Справа № 539/876/19
Провадження № 1-кп/539/13/2020
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі : головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю : прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області кримінальне провадження № 0000616 про обвинувачення :

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, працюючої в ТОВ «Придніпровський край», освіта середня-технічна, не одруженої, раніше не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 356 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до обвинувального акту органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що у березні 2017 року, більш точну дату в ході досудового розслідування не встановлено, вона, усвідомлюючи та достовірно знаючи, що автомобіль ВАЗ 217030, д.н.з. НОМЕР_1 , який належав на праві приватної власності ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та залишився після смерті останнього у її господарстві розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є єдиним спадкоємцем померлого, умисно, самовільно, без погодження з законним власником, всупереч норм цивільного законодавства, передбаченими ст. ст. 316, 317, 319, 328, 1261 ЦК України продала невстановленій слідством особі вище вказаний автомобіль за 1 тисячу доларів США шляхом передачі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за № НОМЕР_2 від 17.09.2015 року. Згідно акту технічного стану транспортного засобу №5870/17/000085 від 31.03.2017 вартість проданого автомобіля ВАЗ 217030, д.н.з. НОМЕР_1 становить 85884 грн., тобто своїми діями ОСОБА_7 завдала потерпілому ОСОБА_9 значної шкоди.

Органом досудового розслідування вищезазначені дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ст. 356 КК України як самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 посилаючись на ст. 63 Конституції України від дачі показань відмовилася. При виступі в судових дебатах прохала виправдати, оскільки даного злочину не вчиняла.

Разом з тим, суд вважає не доведеною вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 356 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, враховуючи наступне.

Оцінюючи фактичні дані та досліджені докази по справі у взаємному зв`язку з точки зору логічності, дотримання загальних засад презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, верховенства права, змагальності сторін, забезпечення права на захист, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, допитаний в судовому засіданні в якості потерпілого ОСОБА_9 пояснив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер його батько ОСОБА_10 , який мав у своїй власності автомобіль. Він ( ОСОБА_9 ) повідомив ОСОБА_7 про те, що вступає у спадщину після смерті батька та має намір забрати автомобіль батька ОСОБА_11 . При цьому ОСОБА_7 повідомила його, що автомобіль, який належав батьку, не віддасть. До смерті його батько проживав разом із ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 , однак шлюб вони не реєстрували. Цей автомобіль батько придбав у вересні 2015 року, його батько займався ремонтом автомобілів. Після смерті у батька залишилося два автомобілі Пріора та ВАЗ 2108. Він батька поховав у Яготині, а автомобіль Пріора залишився у дворі в ОСОБА_7 в АДРЕСА_1 . Після смерті батька він вступив фактично у спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину на певне майно. Близько за п`ять років до смерті його батько розлучився із його матір`ю, тобто певний час проживав із ОСОБА_7 , будучи одруженим на іншій особі.

Допитаний свідок ОСОБА_12 пояснив, що він по даній справі обвинувачену та потерпілого не знає. В листопаді 2017 року він у раніше не знайомого ОСОБА_13 з м. Прилуки купив автомобіль Пріора, який знайшов по інтернету. У МРЕО на нього перереєстрували даний автомобіль. 06.12.2018 року він даний автомобіль продав чоловіку на ім`я ОСОБА_14 . Це був автомобіль ВАЗ 2170 пріора сріблястого кольору, на його спідометрі було близько 107 тис. кілометрів пробігу. Цей автомобіль він купив за 48 000 грн., а продав за 3 тисячі доларів.

Допитаний свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона з дитинства знає ОСОБА_7 , вони односельчани. Також знала ОСОБА_16 , як чоловіка ОСОБА_7 . Чи вони реєстрували між собою шлюб їй не відомо. Які автомобілі у ОСОБА_16 та ОСОБА_17 були вона не знає, їй відомо, що у них були різні автомобілі, пам`ятає як у них був автомобіль Мерседес Віто. ОСОБА_16 помер раптово. В ході досудового розслідування її ніхто не допитував, підпис у протоколі допиту їй не належить.

