Провадження № 11-сс/4820/126/20
Категорія : ухвала слідчого судді Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2020 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор № 29» кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 лютого 2019 року за № 0000064 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 лютого 2020 року, -

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Хмельницькій області майора поліції ОСОБА_9 задоволено. Застосовано щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, який має неповнолітнього сина, інваліда 2 групи, раніше не судимого, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк по 06 квітня 2020 року включно.

Визначено строк дії ухвали по 06 квітня 2020 року включно.

Як вбачається з матеріалів справи, на початку листопада 2017 року ОСОБА_10 , маючи досвід вчинення злочинів проти власності, спільно з ОСОБА_7 , з яким він підтримує стійкі дружні зв`язки близько 10 років, розробили план щодо протиправного заволодіння грошовими коштами та з цією метою вирішили утворити стійке злочинне об`єднання, а саме організовану групу.

Для реалізації свого злочинного плану ОСОБА_10 та ОСОБА_7 організовували та очолили стійку організовану групу для вчинення злочинів проти власності, до складу якої залучили осіб із числа жителів м. Хмельницького.

Реалізуючи даний задум, використовуючи особисті відносини, на добровільних засадах, з кола своїх стійких злочинних зв`язків, до складу організованої групи залучили колишнього спільника по злочинній діяльності ОСОБА_10 ОСОБА_11 , засудженого разом із ним, 30.04.2015 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за вчинення злочинів передбачених ч. 1 ст. 189, ч.1 ст. 263-1, 70 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки.

Усвідомлюючи, що для реалізації свого злочинного задуму, необхідно збільшити кількість осіб, ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 впродовж листопада 2017 - квітня 2018 років залучили до складу організованої групи ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Згідно розробленого плану, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 взяли на себе роль організаторів та виконавців злочину, а ОСОБА_11 та інші, зазначені вище особи виступили виконавцями (співвиконавцями) вчинення злочинів, прагнучи тісно поєднати свої зусилля для досягнення єдиного злочинного результату, спрямованого на виконання відомого всім єдиного плану.

Стійкість організованої групи виражалася в стабільних, міцних, дружніх, внутрішніх зв`язках між її учасниками, існуванні певних правил поведінки, спільної мети, яка базувалася на бажанні кожного з них отримувати стабільні незаконні матеріальні прибутки для задоволення власних потреб у виді грошових коштів, а також в обізнаності кожного учасника організованої групи у плані вчинення злочинів, розробленого ОСОБА_10 та ОСОБА_7 і узгодженим з іншими учасниками організованої групи.

Діючи, як співорганізатори злочинів, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 : планували вчинення злочину та доводили розроблений план до відома інших співучасників, підшукували об`єкти вчинення злочинів та організовували їх вчинення, здійснювали розподіл функцій між співучасниками, розподіляли незаконно отримані грошові кошти між співучасниками, вживали відповідні заходи безпеки та конспірації під час вчинення злочинів та після, спілкувалися з особами, які займаються підприємницькою діяльністю та вирішували з ними питаннями про сплати грошових коштів.

ОСОБА_11 , діючи як виконавець, відповідно до розподілених ролей: особисто збирав грошові кошти з водіїв маршрутних транспортних засобів, підшуковував осіб, які б могли в подальшому займатися протиправною діяльністю, з числа осіб молодого віку, які раніше не притягувались до кримінальної відповідальності, мали спортивну тіло будову та навички бойових мистецтв, інструктував осіб, як поводити себе з водіями, які відмовляються сплачувати грошові кошти, виконував функцію інкасатора, а саме отримував грошові кошти від осіб, які збирали їх на території АС № 5, після чого передавав їх, як особисто так і через ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 .

Таким чином, діючи умисно, у складі організованої групи ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , в період з 19 листопада 2017 року по 05 червня 2018 року, застосовуючи погрози обмежити права осіб, що займаються господарською діяльністю, вимагали та як наслідок незаконно отримували з водіїв рейсових автобусів, які здійснюють відправлення через автостанцію № 5 в м. Хмельницький, грошові кошти, з розрахунку 25 гривень за можливість заїзду на територію автовокзалу та посадку пасажирів.

Окрім того, під час скоєння зазначеної вище злочинної діяльності ОСОБА_10 , спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , також вчиняли й інші злочини, пов`язані з протиправним вимаганням коштів у мешканців м. Хмельницький.

