Дата документу 19.02.2020
Справа № 501/3722/18
У Х В А Л А
18 лютого 2020 року слідчий суддя Іллічівського міського суду Одеської області ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
представника власника майна адвоката ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
В клопотанні зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що 13 листопада 2018 року в м.Чорноморську Одеської області в приміщенні кафе «Старт», розташованого за адресою: Одеська область, м.Чорноморськ, проспект Миру, 9, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 разом із трьома невстановленими особами, погрожуючи потерпілому ОСОБА_5 насильством та пошкодженням і знищенням майна, яке перебуває в його володінні, заподіявши йому тілесні ушкодження і погрожуючи йому фізичною розправою, вимагали від нього передачі їм грошових коштів в сумі 1500000 грн., після чого заволоділи автомобілем «Volkswagen Tiguan», 2008 року випуску, VIN НОМЕР_1 , який перебував у його користуванні та належав на праві власності ОСОБА_8
26 грудня 2018 року вказаний автомобіль було продано ОСОБА_9 за договором купівлі-продажу №3038.
При цьому, як зазначено в договорі купівлі-продажу, продавцем автомобілю виступило приватне підприємство «Лідер Авто захід», яке діяло на підставі договору комісії за таким же номером 3038 від 26 грудня 2018 року, укладеного із власником автомобілю.
Однак, як зазначено в клопотанні, ОСОБА_8 , яка була допитана у якості свідка, спростувала факт укладання нею вказаного договору комісії із приватним підприємством «Лідер Авто захід».
При цьому, як показала ОСОБА_8 , на час начебто укладання договору комісії вона знаходилась за межами України, тобто не мала змоги укласти цей договір.
Як також зазначено в клопотанні, покази ОСОБА_8 щодо перебування її за межами України на час укладання договору комісії підтверджуються відповідною інформаційною довідкою, згідно якої в період з 01 грудня 2018 року по 26 лютого 2019 року вона знаходилась за межами України.
В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 04 січня 2019 року ОСОБА_9 продав автомобіль ОСОБА_10 .
Слідчий, вважаючи зазначений автомобіль речовим доказом, просить слідчого суддю накласти на автомобіль арешт шляхом позбавлення права власника майна на його відчуження, розпорядження та користування.
Слідчий також просить слідчого суддю дозволити затримати та вилучити зазначений автомобіль.
В судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 та потерпілий ОСОБА_5 підтримали клопотання, представник власника майна адвокат ОСОБА_4 проти його задоволення заперечував.
Слідчій суддя вважає, що клопотання, з огляду на встановлені досудовим розслідуванням обставини, підлягає частковому задоволенню.
Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які, зокрема, були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, та т.і.
Арешт майна, як захід забезпечення кримінального провадження (п.7 ч.2 ст.131 КПК), полягає у тимчасовому позбавленні права на відчуження, розпорядження та/або користування майном (ч.1 ст.170 КПК), тобто - є обмеженням для певної фізичної або юридичної особи, яка має право на це майно.
Частиною першою статті 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом злочину.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
В пункті 1 частині другій статті 170 зазначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Слідчий суддя вважає, що автомобіль, на який слідчий просить накласти арешт, відповідає критеріям речового доказу, який потребує забезпечення його збереження.
Приймаючи до уваги можливість втрати слідів злочину, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для власника та третіх осіб, слідчий суддя вважає, що забезпечення збереження автомобілю, як речового доказу, можливе шляхом заборони його відчуження без позбавлення власника автомобіля права на його розпорядження та користування.
При прийнятті рішення слідчим суддею також береться до уваги ухвала Одеського апеляційного суду від 29 січня 2020 року, якою було скасовано ухвалу слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області від 14 листопада 2019 року, якою було задоволено попереднє подібне клопотання слідчого в даному кримінальному провадженні.
Керуючись ст.ст.110, 131-132, 172-173 КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання слідчого СВ Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 задовольнити частково.
Накласти арешт на автомобіль марки VOLKSWAGEN TIGUAN, 2008 р., кузов № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони відчуження даного транспортного засобу.
В іншій частині клопотання відмовити.
Негайне виконання ухвали покласти на слідчого СВ Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .
Копію ухвали надіслати (вручити) прокурору, слідчому, іншим зацікавленим особам.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчій суддя