ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2020 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря ОСОБА_4
учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 на вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 25.03.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 , з неповною вищою освітою, заміжньої, маючу на утриманні одну малолітню дитину, працюючої фармацевтом ЦРП №21, аптечний пункт №2 в смт. Кострижівка, не судимої, по обвинуваченню в скоєнні злочину, передбаченого ст.125 ч.1 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Заставнівського районного суду Чернівецької області від 25.03.2020 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст.125 ч.1 КК України і їй призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 1000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 150 грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 14 грудня 2018 року, приблизно о 09 год., перебуваючи на території домогосподарства гр. ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , вчинила з останньою словесну суперечку, в ході якої діючи умисно, усвідомлюючи протиправне значення своїх дій, нанесла останній удар правою рукою в ділянку грудної клітки, після чого кілька ударів по тулубу, чим спричинила потерпілій ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: синця по пригрудинній ЄУНСС 716/2443/19 провадження №11кп/822/274/20 головуючий у інстанції ОСОБА_11
лінії зліва в проекції 2-го міжребер`я, садна в тильній поверхні правої кисті у вигляді подряпини точкового характеру в кількості 6-ти, розташовані по тильній поверхні правої кисті з переходом на задню поверхню нижню третину правого передпліччя.

На цей вирок обвинувачена ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати оскаржуване рішення та закрити провадження в справі за відсутністю в діях обвинуваченої складу злочину.

На обґрунтування своїх вимог обвинувачена вказувала, що у неї не було намірів сваритися і бити потерпілу. Після смерті її батька залишилась спадщина, але вона відмовилась від своєї частки спадщини на користь братів, в тому числі і сина потерпілої. Але потерпіла через суд забажала отримати іншу половину садиби в її іншого брата ОСОБА_12 по заниженій оцінці без урахування самочинної добудови. Оскільки її брат в суді намагався дійти до дійсної вартості будинку, то попросив її зробити фотознімки добудови для встановлення вартості її будівельних матеріалів.

14.12.2018 року вона з чоловіком зайшла на подвір`я домогосподарства і під навісом добудови розпочала робити фотознімки останньої. Через кілька хвилин прибігла потерпіла, яка була одягнена в пухову куртку, почала сваритися і спіймавши її руками за волосся, почала виштовхувати за межі добудови. Вона однією рукою утримувала потерпілу за кисть руки, щоб зменшити біль, а іншою рукою, утримуючи телефон, відштовхувала потерпілу від себе. Батько потерпілої тоді розборонив їх, після чого ще вони посварились з потерпілою на подвір`ї і розійшлись. Потерпіла, намагаючись уникнути оцінки майна, вчинила конфлікт, який використовувала проти її брата при узгодженні мирової угоди. Подряпини на руці потерпілої залишились від нігтів її руки, ударів по тулубу потерпілій вона не наносила. Потерпіла була одягнена в пухову куртку і отримання останньою одного синця не можна було отримати під час конфлікту.

Також апелянт вказувала, що конфлікт розпочався під навісом самочинної добудови, а не в будинку і її чоловікові не було потреби втручатися в конфлікт, оскільки батько потерпілої фактично його припинив.

Ще обвинувачена посилалась на те, що потерпіла лише через чотири дні звернулася безпосередньо до судового експерта, отримала медичне дослідження №1069 без підпису експерта про відповідальність, де зазначено про наявність у неї синця та подряпини. В послідуючому той же експерт надав поліції висновок №9, який здійснено на підставі обстеження, при проведенні якого експерт не повідомлявся про відповідальність. Тому вважає висновок експерта недопустимим доказом.

Зазначала, що якщо вона і заподіяла легкі тілесні ушкодження потерпілій, то могла це зробити під час звільнення від фізичного насильства її або з необережності.

Захисник на обґрунтування своєї скарги також посилався на обставини, що і обвинувачена в поданій нею скарзі, а також вказував, що ОСОБА_7 не обвинувачувалась в скоєнні адміністративних чи кримінальних правопорушень (ст.162 КК України), суд безпідставно зазначив, що ОСОБА_7 без дозволу потерпілої заходила у внутрішнє житлове приміщення будинку. Вказував, що ОСОБА_7 намагалась запобігти насильству з боку потерпілої, що є фактом необхідної оборони і під час цих дій, подряпала руку потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_6 , який просив задовольнити подані апеляційні скарги, посилаючись на обставини, що наведені в них, прокурора, який просив відмовити в задоволенні вимог апелянтів та залишити оскаржуваний вирок без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апелянтів, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги обвинуваченої та захисника є необґрунтовані і в задоволенні їхніх скарг необхідно відмовити.