Так, в квітні 2018 року (точний день та час досудовим розслідування не встановлено), у невстановленому досудовим розслідуванням місці, фізична особа підприємець ОСОБА_17 повідомив ОСОБА_10 , що між ними та власником ТОВ «Кобальт-Плюс» - ОСОБА_18 , виникли непорозуміння з приводу поділу компенсації державою суми сплаченої вартості послуг податку на додану вартість за результатами проведеної закупівлі та реалізації сільськогосподарсьскої продукції (цукру), в розмірі 508 000 грн.

Отримавши необхідну інформацію від ОСОБА_17 , ОСОБА_10 керуючись метою швидкого протиправного збагачення, розробив злочинний план, направлений на безпідставне вимагання коштів у ОСОБА_18 .

З метою реалізації задуманого плану ОСОБА_10 на добровільних засадах залучив до участі у вчиненні злочину своїх знайомих ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , яким відвів ролі співвиконавців.

Надалі, ОСОБА_10 , отримавши від вказаних осіб добровільну згоду на співучасть у вчиненні злочинів направлених проти власності громадян, вступив із ними у попередню змову та довів до них деталі заздалегідь розробленого ним плану, згідно якого:

- ОСОБА_10 як організатор займався підготовкою та безпосередньою організацією кримінального правопорушення, доводив розроблений ним злочинний план до відома інших співучасників, здійснював розподіл функцій між співучасниками, розподіляв незаконно отримані грошові кошти між співучасниками, вживав відповідні заходи безпеки та конспірації під час вчинення злочинів, отримував інформацію від ОСОБА_17 , який займається підприємницькою діяльністю та вирішував з ним питання про повернення надуманих боргових зобов`язань;

- ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , діючи, як співвиконавці, відповідно до розподілених ОСОБА_10 ролей, повинні були здобувати інформацію про засоби пересування, майно яке перебуває у власності та місце знаходження приватного підприємця ОСОБА_18 , чинити на нього психологічний та фізичний тиск і змусивши таким чином останнього безпідставно передати грошові кошти, або належне останньому майно.

Так, в середині квітня 2018 року, у вечірній час, ОСОБА_10 , маючи на меті незаконно збагатитись, переслідуючи корисливі мотиви щодо протиправного заволодіння чужим майном, діючи відповідно до розробленого та узгодженого між усіма співучасниками злочинного плану, без попередження прибув до місця проживання ОСОБА_18 , що за адресою: АДРЕСА_2 , де під час зустрічі з потерпілим, під приводом повернення надуманої суми боргу ОСОБА_17 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, усно висунув протиправну вимогу передати грошові кошти в сумі 508000 гривень, а в разі відмови погрожував застосувати фізичну силу. В цей момент, ОСОБА_18 , сприймаючи погрози ОСОБА_10 , з метою уникнення в даний момент розправи над собою, в супереч своїй волі, запропонував перенести вирішення даного питання на певний термін.

Надалі, наприкінці квітня 2018 року, ОСОБА_10 , спільно з ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні кафе «Ізюм», що по вул. І. Франка, 8, в м. Хмельницькому, повторно поставили протиправну вимогу ОСОБА_18 , щодо передачі їм коштів в сумі 508000 гривень, під приводом повернення саме такої суми боргу яка начебто була озвучена ОСОБА_17 .

Не зупиняючись на скоєному, ОСОБА_10 упродовж травня 2018 року (точний день та час досудовим розслідування не встановлено), спільно з невстановленими досудовим розслідуванням особами двічі умисно приходив до місця проживання ОСОБА_18 , за адресою: АДРЕСА_2 , де повторно, протиправно висловлював вимогу передачі коштів в сумі 508 000 гривень, або як альтернативу грошовим коштам, ОСОБА_10 запропонував ОСОБА_18 передати право на майно, а саме автомобіль марки «NISSAN JUKE» із д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить потерпілому, при цьому у разі відмови передачі коштів, або права на транспортний засіб, погрожував фізичним насильством та пошкодженням вказаного автомобіля.

