Житомирський апеляційний суд
Справа №289/2114/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 156, ч. 3 ст. 153, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 153 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря: ОСОБА_5
за участю прокурора: ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинувачуваного ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000499 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 18 листопада 2019 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Радомишль Житомирської області, з середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, непрацюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого, якого засуджено

- за ч. 2 ст. 156 КК України (в редакції від 25.09.2008) на 6 (шість) років позбавлення волі, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю;
- за ч. 3 ст. 153 КК України (в редакції від 01.06.2010) на 10 (десять) років 1 (один) місяць позбавлення волі.
- за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 153 КК України (в редакції від 01.06.2010) на 10 (десять) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, засудженому визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років 1 (один) місяць, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо засудженого залишено попередній - тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з дня набрання вироком законної сили.
Зараховано засудженому відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 17.09.2018 до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Майно засудженого, яке є речовими доказами та на яке накладено арешт - труси та простирадло - знищено, арешт на це майно скасовано.

встановила:

Судом встановлено, що восени 2014 року, у невстановлений день та час, ОСОБА_8 знаходився за місцем свого проживання у будинку АДРЕСА_1 , разом із своєю дружиною ОСОБА_9 та малолітньою дочкою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Усвідомлюючи, що одночасно з ним в кімнаті на сусідньому ліжку перебуває малолітня дитина, маючи на меті розбестити доньку та бажаючи ознайомити її з діями сексуального характеру ОСОБА_8 , вступив у статеві зносини з ОСОБА_9 , яка є матір`ю ОСОБА_10 природнім способом в присутності малолітньої.
Крім того, в процесі вчинення вказаних дій, направлених на порушення нормального психічного розвитку малолітньої доньки, яка внаслідок свого малолітства не інформована щодо сутності відносин між статями та не усвідомлювала характеру та змісту вчинюваних відносно неї дій, ОСОБА_8 цинічно розмовляв з нею на сексуальні теми, та таким чином цілеспрямовано інтелектуально розбещував дитину.
Восени 2014 року, у невстановлений день та час ОСОБА_8 , знаходився за місцем свого проживання у будинку АДРЕСА_1 , разом із малолітньою дочкою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Перебуваючи у вказаному місці у ОСОБА_8 раптово виник умисел на насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом щодо своєї малолітньої дочки ОСОБА_10 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , діючи умисно, достовірно знаючи, що ОСОБА_10 є малолітньою, користуючись тим, що вона не може чинити йому опір через її безпорадний стан унаслідок малолітства та його фізичної переваги, з метою задоволення своєї статевої пристрасті посадив роздягнену малолітню дочку ОСОБА_10 біля себе, коли сам при цьому роздягнений лежав на ліжку та задовольнив свою статеву пристрасть з донькою неприродним способом, а саме - орогенітальним шляхом.
Крім того, 16.09.2018, у вечірній час, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився за місцем свого проживання у будинку АДРЕСА_1 , разом із своєю дружиною ОСОБА_9 та малолітньою дочкою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Знаходячись у вказаному місці у ОСОБА_8 повторно виник умисел на насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом щодо своєї малолітньої дочки ОСОБА_10
Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, достовірно знаючи, що ОСОБА_10 є малолітньою, користуючись тим, що вона не може чинити йому опір через її безпорадний стан унаслідок малолітства та його фізичної переваги, вчинив незакінчений замах на задоволення статевої пристрасті неприродним способом, що виразилося у тому, що він застосовуючи фізичну силу, схопив малолітню ОСОБА_10 за волосся та, таким чином, утримуючи її біля себе, посадив поруч та намагався задовільнити із нею свою статеву пристрасть неприродним способом, а саме орогенітально, однак з причин, що не залежали від його волі не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки їх вчиненню перешкодила його дружина ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 зазначає, що суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, однобічно та упередженого розглянув вказане провадження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при постановленні вироку щодо ОСОБА_10 , прокурор та суд не надали оцінку діям дружини обвинуваченого ОСОБА_9 .

Вважає, що в діях ОСОБА_11 вбачаються ознаки вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст.152 КК, оскільки вона веде аморальний спосіб життя, пиячить, що підтверджується показами свідків під час розгляду справи. ОСОБА_9 не заперечує, що вступала в статеві стосунки із обвинуваченим і це могла бачити її малолітня донька.

