Справа № 467/1/20
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.01.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі :
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в дистанційному режимі відеоконференції між приміщенням Арбузинського районного суду Миколаївської області та приміщеннями Казанківського районного суду Миколаївської області, ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» заяву захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -
в с т а н о в и в :

02.01.2020 року до Арбузинського районного суду Миколаївської області надійшла заява захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про визнання неправомірними дій керівництва установи виконання покарань та умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, в якій захисник просив:

визнати неправомірними дії керівництва державного закладу «Арбузинська виправна колонія (№83)» щодо неприйняття рішення за заявою від 12.09.2019 року, адвокатським запитом №363 від 08.10.2019 року, від 02.12.2019 року щодо застосування відносно засудженого ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення від покарання та формального прийняття рішення від 11.12.2019 року щодо затвердження питання про встановлення відносно ОСОБА_5 адміністративного нагляду;

задовольнити заяву захисника на умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання.

Ухвалою від 03.01.2020 року заяву захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 в частині визнання неправомірними дій керівництва установи виконання покарань повернуто заявнику без розгляду з роз`ясненням заявнику, що відповідно до ч.9 ст.539 КПК України він має право на звернення до суду зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність адміністрації установи виконання покарань в порядку адміністративного судочинства.
Заяву захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 в частині умовно-дострокового звільнення від відбування покарання призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні 09.01.2020 року.

09.01.2020 року судове засідання було відкладено в зв`язку неявкою учасників справи до 14.01.2020 року та за клопотанням захисника проведено в режимі відеоконференції між приміщенням Арбузинського районного суду Миколаївської області та приміщеннями Казанківського районного суду Миколаївської області, ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)».

У своїй заяві захисник зазначає, що Чертанівським районним судом міста Москви Російської Федерації ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.30, п. «г» ч.4 ст.228-1 та призначено йому покарання 6,5 років позбавлення волі. Під час відбування покарання у ФКУІУ-2 УФСІН Росії по Ярославській області ОСОБА_5 мав відзнаки, що вказує на те, що незважаючи на доведеність чи недоведеність вини він став на шлях виправлення ще перебуваючи в Російській Федерації. Захисник звернув увагу, що підставою для такої позиції є те, що дуже багато громадян України в Російській Федерації засуджено за вказаними ознаками кримінальних правопорушень тільки за те, що вони є громадянами України.

08.06.2018 року ухвалою Казанківського районного суду Миколаївській області задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Чертанівського районного суду міста Москви за ознаками ч.2 ст.307 КК України до 6 років позбавлення волі без конфіскації майна з відбуванням покарання в установі закритого типу. Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 12.08.2014 року.

03.06.2019 року засуджений в державі агресора ОСОБА_5 етапований до України до СІЗО м.Миколаєва, та його переведено до ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» для відбування покарання. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 26.09.2019 року ОСОБА_5 зараховано у строк відбування покарання у виді позбавлення волі термін попереднього ув`язнення з 12.08.2014 року по 25.02.2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. За період відбування покарання ОСОБА_5 характеризується добре, за зразкову поведінку та ставлення до праці має два заохочення правами начальника установи, дисциплінарні стягнення відсутні, підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними, у відносинах із засудженими не конфліктний, глибоко кається про перебування в державі-агресора, який засудив за фальсифікованими документами та довгий час не мав зв`язків з рідними і позбавлений можливості довести свою невинність.

Крім зазначеного захисник посилався на порушення права ОСОБА_5 на захист при розгляді питання щодо його умовно-дострокового звільнення на комісії ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» та розгляд даного питання без участі захисника, ненадання відповідей адміністрацією установи виконання покарань на його адвокатські запити. Також захисником зазначено про розгляд питання про встановлення щодо ОСОБА_5 адміністративного нагляду з порушенням його права на правову допомогу та з формальним застосуванням п «г» ст.3 ЗУ «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі». Адвокат вказував також про ненадання йому інформації на його адвокатські запити та недослідження адміністрацією ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» обставин справи засудженого ОСОБА_5 , якого засуджено на території Російської Федерації за фальсифікованими матеріалами.