Разом з тим, у невстановленому досудовим місці та у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_10 від свого знайомого ОСОБА_19 стало відомо про те, що між ним та ОСОБА_18 наявний майновий спір, з приводу того, що в листопаді 2016 року ОСОБА_19 на певний проміжок часу надав ОСОБА_20 в якості позики грошові кошти в розмірі 1000000 гривень, при цьому ОСОБА_18 , виступив поручителем перед кредитором, а в подальшому, у зв`язку зі смертю громадянки ОСОБА_20 , ОСОБА_19 висунув ОСОБА_18 як поручителю вимогу майнового характеру, щодо повернення боргу ОСОБА_20 у вищезазначеному обсязі. В свою чергу ОСОБА_18 усвідомлюючи, що майнові претензії з боку ОСОБА_19 є безпідставними, в силу того, що договору поруки між ним та кредитором укладено не було, відмовився віддавати борг.

Після чого, ОСОБА_10 , достовірно знаючи, що жодних відносин між ОСОБА_18 та ОСОБА_19 з даного приводу врегульовано не було, умисно, діючи як організатор, з метою отримання безпідставно грошових коштів у ОСОБА_18 , вирішив використати дану інформацію як додатковий засіб впливу на потерпілого, систематично використовуючи її при здійсненні вимагання грошових коштів.

Окрім того, ОСОБА_10 , умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, діючи як організатор, з метою отримання безпідставно грошових коштів у ОСОБА_18 , наказав ОСОБА_11 систематично здійснювати пошкодження належного потерпілому автомобіля «NISSAN JUKE» із д.н.з. НОМЕР_1 та залякувати останнього шляхом здійснення психологічного тиску на нього.

Так, в період часу з 17 години 30 хвилин 21.11.2018 року по 13 годину 00 хвилин 22.11.2018 року ОСОБА_11 , виконуючи вказівку ОСОБА_10 , задля досягнення мети єдиного злочинного плану, перебуваючи в дворі будинку АДРЕСА_3 , з метою підтвердження дійсних намірів щодо погроз ОСОБА_10 , умисно пошкодив автомобіль ОСОБА_18 марки «NISSAN JUKE» із д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом прорізу шин переднього і заднього коліс з правої сторони, та облиття кузова автомобіля зеленкою, чим потерпілому ОСОБА_18 завдано матеріальної шкоди на суму 1800 гривень.

В подальшому, в період часу з 20 години 00 хвилин 13.12.2018 року по 06 годину 00 хвилин 14.12.2018 року, ОСОБА_11 , виконуючи свою частину заздалегідь розробленого єдиного злочинного плану, з метою підтвердження дійсних намірів щодо погроз ОСОБА_10 , виконуючи вказівку останнього, перебуваючи в дворі будинку АДРЕСА_3 , повторно, умисно пошкодив автомобіль ОСОБА_18 марки «NISSAN JUKE» із д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом розбиття скла водійських і пасажирських дверей з правої сторони, та скла кришки багажника автомобіля, чим ОСОБА_18 завдано матеріальної шкоди на суму 14000 гривень.

Не зупиняючись на скоєному, в період часу з 18 години 00 хвилин 19.01.2019 року по 07годину 00 хвилин 20.01.2019 року, ОСОБА_11 , з метою підтвердження дійсних намірів щодо погроз ОСОБА_10 , виконуючи вказівку останнього, перебуваючи в дворі будинку АДРЕСА_3 , повторно, умисно пошкодив автомобіль ОСОБА_18 марки «NISSAN JUKE» із д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом розбиття скла водійських дверей, прорізу шини правого переднього колеса автомобіля та облиття салону автомобіля бензином, чим ОСОБА_18 завдано матеріальної шкоди на суму 4000 гривень.

Разом з цим, для доведення свого злочинного умислу, направленого на вимагання коштів у ОСОБА_18 , учасники групи, визначивши, що пошкодження майна потерпілого та погрожування фізичною розправою без застосування насильства є неефективним способом досягнення злочинної мети, вирішили вчиняти активні дії застосовуючи фізичне насильство відносно потерпілого.

Зокрема, 12.02.2019 року, близько 13 години, ОСОБА_11 , виконуючи вказівку ОСОБА_10 , задля досягнення мети єдиного злочинного плану, прибув до приміщення орендованого ОСОБА_18 офісу ТОВ «Кобальт Плюс», що за адресою: м. Хмельницький, вул. Шевченка, 34, офіс № 214, де усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, з метою підтвердження дійсних намірів щодо погроз ОСОБА_10 , використовуючи засоби маскування у вигляді медичної маски на обличчя, намагався нанести ОСОБА_18 один удар кулаком правої руки в ділянку обличчя, однак промахнувся та втік з офісу останнього.

