ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/873/20 Справа № 204/2719/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2020 року в частині продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000910, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, раніше не
судимого, який проживає за адресою:
АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.255 ч.1, 28 ч.4, 305 ч.2, 28 ч.4, 307 ч.3, 28 ч.4, 311 ч.2, 28 ч.4, 311 ч.3, 28 ч.4, 313 ч.2 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

в режимі відеоконференції

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 18 березня 2020 року, з альтернативою внесення застави у розмірі 1 000 000 гривень.
Суд першої інстанції зазначив, що прокурором з посиланням на докази доведено існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. З метою уникнення кримінальної відповідальності обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, продовжити вчинення правопорушення чи вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому застосований відносно до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою є доцільним та достатнім для запобігання визначеним ризикам.

В апеляції:

- захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи про наявність на теперішній час обставин, які свідчать про існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які зазначені в ухвалі суду. Апелянт зазначив, що судом жодного разу не аналізувалися конкретні обставини можливості запобігання ризиків іншими запобіжними заходами, також вказує, що ОСОБА_6 тривалий час перебуває під вартою, що свідчить про порушення загальної засади кримінального провадження розумності строків тримання обвинуваченого під вартою, а тому можливо застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
В апеляційному суді захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_6 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Прокурори в апеляційному суді просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Рішенням Конституційного Суду України №4 р/2019 від 13.06.2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Визнання Конституційним Судом України положення ч. 2 ст. 392 КПК України неконституційним, свідчить про те, що ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті підлягають апеляційному розгляду.

Апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції про необхідність продовження стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому доводи захисника ОСОБА_5 про незаконність ухвали суду є безпідставними.
Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
До таких ризиків належать запобігання спробам обвинуваченим переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Так, апеляційним судом встановлено, що 20 січня 2020 року в судовому засіданні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора (а.с.189-193) про продовження строку дії тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , де суд прийшов до висновку про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність підстав для зміни запобіжного заходу на інший більш м`який.
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшилися й виправдовують тримання ОСОБА_6 під вартою, оскільки він може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, продовжити вчинення кримінального правопорушення чи винити інше кримінальне правопорушення.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Суд першої інстанції врахував вимоги ст. 178 КПК України, під час продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оцінивши обставини та зазначивши, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів. При цьому суд першої інстанції зазначив, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, продовжити вчинення кримінального правопорушення чи вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою є доцільним та достатнім для запобігання визначеним ризикам.
З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, а також того факту, що обвинувачений ОСОБА_6 з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, продовжити вчинення правопорушення чи вчините інше кримінальне правопорушення, тому застосування до обвинуваченого жодних із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які не зменшилися та існують на даний час, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходу можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.

Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2020 року в частині продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.255 ч.1, 28 ч.4, 305 ч.2, 28 ч.4, 307 ч.3, 28 ч.4, 311 ч.2, 28 ч.4, 311 ч.3, 28 ч.4, 313 ч.2 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4