Посилаючись на викладене, норми ст.537 КПК України, ст.81 КК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», ст.ст.20,24 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» просив його вимоги задовольнити.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 просив його вимогу про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від подальшого відбування призначеного йому покарання задовольнити, оскільки вважає, що ОСОБА_5 довів своє виправлення, мав заохочення під час відбування покарання в Російській Федерації за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку. Щодо наявності стягнення, захисник вважав, що оскільки воно погашене, то суд не має брати його до уваги. За час перебування в установі виконання покарань в Україні ОСОБА_5 не має стягнень. Щодо ставлення ОСОБА_5 до праці захисник вказував, що адміністрацією установи виконання покарань не надано доказів, що ОСОБА_5 відмовляється працювати, водночас він проводить богослужіння в каплиці на території установи, що свідчить про його виправлення. Також адвокат неодноразово зауважив суду, що ОСОБА_5 засуджений на території Російської Федерації незаконно, тому вину свою у вчиненні злочину, за який відбуває покарання не визнає, що також має бути враховано судом при прийнятті рішення. Рішення комісії про відмову у застосуванні умовно-дострокового звільнення захисник просив суд до уваги не приймати, оскільки воно прийняте з порушенням прав ОСОБА_5 без захисника та адміністрація колонії не надавала захиснику інформації, необхідної для надання правової допомоги ОСОБА_5 .

Засуджений ОСОБА_5 заяву свого захисника про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування призначеного покарання просив задовольнити, вважає що довів своє виправлення, оскільки не допускає порушень режиму відбування покарання та не має стягнень. Щодо свого відношення до праці пояснив, що з приводу працевлаштування до адміністрації колонії не звертався та робіт з благоустрою не виконує, проводить богослужіння в каплиці на території установи та вважає, що такого роду діяльність доводить його виправлення. Вину свою у вчиненні злочину, за який відбуває покарання ОСОБА_5 не визнав, оскільки був засуджений незаконно за фальсифікованими документами на території Російської Федерації, і такі випадки засудження українців в Росії є частими через негативне ставлення і конфлікт між державами. Під час розгляду справи Чертанівським районним судом м.Москви вину у вчиненні злочину визнавав з метою пом`якшити собі покарання.

Представник установи виконання покарань ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, що не є перешкодою для розгляду справи з огляду на положення ч.5 ст.539 КПК України.

Прокурор проти умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 від подальшого відбування покарання заперечував, так як вина його у вчиненні злочину, за який він відбуває покарання, встановлена вироком суду, який визнано на території України, проте засуджений своєї вини не визнає, що виключає можливість його дострокового виправлення. Про виправлення повинна свідчити поведінка засудженого за весь період відбування покарання, водночас ОСОБА_5 притягувався до дисциплінарної відповідальності, відбуваючи покарання у виправній колонії на території Російської Федерації. Відбуваючи покарання на території України в ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» ОСОБА_5 характеризується посередньо та жодного разу не заохочувався, не виявляє бажання працювати, що вказує на те, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, відтакпідстави для застосування до нього положень ст.81 КК України відсутні.

Заслухавши пояснення захисника, засудженого, думку прокурора, дослідивши матеріали заяви та особової справи засудженого суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_5 засуджений вироком від 16.12.2014 року Чертанівського районного суду м.Москви Російської Федерації за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30, п. «г» ч.4 ст.228-1 КК РФ із застосуванням ст.64 КК РФ до 6 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Строк відбування покарання йому визначено рахувати з 12.08.2014 року.

Даний вирок переглядався в апеляційному порядку та ухвалою судової колегії по кримінальним справам Московського міського суду від 25.02.2015 року залишений без змін. Згідно розпорядження Чертанівського районного суду м.Москви вирок набрав законної сили 25.02.2015 року.