Допитаний свідок ОСОБА_18 пояснив, що він знає ОСОБА_7 , яка деякий час проживала спільно із ОСОБА_16 . ОСОБА_16 займався ремонтом автомобілів. У них за весь час були різні автомобілі, а саме пам`ятає мерседес та десятку. Після смерті ОСОБА_16 йому не відомо, які у них залишилися у господарстві автомобілі. В ході досудового розслідування його ніхто не допитував, підпис у протоколі допиту йому не належить.

В судовому засіданні судом також були безпосередньо досліджені документи, як процесуальні джерела доказів, а саме:

-копія свідоцтво про смерть, згідно якої ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Лубни, Полтавської області (а.с.60);

-копія свідоцтва про народження ОСОБА_9 , згідно якого його батьком є ОСОБА_10 (а.с.59);

-копія заяви ОСОБА_9 від 23.05.2016 року про прийняття спадщини останнім після смерті батька ОСОБА_10 (а.с.61);

-довідка приватного нотаріуса Яготинського районного нотаріального округу ОСОБА_19 , з якої вбачається, що спадкову справу на майно померлого ОСОБА_10 було заведено за №89/2016, згідно її матеріалів спадкоємцем, який прийняв спадщину є ОСОБА_9 (а.с.62);

-довідка ТСЦ №5343 РСЦ в Полтавській області, з якої вбачається, що автомобіль ВАЗ 217030, кузов № НОМЕР_3 , 2008 р.в., який був зареєстрований за ОСОБА_10 , 31.03.2017 року на підставі договору купівлі-продажу було перереєстровано в ТЦС 8044 (м. Київ) на ОСОБА_20 , а 24.11.2017 року цей же автомобіль на підставі договору купівлі-продажу перереєстровано в ТСЦ 7442 (м. Прилуки) на ОСОБА_12 (а.с.64);

-довідка Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02.10.2018 року, з якої вбачається, що ОСОБА_7 не зверталася з заявою до суду про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_10 (а.с.66);

-довідка Лубенського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавській області від 27.02.2019 року про відсутність державної реєстрації шлюбу ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по вказаному відділу (а.с.68);

-протокол тимчасового доступу до речей і документів з описом до нього, згідно якого у ТСЦ №8044 вилучено оригінали свідоцтва про реєстрацію т/з ВАЗ 217030 д.н.з. НОМЕР_1 , договір купівлі-продажу вказаного автомобіля, а також наявні додатки до нього, загальною кількістю 16 арк. (а.с.71-73);

-заява ОСОБА_20 про перереєстрацію автомобіля на нового власника за договором купівлі-продажу №115629997 від 31.03.2017 року (а.с.74);

-акт огляду реалізованого транспортного засобу від 31.03.2017 року з якого вбачається, що власником автомобіля ВАЗ 217030 був ОСОБА_10 , покупцем ОСОБА_20 (а.с.75-77);

-договір купівлі-продажу т/з ВАЗ 217030 д.н.з. НОМЕР_1 №5870/17/000085 від 31.03.2017 року між перша філія ТОВ «Контракт-Авто» та ОСОБА_20 (а.с.76-77);

-договір комісії №5870/17/000085 від 31.03.2017 року між ОСОБА_21 та перша київська філія ТОВ «Контракт-Авто» (а.с.78-79);

-витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №51885177 від 31.03.2017 року, згідно якого за вказаними параметрами запиту ХТА8024 д.н.з. НОМЕР_1 у держреєстрі рухомого майна інформація відсутня (а.с.81);

-акт оцінки транспортного засобу ВАЗ 217030, кузов № НОМЕР_3 , 2008 р.в., власником якого був ОСОБА_10 , згідно якого вартість даного автомобіля становить 85883,90 грн. (а.с.82);

-протокол проведення слідчого експерименту від 25.01.2019 року за участю свідка ОСОБА_22 з відеозаписом до нього (а.с.89-92);

-постанова про виділення матеріалів кримінального провадження від 27.02.2019 року, з якої вбачається, що в ході проведення досудового розслідування даного кримінального провадження було встановлено факт підроблення документів, а саме договору купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 217030 д.н.з. НОМЕР_1 , укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_20 , та наявних додатків до нього. По даному факту 27.02.2019 року внесено відомості до ЄРДР та розпочато кримінальне провадження за №0000291 за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.358 КК України, матеріали даного кримінального провадження виділено в окреме провадження (а.с.93-95);

