Дата документу 21.05.2020 Справа № 310/2087/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1009/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №310/2087/18Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.190 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Азовське (Луначарське) Бердянського району Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 (до перейменування 42),

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

29.08.2016 року приблизно о 16 годині, знаходячись в приміщенні б.26 по вул.Запорізьких козаків в м.Бердянськ Запорізької області, ОСОБА_7 , маючи намір на незаконне заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи умисно, з корисливих мотивів з метою наживи та заволодіння чужими грошовим коштами, достовірно знаючи процедури оформлення документів, що надають право отримати кредитні грошові кошти, через сайт «moneyveo.ua», заповнив в електронній формі заявку (lawyer) на отримання кредитних грошових коштів в сумі 3 000,00 грн. від імені ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Бердянським РВ УМВС в Запорізькій області 26.02.2007 року, якій не були відомі злочинні наміри та дії ОСОБА_7 .

На підставі цієї електронної заявки того ж дня о 16 годині 15 хвилин ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою подальшого використання завідомо підроблених офіційних документів та заволодіння чужими грошовим коштами шляхом обману з корисливих мотивів через сайт «moneyveo.ua» уклав шляхом внесення відомостей до документу договір №294461838 від 29.08.2016 року від імені ОСОБА_9 , якій не були відомі злочинні наміри та дії ОСОБА_7 , з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (код ЄДРПОУ - 38569246) в особі директора ОСОБА_10 , предметом якого виступили кредитні грошові кошти в сумі 3 000,00 грн., та графік розрахунків, як додаток №1 до Договору від 29.08.2016 року за №294461838, до яких вніс анкетні та паспортні данні ОСОБА_9 , її ідентифікаційний податковий номер, чим здійснив засвідчення офіційних документів електронним підписом від імені ОСОБА_9 , тим самим здійснив підробку та використання завідомо підроблених офіційних документів шляхом їх перенаправлення до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» через сайт «moneyveo.ua».

Далі, того ж дня на підставі вищевказаних документів посадові особи ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» будучи введеними ОСОБА_7 в оману та впевненими в тому, що договір №294461838 від 29.08.2016 року укладений з ОСОБА_9 , яка здійснить повернення кредитних грошових коштів у встановлені договором строки, використовуючи систему «Moneysend Moneyveo CR MC (I0110J0N)» перерахували грошові кошти в загальній сумі 3 000,00 грн. на банківську картку АТ «ОТП Банк», вказану ОСОБА_7 в договорі та заявці за № НОМЕР_3 , видану на ім`я ОСОБА_7 .

Після чого 30.08.2016 року, знаходячись в м.Бердянськ Запорізької області, ОСОБА_7 , діючи згідно розробленого плану, розуміючи протиправний характер своїх дій, маючи намір на незаконне заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи умисно, з корисливих мотивів з метою наживи та заволодіння належними потерпілому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» грошовими коштами шляхом здійснення покупки через MONEY.YANDEX (21607537), з банківської карти АТ «ОТП Банк» № НОМЕР_3 незаконно заволодів належними ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» грошовими коштами в сумі 3 000,00 грн., розпорядившись викраденими грошами на власний розсуд, чим завдав потерпілому майнову шкоду на загальну суму 3 000,00 грн.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.358 КК, як підроблення офіційних документів, які видаються та посвідчуються установою та які надають права та звільняють від обов`язків, з метою використання їх; за ч.4 ст.358 КК, як використання завідомо підроблених документів; за ч.1 ст.190 КК, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Йому призначено покарання

- за ч.1 ст.358 КК у виді 6 місяців арешту;

- за ч.4 ст.358 КК у виді 1 року обмеження волі;

- за ч.1 ст.190 КК у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК.

Вирішено питання про цивільні позови та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок змінити та із застосуванням положень ст.69 КК призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу, посилаючись на те, що обвинувачений давав показання, приймав активну участь в розслідуванні злочинів, зробив для себе висновки, бажає зареєструвати шлюб та опікуватися дітьми.