Ухвалою від 08.06.2018 року Казанківського районного суду Миколаївської області задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Чертанівського районного суду м.Москви щодо ОСОБА_5 у відповідність із законодавством України. Приведено вирок Чертанівського районного суду м.Москви від 16.12.2014 року щодо ОСОБА_5 , відповідно до якого він був засуджений за ч.3 ст.30, п. «г» ч.4 ст.228-1 КК РФ із застосуванням ст.64 КК РФ до 6 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму у відповідність із законодавством України. Вирішено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч.2 ст.307 КК України до 6 років позбавлення волі без конфіскації майна з відбуванням покарання в кримінальній установі закритого типу. Ухвала набрала законної сили 18.06.2018 року.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 26.09.2019 року ОСОБА_5 зараховано в строк відбування покарання у виді позбавлення волі термін попереднього ув`язнення з 12.08.2014 року по 25.02.2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до положень ч.3 ст.611 КПК України, до особи, переданої в Україну для подальшого відбування покарання, може бути застосовано умовно-дострокове звільнення, амністію або здійснено помилування у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За змістом статті 81 КК України, умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання можливе лише за сукупністю так званої матеріальної підстави та формальної передумови, де матеріальною підставою умовно-дострокового звільнення є доведеність засудженим своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці свого виправлення, а формальною передумовою є відбуття засудженим певної частини покарання (п. 3 ч. 1 ст. 81 КК України).

За даними особової справи засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 12.08.2014 року, утримувався у СІЗО м.Москви №1 Російської Федерації та з 18.03.2015 року відбував покарання у ФКУ ВК-2 УФВП Росії по Ярославській області. З 10.07.2019 року утримувався в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор». З 25.07.2019 року відбуває покарання в ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)».

Відтак, з урахуванням строку попереднього ув`язнення, зарахованого на підставі ухвали Арбузинського районного суду Миколаївської області від 26.09.2019 року на виконання положень ч.5 ст.72 КК України строк призначеного ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі спливає 30.01.2020 року та на момент розгляду судом питання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 відбув більше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин, передбачений ч.2 ст.307 КК України, що є передумовою застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Водночас, згідно роз`яснень п.п. 2, 17 постанови №2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання.

Відбуваючи покарання у ФКУ ВК-2 УФВП Росії по Ярославській області (м.Рибінськ) ОСОБА_5 6 разів заохочувався за добру поведінку та сумлінне ставлення до праці додатковими посилками. Мав одне стягнення, на даний час стягнення погашене. Характеризувався задовільно.

За час відбування покарання в ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» ОСОБА_5 характеризується задовільно, про наявність позитивних змін у його поведінці свідчить участь у програмах диференційованого виховного впливу. ОСОБА_5 підтримує спілкування з родичами, що свідчить про наявність у нього належних соціальних зв`язків.

Стягнень та заохочень ОСОБА_5 в цей період не мав.

При цьому слід зазначити, що недопущення ОСОБА_5 порушень правил поведінки засуджених за час відбування покарання в ДУ «Арбузинська виправна колонія (№8)» не свідчить про його сумлінну поведінку, оскільки в силу ст.9 КВК України, засуджені зобов`язані виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб, виконувати вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, ввічливо ставитися до персоналу, а також до інших засуджених.

Тож, дотримання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком, а не правом засудженого і вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення, а не його утримання від неправомірної поведінки.

ОСОБА_5 має право працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією установи, проте своїм правом не користується, бажання працювати не виявляє, уникає робіт з благоустрою установи, не бачить суспільної необхідності у їх виконанні. Зазначене встановлено судом зі змісту характеристики засудженого ОСОБА_5 від 11.12.2019 року, даних оцінки ступеню виправлення засудженого згідно щоденника індивідуальної роботи з засудженим ОСОБА_5 станом на 02.08.2019 року та 29.11.2019 року. Також в судовому засіданні ОСОБА_5 пояснив, що з приводу працевлаштування до адміністрації установи виконання покарань не звертався, робіт з благоустрою колонії не виконує. За станом здоров`я жодних обмежень щодо праці ОСОБА_5 не має. Відтак, під час відбування покарання в ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» засудженим не виявлено сумлінного ставлення до праці.