Вина обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину при обставинах, що наведені у вироку, повністю підтверджується дослідженими в суді доказами, яким дана правильна юридична оцінка.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст.125 ч.1 КК України підтверджується частково показаннями самої обвинуваченої, показаннями потерпілої, свідків, даними слідчих експериментів, висновком судово-медичної експертизи.

Так, потерпіла ОСОБА_8 в суді дала показання, що 14.12.2018 р., коли вона була в кіоску, що поряд з її будинком в с. Кострижівка, до неї підійшов її батько ОСОБА_13 і сказав, що в її господарство зайшли подружжя ОСОБА_14 . Після цього вона пішла до будинку і побачила, що двері в будинок відчинені, а обвинувачена разом зі своїм чоловіком знаходяться всередині будинку. Зайшовши в будинок, побачила, що ОСОБА_15 фотографує приміщення будинку. На її запитання, що вона тут робить, ОСОБА_14 їй відповіла, що її попросили зробити фотографії, не повідомивши при цьому хто про це її просив. Ця ситуації її обурила, оскільки ОСОБА_16 зайшла в будинок без її дозволу і вона сказала останній залишити її будинок, аби ОСОБА_16 відмовилась це робити. Тоді вона рукою потягнула за ремінь сумки Завацької, щоб виштовхати ту з будинку. Обвинувачена тоді нанесла їй удар рукою в грудну клітку. Тоді в конфлікт втрутився її батько, який став між ними, не даючи можливості наносити одна одній ударів. Завацька ОСОБА_16 тоді шарпала її за руки та подряпала їх, продовжувала себе агресивно вести, шарпаючи її за одяг. Конфлікт потім продовжився на подвір`ї, де ОСОБА_14 продовжувала фотографувати, незважаючи на її перешкоджання. При цьому знову обвинувачена наносила їй удари руками в грудну клітку. Конфлікт між ними припинив її батько. Цей інцидент бачила ОСОБА_17 , яка тоді зробила зауваження ОСОБА_7 , на що чоловік обвинуваченої став обзивати ОСОБА_18 . Конфлікт тривав біля 30 хв.

Свідок ОСОБА_13 суду дав показання, що в один з днів грудня 2018 р. біля 09 год. перебував в господарстві своєї дочки в АДРЕСА_1 . В той час на подвір`я господарства зайшла ОСОБА_15 зі своїм чоловіком, яка без дозволу зайшла в будинок. Про це він повідомив свою дочку, яка працювала в кіоску. Коли він з дочкою повернулись, то ОСОБА_19 була всередині і здійснювала фотографування. Дочка попросила обвинувачену вийти з будинку і при цьому потягнула ту за ремінь сумки. Остання тоді стала наносити удари дочці по голові та в грудну клітку. Він тоді став між ними щоб розборонити. Потім всі вийшли з коридору будинку на подвір`я і там конфлікт між жінками продовжився. ОСОБА_15 продовжувала тягати його дочку за волосся та продовжувала наносити удари їй по голові та в груди. Ларила будь-яких ударів ОСОБА_20 не наносила, але захищалася руками. Він їх тоді ж розтягнув і конфлікт припинився. Чоловік ОСОБА_14 був в коридорі та на подвір`ї і все бачив, але не вмішувався і лише посміхався. Сусідка ОСОБА_18 також бачила цей конфлікт і зробила зауваження подружжю ОСОБА_14 , на що ОСОБА_21 почав її обзивати. Коли ОСОБА_18 стала сильніше кричати, ОСОБА_14 покинули подвір`я будинку, де проживає його дочка.

Свідок ОСОБА_17 в суді дала показання, що в грудні 2018 року о 09 год, перебуваючи на своєму подвір`ї, почула крики з господарства потерпілої та побачила та подвір`ї ОСОБА_13 , його дочку ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та його дружину ОСОБА_7 . Також бачила як ОСОБА_7 била руками потерпілу в груди, а ОСОБА_23 в цей час стояв рядом і сміявся. Потерпіла у відповідь ударів не наносила. Вона сказала ОСОБА_14 , щоб той забрав свою дружину та припинив конфлікт, на що останній став ображати її нецензурними словами. В подальшому ОСОБА_13 розтягнув жінок і ОСОБА_14 пішли з подвір`я.