ОСОБА_11 також підтвердила, що її чоловік ОСОБА_10 бив її, факти здійснення насильницьких статевих актів ОСОБА_12 з малолітньою донькою в суді заперечує.

Тому враховуючи особу свідка, неприязні стосунки із обвинуваченим, вважає, що ОСОБА_9 на досудовому слідстві оговорила ОСОБА_8 у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 негативно характеризують подружжя.

Просить вирок по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 156, ч.3 ст. 153, ч.3, ст.15 ч.3 ст. 153 КК України - змінити. ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України призначити мінімальне покарання в межах санкції цієї статті, а у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 153, ч.3, ст.15 ч.3 ст. 153 КК України виправдати.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду в частині призначення покарання змінити. Призначити йому мінімальне покарання.

Зазначає, що вину у вчиненні злочинів, у яких він обвинувачується визнав повністю, щиро розкаюється.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу захисника, а апеляційну скаргу обвинуваченого не підтримали, зазначивши, що ОСОБА_8 злочинів, передбачених ч.3 ст. 153, ч.3, ст.15 ч.3 ст. 153 КК України не вчиняв, заперечення прокурора, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції ретельно дослідив надані обвинуваченням докази в підтвердження вини ОСОБА_8 та проаналізувавши їх в сукупності прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність його вини, вірно кваліфікувавши його дії за ч. 2 ст. 156, ч. 3 ст. 153, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 153 КК України, обґрунтувавши це належним чином у вироку.

Вина обвинуваченого ОСОБА_17 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 3 ст. 153, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 153 КК України підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами:

Так, допитана в порядку ст. 225 КПК України малолітня потерпіла ОСОБА_10 підтвердила те, що її батько ОСОБА_8 вчинив щодо неї насильство сексуального характеру, вперше, коли їй було чотири роки, а у подальшому незадовго до її допиту. Про події, які мали місце вперше, вона розповідала ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .

Більш детально про обставини пояснила під час слідчого експерименту, де розповідала, що коли їй не виповнилося шести років, її батько ОСОБА_8 заставляв брати його статевий орган до рота, що вона і зробила. 16.09.2018 ОСОБА_8 прийшов додому п`яний та знову почав примушувати її брати статевий орган в рот, однак вона втекла та розповіла про це матері. Між матір`ю та батьком виникла бійка, під час якої ОСОБА_8 вдарив матір стільцем та розбив їй носа. Матір викликала поліцію.

Цей доказ на думку колегії суддів є належним та допустимим.

При проведенні допиту малолітньої потерпілої, який здійснювався, в порядку ст. 225 КПК України, брала участь сторона захисту.

Після дослідження цих показань потерпілої в суді, стороною захисту клопотання про визнання цього допиту недопустимим чи про допит малолітньої потерпілої для уточнення її показань, отримання показань щодо обставин, які були не з`ясовані не заявлялося.

Свідок ОСОБА_9 показала, що восени 2014 вона та чоловік вступали у статеві зносини у присутності дочки як природнім так і орогенітальним способом. Восени 2014 року був випадок, коли, зі слів дочки, ОСОБА_8 хотів задовольнити з дитиною статеву пристрасть орогенітальним шляхом, однак дитина втекла від нього з дому до неї на поле, де вона пасла корів. На її запитання ОСОБА_8 казав, що нехай краще він її навчить такого, ніж хтось інший. Були випадки, коли він ходив по будинку повністю оголений у присутності дочки.

Також, пояснювала, що 16.09.2018 вона з дочкою приїхали додому, куди також приїхав у денний час ОСОБА_8 , який почав чіплятися до них та заставляти її вчити дитину задовольнити його статеву пристрасть орогенітальним шляхом.

Під час цих подій він штовхнув її на крісло та вдарив стільцем по голові. Вона відразу по телефону звернулася до поліції з приводу дій її чоловіка ОСОБА_8 . Раніше, до цього дня, до поліції не зверталася, бо боялася, що заберуть дитину.

