Справа № 126/1329/19
Провадження №11-кп/801/220/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2020 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000259 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 17.12.2019, якою закрито кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 17.12.2019 закрито кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених ст. 125 КК України.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись з рішенням суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та призначити кримінальне провадження до розгляду у новому судовому розгляді судом першої інстанції.
На думку прокурора, приймаючи рішення про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК, суд першої інстанції не врахував те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення пов`язане із домашнім насильством, тому відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження не підлягало закриттю.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши доповідача, прокурора, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілу ОСОБА_8 , які просили залишити ухвалу суду без зміни, перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Мотиви Суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
11 січня 2019 року набув чинності Закон України № 2227-VIII від 6 грудня 2017 року «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами», яким пункт 7 ч. 1 ст. 284 КПК України доповнено словами «крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством».
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
В пункті 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено термін фізичного насильства як форму домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
З огляду на ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, незалежно від факту спільного проживання, поширюється, в тому числі, на подружжя.
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_7 30.05.2019, близько 20 години, знаходячись у власному будинку за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, під час сварки зі своєю дружиною ОСОБА_8 з причин особистої неприязні умисно спричинив їй тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, дії ОСОБА_7 стосовно своєї дружини ОСОБА_8 підпадають під ознаки фізичного насильства, як однієї з форм домашнього насильства відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в обґрунтування рішення про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції послався на те, що потерпіла ОСОБА_8 подала заяву про відмову від обвинувачення, що є підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.
Однак постановляючи ухвалу про закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, суд першої інстанції не врахував зазначені зміни в законодавстві та дійшов хибного висновку про необхідність закриття кримінального провадження, допустивши неправильне застосування норм кримінального процесуального закону, яке є істотним.
Частиною 1 ст. 415 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають чи можуть перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала, яка постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, не може бути визнана законною та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, що відповідає вимогам ст.ст. 409, 412, 415 КПК України.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 17.12.2019, якою закрито кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.
Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4