-довідка ТСЦ №5343 РСЦ в Полтавській області від 09.01.2019 року, згідно якої автомобіль ВАЗ 217030 д.н.з. НОМЕР_1 , який був зареєстрований на ОСОБА_10 , 31.03.2017 року в ТСЦ №8044 був перереєстрований на ОСОБА_20 , 24.11.2017 року в ТСЦ №7442 був перереєстрований на ОСОБА_12 , а 06.12.2018 року був перереєстрований на ОСОБА_23 (а.с.101);

-договір купівлі-продажу та акт приймання-передачі транспортного засобу від 24.11.2017 року, згідно яких ОСОБА_20 продав, а ОСОБА_12 купив автомобіль ВАЗ 217030 д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.102-103).

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 відмовилася від дачі показань по суті обвинувачення.

Також на підставі ст. 63 Конституції України та положень п.2 ч.1 ст. 66 КПК України від дачі показань в судовому засіданні відмовилися свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_24 . Відмову від дачі показань свідки мотивували тим, що обвинувачена являється їх матір`ю, а тому згідно чинного законодавства вони користуються своїм правом не давати показання відносно своєї матері ОСОБА_7 .

Разом із тим, на думку суду, матеріали кримінальної справи не містять достатніх доказів на підтвердження обставин, які покладено органом досудового розслідування в основу обвинувального акту.

Так, вищезазначені досліджені в судовому засіданні документи не містять даних про те, що обвинувачена ОСОБА_7 вчиняла будь-які дії щодо продажу чи перереєстрації спадкового майна автомобіля ВАЗ 217030 д.н.з. НОМЕР_1 , який належав померлому ОСОБА_10 , як то складала чи підписувала документи, надавала доручення чи іншим чином уповноважувала на вчинення юридично значущих дій відносно даного майна будь-яких осіб тощо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , який після смерті ОСОБА_10 , придбавав даний автомобіль ВАЗ 217030 д.н.з. НОМЕР_1 , пояснював, що він ОСОБА_7 взагалі не знає, даний автомобіль придбавав у незнайомої йому особи.

Матеріали кримінального провадження містять протокол проведення слідчого експерименту від 25.01.2019 року за участю свідка ОСОБА_22 , який є сином обвинуваченої ОСОБА_7 .

Як убачається зі змісту даного протоколу із доданим до нього відеозаписом цієї слідчої дії, свідок за місцем проживання ОСОБА_7 в АДРЕСА_1 ОСОБА_22 був допитаний про обставини проживання його матері ОСОБА_7 із ОСОБА_10 , повідомив про те, що після смерті ОСОБА_10 його син заявив, що має намір забрати автомобіль, що був придбаний ОСОБА_7 та ОСОБА_10 за час їх спільного проживання, на що його матір відмовила та, наскільки йому відомо, продала даний автомобіль. При цьому автомобіль із реєстрації не знімався. Свідок пояснював, що він особисто не був присутнім під час вчинення ОСОБА_7 дій із продажу автомобіля. В ході проведення слідчого експерименту, свідок ОСОБА_22 на місці за адресою АДРЕСА_1 показав де саме у гаражі стояв даний автомобіль, що був придбаний ОСОБА_7 і ОСОБА_10 за час їх спільного проживання.

Зміст протоколу та відеозапис свідчать про те, що свідку ОСОБА_22 було роз`яснено зміст ст.ст. 56, 57 КПК України.

Статті 56, 57 КПК України передбачають права та обов`язки потерпілого, слідча дія слідчий експеримент проводився із ОСОБА_22 , який у кримінальному провадженні мав статус свідка.

Згідно ст. 63 Конституції України особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.66 КПК України свідок має право відмовитися давати показання щодо себе, близьких родичів та членів своєї сім`ї, що можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні ним, близькими родичами чи членами його сім`ї кримінального правопорушення.

Матір ОСОБА_22 ОСОБА_7 є його близьким родичем у розумінні п.1 ч.1 ст. 3 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 223 КПК України, яка передбачає вимоги до проведення слідчих дій, слідчий вживає належних заходів для забезпечення присутності під час проведення слідчої дії осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені, перед проведенням слідчої дії особам, які беруть у ній участь, роз`яснюються їх права і обов`язки, передбачені цим Кодексом, а також відповідальність, встановлена законом.