Заслухавши доповідь судді, захисника та обвинуваченого, які просили виправдати обвинуваченого у зв`язку з його невинуватістю у вчиненні інкримінованих йому злочинів. При цьому обвинувачений погодився відшкодувати потерпілій завдану злочином шкоду, просив призначити йому менш суворе покарання. Поряд з цим захисник та обвинувачений одночасно вважали за необхідне застосувати положення ст.49 КК, оскільки закінчилися строки давності; прокурора, який заперечив проти доводів та вимог сторони захисту і просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга з урахуванням внесених змін підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 заявив про невизнання ним своєї вини, вважаючи себе невинуватим у вчинені інкримінованих йому злочинів.

Проте колегія суддів критично ставиться до таких заперечень обвинуваченого, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.190 КК, ухвалено відповідно до вимог ст.370 КПК на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими згідно з положеннями ст.94 КПК.

Так, в основу обвинувального вироку суду першої інстанції обґрунтовано покладено покази потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_11 , які надали пояснення про відомі їм обставини даного провадження. Зокрема свідок ОСОБА_11 пояснила, що з червня по серпень 2016 року в неї в будинку по АДРЕСА_2 знімав житло ОСОБА_7 зі своєю дружиною, користувався її інтернетом. Він знав її IP адресу, цілими днями сидів в комп`ютері, йому одному вона сказала пароль. Ніхто, крім ОСОБА_7 та його дружини його ноутбуком не користувався і він ніколи не скаржився на те, що пропадала його картка.

Крім того, рішення суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів підтверджується також даними, встановленими із аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування письмових доказів, наданих стороною обвинувачення і досліджених судом першої інстанції. Зокрема, даними протоколів тимчасового доступу до речей і документів від 06.02.2018 року, від 21.03.2018 року; даними протоколів огляду від 06.02.2018 року, від 22.03.2018 року, від 26.03.2018 року та іншими письмовими доказами.

Сукупністю зібраних і досліджених судом доказів беззаперечно встановлено, що саме з ноутбука ОСОБА_7 у той же період, коли він знаходився за місцем помешкання користувача ІР адреси ОСОБА_11 , 29.08.2016 року було оформлено в ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредит в розмірі 3000 грн. на ім`я ОСОБА_9 . Зі звіту про рух грошових коштів, які були вилучені в ПАТ «ОТП Банк» вбачається, що наступного дня після оформлення кредиту грошові кошти в розмірі 3000 грн. саме через «Moneysend Moneyveo CR MC (I0110J0N)» були перераховані на банківську картку ОСОБА_12 , яка була видана йому цим Банком.

Отже визнавши надані докази достовірними, допустимими, а в їх сукупності достатніми, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Належність, допустимість та достовірність цих доказів стороною захисту не оспорюються.

Крім того, в апеляційній скарзі захисник просив призначити обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`яке покарання у виді штрафу. Під час апеляційного розгляду обвинувачений також наполягав на призначенні йому більш м`якого покарання.

Проте колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження, не може погодитись із такими доводами та вимогами сторони захисту виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які віднесено до злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності, за місцем реєстрації характеризується задовільно, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, висновок органу пробації про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі.

Колегія суддів погоджується із рішенням суду про призначення обвинуваченому покарання, зазначеного у вироку. Адже за відсутності обставин, які б пом`якшували покарання та даних про особу обвинуваченого, призначення покарання у виді штрафу є неможливим.

Крім того, колегія суддів також виходить з того, що покарання у виді штрафу належить відбувати реально, тоді як оскаржуваним вироком обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК. Відтак, призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу фактично означало би погіршення його становища, що є неприпустимим за апеляційною скаргою захисника.

Отже, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання явно несправедливим через суворість апеляційний суд не вбачає. Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є пропорційним та співмірним вчиненому і є достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними вимоги сторони захисту щодо звільнення обвинуваченого від покарання на підставі ст.49 КК у зв`язку із закінченням строків давності виходячи з такого.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Згідно зі ст.74 КК особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Апеляційним судом встановлено, що обвинуваченим ОСОБА_7 вчинено злочини невеликої тяжкості. З дня вчинення даних злочинів обвинуваченим минуло три роки.

Відтак наведені обставини дають апеляційному суду право звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від призначеного йому вироком покарання на підставі ст.49 КК у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 в цій справі змінити.

На підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання, призначеного йому вироком суду, у зв`язку із закінченням строків давності.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4