Окрім того, 12.07.2019 року, близько 20 години, ОСОБА_10 , перебуваючи поблизу торгівельно-розважального центру «Оазис», що по вул. С.Бандери, 2А в м. Хмельницькому, під час зустрічі з ОСОБА_18 , з метою реалізації спільного злочинного наміру щодо отримання від останнього грошових коштів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, умисно, повторно, у грубій формі висунув протиправну вимогу передачі грошових коштів, при цьому, не отримавши бажаного результату, шляхом нанесення удару кулаком правої руки в ділянку обличчя, умисно спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, яке за своїми ознаками відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я, при цьому погрожував настанням більш тяжких наслідків у разі відмови передачі грошових коштів.

Продовжуючи протиправну діяльність, 01.08.2019 року, близько 12 години 40 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи поряд з кав`ярнею «Гарячий пес», що по вул. Проскурівській, 109, в м. Хмельницькому, з метою реалізації спільного злочинного наміру, щодо отримання від ОСОБА_18 грошових коштів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, під час повторного здійснення погроз фізичною розправою у разі відмови передачі коштів відповідно до висунутої раніше вимоги, отримав від ОСОБА_18 грошові кошти в сумі 2000 гривень.

Таким чином, діючи умисно, у складі організованої групи ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , в період часу з початку квітня 2018 року по 01 серпня 2019 року включно, умисно, під приводом повернення надуманої суми боргу ОСОБА_17 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, застосовуючи погрози фізичним насильством, фізичне насильство, небезпечне для життя та здоров`я особи, та пошкодження майна вимагали у ОСОБА_18 грошові кошти в сумі 508000 гривень.

Внаслідок злочинних дій організованої групи потерпілому в період квітня 2018 серпня 2019 років завдано майнової шкоди в сумі 21 500 гривень та легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

13.02.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000064 внесено відомості про кримінальне правопорушення, правова кваліфікація - ч. 4 ст. 189 КК України.

13.02.2020 року ОСОБА_7 письмово повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Непогоджуючись з ухвалою, захисник підозрюваного ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час з 23 години 00 хвилин по 07 годину 00 хвилин за місцем проживання: АДРЕСА_1 або визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ним обов`язків, визначених КПК України.

Вважає, що обраний запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою є надто суворим.

Підозра є необґрунтованою, оскільки відсутні належні докази на підтвердження причетності ОСОБА_7 до вчинення злочину.

Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема: переховування, незаконного впливу на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення відсутні.

Судом першої інстанції необґрунтовано вказано на те, що міцність соціальних зв`язків та характеристика особи ОСОБА_7 не може бути підставою для відмови у обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вказує на наявність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, оскільки він має дружину, на утриманні малолітнього сина ОСОБА_21 , та повнолітнього сина ОСОБА_22 , який є студентом.

Разом з тим, підозрюваний є інвалідом ІІ групи, з 06 травня по 06 червня 2019 року знаходився на стаціонарному лікуванні у Хмельницькому обласному онкологічному диспансері.

Суд не врахував, що з 19 вересня по 23 листопада 2018 року працював на посаді менеджера зі збуту, звільнений за станом здоров`я, за період роботи зарекомендував себе як порядна та відповідальна людина.

Ухвала слідчого судді та клопотання слідчого не містять обґрунтування неможливості застосування інших, більш м`яких видів запобіжних заходів.

Крім того, суд безпідставно не визначив розмір застави.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали слідчого судді, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 п. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Виходячи з вимог ст. 370 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

У відповідності до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого в повній мірі дотримався цих вимог закону.