Статті 56, 57 КПК України, які передбачають права та обов`язки потерпілого та які фактично були роз`яснені свідку ОСОБА_22 , не містять права особи відмовитися давати показання щодо близьких родичів, що можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні близькими родичами злочину, що закріплено у ст. 63 Конституції України та ст. 66 КПК України.

Тому суд вважає, що при проведенні слідчої дії слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_22 , останньому слідчим не було роз`яснено його право відмовитися давати показання щодо своєї матері ОСОБА_7 , які могли стати та фактично стали підставою для підозри та обвинувачення у вчиненні нею злочину, передбаченого ст. 356 КК України у даному кримінальному провадженні №0000616.

Відповідно до норм статті 86 Кримінального процесуального кодексу України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Одночасно відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод у разі отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права.

Право відмовитися давати показання підсилене обов`язками бути про нього повідомленим, оскільки право мовчати і не свідчити проти самого себе чи близького родича вимагає не тільки того, щоб особу не примушували це робити, а й того, щоб її негайно і достатнім чином повідомили про це право; до того ж, існування цього обов`язку належить окремо виділити у контексті права не свідчити проти самого себе та близького родича і права мовчати.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне протокол слідчого експерименту від 25.01.2019 року за участю свідка ОСОБА_22 визнати недопустимим доказом на підставі п.4 ч.2 ст.87 КПК України у зв`язку з істотним порушенням прав особи.

Дане рішення суду щодо визнання недопустимим доказу протоколу слідчого експерименту узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, висловленими касаційною інстанцією у постанові від 03 липня 2018 року по справі №568/1121/16-к, що враховано судом відповідно до положень ч.3 ст. 368 КПК України.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що слідчий експеримент це слідча дія з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. (ст. 240 КПК України).

Допит є слідчою дією по фіксації відомостей (показань), які надаються в усній або письмовій формі підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

У разі допиту свідка процесуальним джерелом доказу є його показання, а процесуальним джерелом доказів, здобутих в ході слідчого експерименту, є відповідний протокол як документ відповідно до п.3 ч.2 ст.99 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Як убачається зі змісту слідчого експерименту від 25.01.2019 року за участю свідка ОСОБА_22 , останній відповідно до змісту даної слідчої дії, фактично показав лише місце, де стояв автомобіль, який був придбаний ОСОБА_10 , в той час, коли він проживав разом із обвинуваченою ОСОБА_7 .

Зміст протоколу слідчого експерименту із відеозаписом у іншій частині свідчить про те, що у даному випадку в цій частині слідчим фактично було проведено допит свідка ОСОБА_22 із застосуванням відеозйомки.

Безпосередньо допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та ОСОБА_18 фактично не повідомили суду відомостей, що стосуються предмету доказування у даному кримінальному провадженні. Тому їх показання свідчать про невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні даного злочину.

Таким чином, показання потерпілого ОСОБА_9 про те, що після смерті його батька ОСОБА_7 не маючи на це права, продала належний його батькові автомобіль, який відноситься до спадкового майна, на яке він оформляє спадщину, чим йому завдано шкоди, не є достатнім доказом вини ОСОБА_7 у вчиненні даного злочину.

До того ж потерпілий не повідомляв деталей дій обвинуваченої, які їй ставляться за вину у даному кримінальному провадженні, пояснював, що він не був при цьому присутнім.

Наявність кримінального провадження №0000291 за ч.1 ст. 358 КК України відкритого по факту підроблення документів, а саме договору купівлі - продажу між ОСОБА_10 та ОСОБА_20 , досудове розслідування у якому на час вирішення даної справи не завершено, не спростовує вищезазначених висновків суду.

Відповідно до ст. 63 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, суд вважає, що з забезпеченням дотримання принципу змагальності кримінального провадження, передбаченого ст. 22 КПК України, стороною обвинувачення не доведено вини ОСОБА_7 у чиненні злочину, передбаченого ст. 356 КК України поза розумним сумнівом, у зв`язку з чим вона підлягає визнанню невинуватою та виправданню.

Відповідно до ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

У даному кримінальному провадженні суд вважає, що ОСОБА_7 підлягає виправданню у зв`язку з недоведеністю її вини у вчиненні злочину, передбаченого ст. 356 КК України.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати не винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 356 КК України та виправдати її за ст. 356 КК України.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченій та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1