Свідок ОСОБА_23 в суді дав показання, що 14.12.2018 року він з дружиною на прохання її брата зайшли в подвір`я ОСОБА_24 , щоб сфотографувати домогосподарство. Зайшовши в коридор, ОСОБА_24 запитала в них, чого вони прийшли, а його дружина відповіла, що хотять сфотографувати господарство. Лариса не наносила ударів його дружині, але тягала за волосся та виштовхувала на вулицю. Конфлікт між жінками в коридорі тривав біля 2-ї хвилин. Коли ОСОБА_24 виштовхала дружину на подвір`я, то конфлікт між жінками продовжився і потерпіла вчепилася за кутку дружини та відірвала на ній ґудзик. ОСОБА_7 в руці тримала телефон та будь-яких ударів потерпілій не наносила.

При проведенні слідчих експериментів потерпіла та свідок ОСОБА_13 на місці показали та розповіли про те, де і при яких обставинах відбувся конфлікт між потерпілою ОСОБА_9 та ОСОБА_7 (а.с.16-18, 26-27).

З висновку судово медичної експертизи №9 втор. від 03.01.2019р. вбачається, що у ОСОБА_22 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синця по пригрудинній лінії зліва в проекції 2-го міжребер`я, садна в тильній поверхні правої кисті у вигляді подряпини точкового характеру в кількості 6-ти, розташовані по тильній поверхні правої кисті з переходом на задню поверхню нижню третину правого передпліччя. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті твердих тупих предметів, або ударів об такі, по строку та обставинам можуть відповідати вказаному в ухвалі суду і відносяться до легких тілесних ушкоджень. (а.с.23).

Обвинувачена ОСОБА_7 в суді першої інстанції і в поданій апеляційній скарзі не заперечувала те, що вона без дозволу потерпілої 14.12.2018 року зайшла на подвір`я господарства останньої та в коридор будинку і без її відома та дозволу стала фотографувати приміщення домогосподарства останньої і на зауваження потерпілої добровільно не бажала припинити фотографування та покинути будинок і вийти з подвір`я.

Відповідно до ст.30 Конституції України, кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Отже, проникнувши в житло та інше володіння потерпілої без дозволу останньої та без відповідного рішення суду, і проводячи там фотографування, колегія суддів вважає, що дії обвинуваченої мали ознаки порушення конституційних прав потерпілої, передбачених ст.30 Конституції України.

За таких обставин дії потерпілої, яка намагалась виштовхати з будинку та з подвір`я ОСОБА_7 і заборонити останній фотографувати домогосподарство, де вона проживає, були правомірними.

Оскільки під час цього конфлікту ОСОБА_7 умисно заподіяла потерпілій легкі тілесні ушкодження, що підтверджується дослідженими доказами, суд першої інстанції обґрунтовано визнав її винуватою в скоєнні злочину, передбаченого ст.125 ч.1 КК України.

Посилання апелянтів про те, що обвинувачена не наносила ударів потерпілій, повністю спростовуються дослідженими судом першої інстанції та перевіреними в суді апеляційної інстанції доказами.

Твердження обвинуваченої та її захисника про недопустимість як доказу висновку судово медичної експертизи на тій підставі, що при проведенні судово медичного дослідження (обстеження) експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність, є безпідставними і не грунтуються на законі. Колегія суддів вважає, що апелянти довільно трактують випадки, коли експерт попереджається про кримінальну відповідальність. Крім того, судово-медичне дослідження (обстеження) потерпілої проводилось 17.12.2018 р., тобто до внесення відомостей про злочин в ЕРДР, що в свою чергу, позбавляло можливість слідчого чи суд призначати експертизу і, відповідно, попередити експерта про таку відповідальність.

Будь-яких даних про те, що обвинувачена ОСОБА_7 оборонялась від протиправних дій потерпілої і перебувала в стані необхідної оборони, немає.

Оскаржуваний вирок є законний та обґрунтований належними і допустимими доказами.

Підстав для зміни чи скасування вироку суду немає, а тому в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченої та захисника необхідно відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :
В задоволенні апеляційних скарг обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 відмовити, а вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 25 березня по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст.125 ч.1 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

Копія. Згідно з оригіналом: суддя