Так, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно положень ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, подане до суду першої інстанції клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. 184 КПК України, погоджене з прокурором. В обґрунтування клопотання слідчий посилався на наявність обґрунтованої підозри, тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 , яке є особливо тяжким, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 12 років з конфіскацією майна. Окрім того, перебуваючи на волі, останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків та співучасників злочину, оскільки на даний час не встановлено та не допитано всіх осіб; вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки як встановлено в ході досудового розслідування, скоїв інкриміноване йому правопорушення під час досудового розслідування і судового розгляду іншого кримінального правопорушення в складі організованої групи; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Дані обставини, а також те, що підозрюваний ОСОБА_7 скоїв інкриміноване йому кримінальне правопорушення, в період дії застосованого відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з альтернативою внесення застави в розмірі 110460 грн., яку останній вніс 27.07.2018 року, є достатнім для переконання того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти доведеним ризикам та забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином перевірялись слідчим суддею. При цьому був опитаний ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора, захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.
Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 слідчий суддя врахував обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема: вагомість наявних доказів про вчинення ним кримінального правопорушення; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, яке визначається високим ступенем небезпечності для суспільства та за яке законом передбачено покарання в вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років із конфіскацією майна; слідство знаходиться на початковій стадії, усі свідки невстановлені та не допитані, речові докази ще не досліджені, а можливо і не відшукані; особу підозрюваного ОСОБА_7 , який раніше не судимий, вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення не визнає, одружений, має неповнолітню дитину, є інвалідом 2 групи.

Тому, слідчий суддя прийшов до правильного висновку про те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КК України, зокрема: переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на потерпілих або свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Врахувавши наведені ризики, обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в їх сукупності, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів апеляційного суду, про необхідність обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду кримінального провадження прокурор та слідчий довели, що застосування стосовно ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Отже, при розгляді клопотання слідчого з`ясовано всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, що в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного на стадії досудового розслідування.

Твердження захисника про те, що підозра є необґрунтованою, оскільки докази щодо причетності ОСОБА_7 до вчинення даного кримінального правопорушення відсутні, апеляційний суд до уваги не приймає, враховуючи наступне.

Так, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 підтверджується наступними доказами: протоколами допиту потерпілого ОСОБА_18 , в яких останній повідомив про обставини вимагання у нього грошових коштів з погрозами застосування до нього насильства та факти пошкодження належного йому майна та вказав на певних осіб, в тому числі ОСОБА_7 , як особу, причетну до вказаних протиправних дій; протоколом візуального спостереження за особою від 03.09.2019 року, іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про достатність доказів для затримання ОСОБА_7 та оголошення йому підозри, що було перевірено апеляційним судом шляхом вивчення матеріалів кримінального провадження.

До того ж, слід зазначити, що слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів, що і було зроблено судом у даному провадженні.

Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних стадій кримінального провадження, на що неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини у своїх судових рішеннях.

Доводи захисника про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушенння, є безпідставними, виходячи з наступного.

Так, наявність вищевикладених ризиків у межах кримінального провадження ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених слідчим у поданому клопотанні та доведених прокурором в судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.

До того ж, запобіжний захід є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому. Стороною обвинувачення такі ризики відповідно до ст. 177 КПК України доведені, які в сукупності із обґрунтованою підозрою ОСОБА_7 у вчиненні особливо тяжкого злочину, стали підставою для застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, що відповідає характеру суспільного інтересу в даному випадку.

Посилання апеляційної скарги на те, що слідчий суддя та прокурор не обґрунтували неможливість обрання менш суворого запобіжного заходу, не заслуговують на увагу суду, оскільки спростовуються змістом самого клопотання та оскаржуваної ухвали.

Так, колегією суддів під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді було досліджено матеріали кримінального провадження, надані слідчим, та не встановлено підстав для зміни підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, дружини, на утриманні неповнолітньої дитини, позитивної характеристики та відсутність судимостей, не є беззаперечними підставами, відповідно до вимог КПК України, для зміни обраного йому запобіжного заходу, оскільки такі враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні.

Що стосується доводів захисника про те, що слідчий суддя безпідставно не визначив розмір застави, то такі апеляційний суд не враховує, виходячи з наступного.

Так, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Як вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, тобто у вчиненні злочину із погрозою застосування фізичного насильства та із безпосереднім застосуванням фізичного насильства до потерпілого, яке є небезпечним для життя та здоров`я в момент його заподіяння.

Отже, слідчим суддею обгрунтовано не визначено розмір застави.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення в частині обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже, потреба в обмеженні права на особисту свободу підозрюваного шляхом обрання останньому найсуворішого запобіжного заходу є виправданою.

За таких обставин колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 лютого 2020 року, якою застосовано щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 06 квітня 2020 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_8 - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4