Такого висновку не спростовують доводи захисника про те, що адміністрацією установи виконання покарань не надано підтвердження відмови засудженого працювати, або пропозиції роботи з боку адміністрації установи, оскільки за змістом ст. 118 КВК України особи, засуджені до позбавлення волі мають право, а не обов`язок працювати і не можуть примушуватись до праці, бажання працювати є проявом їх власної волі. Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу, належно виконує роботу, дбайливо ставиться до робочого інструменту, не порушує правил техніки безпеки. За даними щоденника індивідуальної роботи з засудженим ОСОБА_5 йому роз`яснювались положення ст.118 КВК України (зворотна обкладинка щоденника), також йому неодноразово роз`яснені положення ст.ст.81,82 КК України. Щодо богослужінь у каплиці на території установи виконання покарань, то дана обставина враховується судом як така, що свідчить про наявність позитивних змін в поведінці засудженого, проте не свідчить про сумлінне ставлення його до праці.

Оцінюючи ставлення засудженого до вчиненого злочину слід зазначити, що до ОСОБА_5 за його ініціативою, за його згоди з усвідомленням всіх передбачених законом наслідків застосовано саме процедуру визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передачі засуджених осіб, визначену главою 46 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.603 КК України вирішуючи питання про виконання вироку іноземної держави суд не перевіряє фактичні обставини справи, встановлені вироком іноземної держави та не вирішує питання про винуватість особи. Розглядаючи питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суд також не має повноважень перевіряти зазначені обставини, як не уповноважена їх перевіряти і установа виконання покарань. Законодавство України не містить в цій частині будь-яких особливостей виконання вироків, ухвалених судами Російської Федерації.

Відповідно до положень ч.2 ст.611 КПК України, виконання покарання в Україні стосовно переданої особи, засудженої вироком суду іноземної держави, здійснюється згідно з кримінально-виконавчим законодавством України. Щодо засудженого, переданого для відбування покарання в Україні, настають такі самі правові наслідки, як і щодо осіб, засуджених в Україні за вчинення такого ж кримінального правопорушення.

Відтак, оскільки суду не надано доказів іншого, суд виходить з того, що ОСОБА_5 відбуває покарання за вчинений ним злочин та звільнення засудженого умовно-достроково можливе лише у встановленому ст.81 КК України порядку, у разі доведення засудженим свого виправлення, що передбачає, в тому числі, критичну оцінку вчиненого злочину.

Щодо зазначених захисником порушень з боку адміністрації ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» під час розгляду питань про наявність підстав для звернення до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 , встановлення відносно нього адміністративного нагляду, слід зазначити, що рішення адміністрації установи виконання покарань можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Крім того, дані рішення не є для суду обов`язковими та вирішуючи питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 суд виходить із наявних в особовій справі засудженого та досліджених в судовому засіданні даних про його поведінку під час відбування покарання.

Так, судом встановлено, що поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною. Засуджений має 6 заохочень під час перебування у ФКУ ВК-2 УФВП Росії по Ярославській області, водночас до нього застосовано одне стягнення, яке погашене у встановленому законом порядку, проте враховуються судом як характеристика поведінки засудженого протягом цього періоду відбування покарання. Наявність заохочень у зазначений період свідчить, що обвинувачений став на шлях виправлення, проте процес виправлення на даному етапі ще не був завершений. Під час відбування покарання в ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» ОСОБА_5 поведінкової активності, яка б свідчила про його виправлення не виявляв, як не виявляв і сумлінного ставлення до праці. З огляду на викладене, судом не встановлено підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 .

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, ст. 539 КПК України, суд

у х в а л и в :

В задоволенні заяви захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо її не буде скасовано.
Повний текст ухвали проголошено 17січня 2020 року о 08 год. 40 хв.

Суддя ОСОБА_1