених у ній.
Слідчий СВ ВП №1 Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Згідно ч.3 ст.306 КПК України неявка належним чином повідомленого слідчого не перешкоджає судовому розгляду.
Слідчий суддя, вислухавши скаржника та її представника, дослідивши скаргу та матеріали, надані у її обґрунтування, встановив наступне.

СВ ВП №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області, за заявою ОСОБА_3 , внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.01.2020 року за №0000062 за ознаками злочину, передбаченого ст. 356 КК України, по факту, що 15.06.2019 року ОСОБА_3 на договірній основі для тимчасового зберігання перемістила грейфер на територію бази, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 . Проте їй заборонили доступ до території, де зберігається її майно, не дають можливості його забрати.

22.01.2020 року скаржник ОСОБА_3 звернулася до слідчого СВ ВП №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 із заявою про залучення її до кримінального провадження як потерпілу.

Постановою слідчого СВ ВП №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 від 27.01.2020 року відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.01.2020 року за №0000062.

Зі змісту оскаржуваної постанови встановлено, що підставою для відмови у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000062 від 11.01.2020 року є відсутність достатніх даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 завдано моральної або майнової шкоди та те, що ОСОБА_3 хоча і надані документи, що підтверджують її родинний зв`язок із власником грейфера, ОСОБА_6 , проте не надано будь-яких документів, що підтверджують, що ОСОБА_6 перебуває у стані, який унеможливлює подання ним відповідної заяви.
Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

У рішенні ЄСПЛ "Шмалько проти України" п. 33 та "Далбан проти Румунії", п. 44 визначено, що термін "потерпілий" у сенсі ст. 4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду; при цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди. Отже прийняття рішення чи вжиття заходу на користь заявника в принципі не є достатнім для позбавлення останнього статусу потерпілого, якщо державні органи не визнали порушення Конвенції, чи то безпосередньо, чи по суті, і не надали за це порушення компенсації. Крім того, відповідно до рекомендацій Rec (2006) 8 Комітету Європи державам-членам щодо допомоги потерпілим від злочинів 14 червня 2006 року під поняттям "потерпілий" слід розуміти фізичну особу, що зазнала шкоди, включаючи фізичні ушкодження або психологічні травми, душевні страждання або економічні втрати, спричинені діями чи бездіяльністю, які є порушенням норм кримінального права держав членів.
Частинами 2 та 5 ст.55 КПК України передбачено, що права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до ч.6 ст. 55 КПК України, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої - третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб.

Право потерпілого оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді, суду надається йому на виконання такої засади кримінального провадження, як забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. За допомогою реалізації цього права потерпілий офіційно вимагає від компетентних органів усунення певного порушення, допущеного органами чи посадовими особами, які здійснюють кримінальне провадження, та поновлення своїх порушених прав та інтересів. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування здійснюється потерпілим у порядку, передбаченому главою 26 КПК.

Стаття 303 КПК України передбачає вичерпний перелік рішень слідчого або прокурора, які можуть бути оскарженні до слідчого судді. Зокрема, відповідно до п.5 ч.1 ст. 303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Згідно ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови.
Таке процесуальне рішення слідчий, прокурор приймає з урахуванням норм ст. 94 КПК України, у якій зазначається, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Дослідивши постанову від 27.01.2020 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою на предмет обґрунтованості, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим зроблене загальне посилання на відсутність у матеріалах кримінального провадження даних, які свідчили б про те, що ОСОБА_3 завдано майнової чи моральної шкоди.
Вимогами ч.5 ст. 110 КПК України, передбачено, що мотивувальна частина рішення слідчого, викладеного у формі постанови повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, однак слідчим при винесенні постанови вказані вимоги проігноровані.
Викладене свідчить, що оскаржувана постанова слідчого від 27.01.2020 року не відповідає вказаним вимогам ч. 5 ст. 55 КПК України, оскільки у мотивувальній частині слідчий не вказав очевидних та достатніх підставах вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди.
«Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч. 1 ст. 55 КПК (наприклад, заподіяння особі моральної шкоди як представнику певної частини суспільства; заподіяння моральної шкоди юридичній особі); неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів скарги, ОСОБА_6 , перебуваючи у шлюбних відносинах з скаржником ОСОБА_3 , придбав за спільні кошти грейфер (захват) для навантаження металобрухту 5-ти лепестковий, ЛГ-3, захват 1,2-1,5; вага 1200 тон, вантажопідйомність 3500 тон 1 шт. Даний факт підтверджується договором №43 купівлі-продажу від 10.07.2017 року та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 09.02.2013 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис 58, заявою ОСОБА_6 від 10.02.2020 року.

У відповідності до положень ч.1-2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Отже грейфер (захват) для навантаження металобрухту 5-ти лепестковий, ЛГ-3, захват 1,2-1,5; вага 1200 тон, вантажопідйомність 3500 тон 1 шт. належить ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності.

Тому скаржнику ОСОБА_3 кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Крім того, постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілою містить лише перелік статей КПК України та їх зміст. Водночас, правового обґрунтування відсутності підстав щодо задоволення клопотання про визнання заявника потерпілою оскаржувана постанова немає.
З постанови вбачається, що прокурором формально зазначено про відсутність підстав для визнання ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні, проте не обґрунтовано, що саме слідчим враховано та досліджено при винесені зазначеної постанови, крім норм Кримінального процесуального кодексу України.
Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість постанови слідчого про відмову у визнанні особи потерпілою, враховує прецеденту практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Шевченко проти України» від 04.04.2006 року, згідно якого «…ненадання … статусу жертви суперечить звичайній практиці відповідно до національного законодавства та є неприйнятним, оскільки він був позбавлений можливості приймати участь у ході розслідування (див. рішення у справі Trubnikov v.Russia, N 49790/99, п. 93, від 5 липня 2005 року). Незважаючи на те, що певні слідчі дії були здійснені за скаргами заявника до вищестоячого прокурора, він був позбавлений у доступі до матеріалів справи. Його ніколи не повідомляли або не обговорювали з ним можливі докази або запропонованих свідків... Таким чином, він не міг ставити питання експертам або оскаржувати їх висновки. Заявник не отримував жодної інформації про хід слідства…».
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя не вбачає відсутності очевидних і достатніх підстав вважати, що заява про кримінальне правопорушення подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у ч. 1 ст. 55 КПК України, а отже вважає, що постанова слідчого СВ ВП №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні №0000062 від 11.01.2020 року підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 304-307, 309, 376 КПК України,
п о с т а н о в и в :
Скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого СВ ВП №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області про відмову у визнанні потерпілою задовольнити.

Скасувати постанову слідчого СВ ВП №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 від 27.01.2020 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.01.2020 року за №0000062.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Повний текст ухвали складений і проголошений 25.02.2020 року о 08 год.00 хв.

Слідчий суддя Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1