У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001147, за апеляційною скаргою захисника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2019 року про застосування примусових заходів виховного характеру відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за ознаками вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст. 128 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
законний представник особи, стосовно якої
вирішується питання про
застосування примусових
заходів виховного характеру ОСОБА_8 ,
захисник ОСОБА_6 ,
потерпілий ОСОБА_9 ,
законний представник потерпілого ОСОБА_10 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2019 року задоволено клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_5 за ознаками вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст. 128 КК України та передано ОСОБА_5 під нагляд матері ОСОБА_8 .
Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 , інтереси якого представляє його мати ОСОБА_10 , у відшкодування ОСОБА_9 моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить змінити ухвалу суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди, зменшивши її розмір з урахуванням обставин, викладених у мотивувальній частині апеляції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник ОСОБА_6 вважає, що висновок суду про визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню є необґрунтованим, оскільки судом не враховано відсутність тяжких наслідків від вчиненого, короткочасний розлад здоров`я та, як наслідок, незмінність звичного життя потерпілого.
Зазначає, що представником потерпілого у судовому засідання не доведено тієї обставини, що звичний уклад життя потерпілого змінився після перенесеної ним травми, а також, не надано доказів погіршення фізичних здібностей потерпілого.
Крім того, заробітна плата ОСОБА_8 становить близько 10 тисяч гривень на місяць, її чоловік ОСОБА_11 отримує мінімальну заробітну плату, тобто сукупний дохід сім`ї становить близько 13 000 грн., а на одну особу близько 4 000 грн., а відтак, сплата моральної шкоди в розмірі, встановленому судом першої інстанції дуже негативно відобразиться на фінансовому стані родини, в якій неповнолітній ОСОБА_5 є студентом.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

30.05.2019 р. до Жовтневого районного суду Миколаївської області надійшло клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_5 примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 , будучи неповнолітнім, скоїв суспільно небезпечне діяння за наступних обставин.
26.10.2018 р. приблизно о 14.30 год. ОСОБА_5 , перебуваючи на спортивному майданчику Галицинівської ЗОШ І-ІІІ ступенів, яка розташована в с. Галицинове Вітовського району Миколаївської області, вул. Миру, 23, де зустрів ОСОБА_9 , який грав у м`яч разом зі своїми друзями, та попросив у ОСОБА_9 дати йому м`яча, але останній відмовився. Після цього, між ними виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_5 на ґрунті раптово виниклої неприязні до ОСОБА_9 , не передбачаючи можливих наслідків, хоча повинен був і міг передбачати їх настання, схопив ОСОБА_9 ззаду за поперек та кинув через себе, в результаті чого ОСОБА_9 впав на землю на ліву руку та отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді перелому середньої третини обох кісток лівого передпліччя зі зміщенням.
Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_5 до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, тобто необережне завдання середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідь судді, захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора та потерпілої, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені в ухвалі. Судом першої інстанції вірно встановлено, що дії ОСОБА_5 підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, що апелянтом не оспорюється, а тому апеляційним судом не переглядається.
Заходи виховного характеру призначені ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. 105 КК України. Ухвала суду в цій частині апелянтом також не оскаржується.

В апеляційній скарзі захисником ОСОБА_6 ставиться питання про зменшення суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню із законного представника його підзахисного ОСОБА_8 .
Вирішуючи питання щодо розміру стягнення із законного представника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру на користь потерпілого ОСОБА_9 , суд першої інстанції, з урахуванням вимог ч. ч. 1, 2 ст. 23, ч. 1 ст. 1168, 1179 ЦК України, характеру та обставин кримінального правопорушення, глибини душевних страждань, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення із ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., що відповідає характеру та обсягу душевних страждань потерпілого.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визначеного розміру суми, яка підлягає стягненню в рахунок відшкодування моральної шкоди потерпілому, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається з пояснень потерпілого ОСОБА_9 , наданих в суді першої інстанції, в результаті суспільно-небезпечних дій ОСОБА_5 , він зазнав моральної шкоди безпосередньо через отриманий фізичний біль від завданих тілесних ушкоджень, моральних страждань через лікування, неможливість деякий час вести звичайний спосіб життя, залишення шраму та необхідності подальшого лікування. Крім того, після вказаних подій він один раз відвідав психолога.

На думку апеляційного суду, рішення суду першої інстанції про визначення розміру моральної шкоди, завданої потерпілому, в ухвалі вмотивовано належним чином. При цьому, суд послався на характер обсяг душевних страждань потерпілого, їх тривалість, обсяг додаткових зусиль для організації життя, негативні наслідки, які настали внаслідок злочину, а також те,що тілесні ушкодження потерпілому завдано з необережності, а також неповнолітньою особою.

Отже, судом першої інстанції дотримано вимог ст. 23 ЦК України, а також роз`яснень, які містяться в п. п. 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. (з наступними змінами), відповідно яким, розмір визначеного судом першої інстанції відшкодування потерпілому моральної шкоди відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Відсутні підстави для зміни ухвали в частині зменшення зазначеного відшкодування, як того просить апелянт.
За таких обставин вимоги захисника ОСОБА_6 про зменшення суми стягнення моральної шкоди на користь потерпілого, є такими, що не підлягають задоволенню.

Посилання апелянта, на майновий стан родини ОСОБА_5 , на думку апеляційного суду, не є тією обставиною, яка б давала підстави для зменшення розміру моральної шкоди, виходячи із обставин вчинення злочину.

Порушень норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню із із законного представника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_8 на користь потерпілого, апеляційним судом не встановлено, а тому ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог КПК України, є законною, обґрунтованою та вмотивованою, і підстав для її зміни в частині визначного розміру моральної шкоди, як того просить апелянт, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2019 року про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_5 ОСОБА_6 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді
_____________________ _____________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3