При проведенні слідчого експерименту 25.10.2018 підозрюваний ОСОБА_8 підтвердив, що восени 2014 року вчиняв розпусні дії за обставин, зазначених у обвинуваченні та на місці показав спальню у своєму будинку, де вчиняв такі дії. Крім цього показав, що після того, як вони з дружиною вступили у статеві зносини дочка на його пропозицію декілька разів брала статевий орган до рота. Вважає такі дії нормальними. У судовому засіданні ОСОБА_8 підтвердив, що дані ним під час цієї слідчої дії показання відповідають дійсності.

З показань свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , в суді, слідує, що потерпіла ОСОБА_10 їм розповідала, що батько примушує задовольняти його статеву пристрасть орогенітальним шляхом. Сам обвинувачений їм пояснив, що краще батька дитину цього ніхто не навчить. Свідок ОСОБА_20 , також підтвердила, що потерпіла ОСОБА_10 , також повідомляла їй про ці обставини.

З висновків судово - медичних цитологічних експертиз № 246/ц, №245/ц вбачається, що в накладеннях з статевого органу ОСОБА_8 , а також на його трусах виявлено мікросліди та клітини слини, групову та статеву належність якої не встановлено.

Як вбачається з висновку експерта у судово-психіатричній експертизі № 307-2018 малолітня ОСОБА_10 в силу свого віку неспроможна розуміти протиправну поведінку дорослого по відношенню до неї, індивідуально-психологічні властивості знаходяться в межах психологічної нормативності та вікового періоду, не виявляє психологічних наслідків вчинених щодо неї розпусних дій, які б відобразилися на її розвитку та психологічному стані, не могла усвідомлювати змісту вчинених щодо неї таких дій та не могла чинити опору під час їх вчинення. В той же час ознак вираженого фантазування не виявляє.

Даними у висновку експерта у судово-психіатричній експертизі № 316-2018 від 16.10.2018 ОСОБА_8 на час проведення експертизи виявляє ознаки змішаного розладу особистості змішаного органічного ґенезу (інтоксикаційного, судинного), ускладненого зловживанням алкогольними напоями, однак такі зміни зі сторони психіки не досягають ступеню психічного захворювання, знаходяться в межах патології особистості та не позбавляють здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період часу, до якого відносяться інкриміновані йому протиправні вчинки, психічними захворюваннями не страждав, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, може усвідомлювати значення своїй дій та керувати ними на даний час. По своєму психічному стану не потребує в застосуванні примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, тому суд не міг надавати оцінки діям ОСОБА_9 , як про це зазначає в своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 .

Разом з тим, колегія суддів не вбачає невідповідності в показаннях свідка ОСОБА_9 , оскільки її показання є послідовними та узгоджуються з проведеним з нею слідчим експериментом через незначний час після повідомлення про злочин у правоохоронні органи, а також з показаннями потерпілої ОСОБА_10 та іншими доказами на які суд послався у своїх висновках.

Проаналізувавши зазначені докази в своїй сукупності суд першої інстанції на переконання колегії суддів прийшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 3 ст. 153, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 153 КК України.

Суд обґрунтувавши належним чином свої висновки відкинув також і показання обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він не вчиняв задоволення статевої пристрасті неприродним способом восени 2014 та незакінченого замаху на такі дії 16.09.2018, оскільки вони повністю спростовані дослідженими судом доказами, погоджується з такими висновками і колегія суддів.

Що стосується апеляційних вимог обвинувачуваного ОСОБА_8 про призначення йому несправедливого покарання, то вони також задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався, належним чином мотивував свої висновки та призначив ОСОБА_8 достатнє покарання для його виправлення і попередження нових злочинів. Врахувавши при цьому, що останній не судимий в силу ст. 89 КК України, не має постійного місця роботи, за місцем проживання характеризується посередньо, страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, вчинив умисні злочини щодо малолітньої доньки у стані алкогольного сп`яніння, один з яких відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких, а два до особливо тяжких.

З врахуванням цих обставин, тяжкості вчинених злочинів та обставин їх вчинення, даних про його особу, призначене ОСОБА_8 покарання не можна визнати таким, що є явно несправедливим через його суворість.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини справи, дав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, а тому підстави для зміни чи скасування оскаржуваного вироку, як про те просять в своїх апеляційних скаргах захисник та обвинувачений відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м. Житомира від 18 листопада 2019 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: