У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 336/921/16-к

№ 1-в/336/188/2019

19 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника органу пробації ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області

про скасування звільнення від покарання та направлення в місця позбавлення волі

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Запоріжжі, має середню спеціальну освіту, працює водієм у ТОВ «Юністар-Авто», є гр-ном України, українцем, не одруженим, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого 15.09.2016 року вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за ст. 289 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки;

В С Т А Н О В И В:

Шевченківський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області звернувся до суду із вищевказаним поданням, за яким просить суд через систематичне вчинення засудженим адміністративних правопорушень у період випробування скасувати звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, призначене вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.09.2016 року, та направити засудженого для відбування покарання в місця позбавлення волі строком на 5 років.

У судовому засіданні представник органу пробації наполіг на поданні за вищевказаними підставами, а прокурор з ним не погодився, вказуючи на те, що хоча засуджений і вчинював адміністративні правопорушення, всі вони стосувалися порушення правил безпеки дорожнього руху, форма вини за якими є необережною, а тому вказане не може свідчити, що засуджений не бажав стати на шлях виправлення.

Засуджений та захисник також заперечили на подання, вказуючи на те, що вчинення ОСОБА_5 адміністративних правопорушень лише пов`язане із специфікою роботи засудженого.

Вислухавши думки учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню.

Вимогами ч.1 ст. 539 КПК України встановлено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що вироком від 15 вересня 2016 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя засудив:

«Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 289 ч. 2 КК України, на підставі чого призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення, якщо він протягом 3 (трьох) років не вчинить нового злочину.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти орган кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в орган кримінально-виконавчої інспекції».
Статтею 166 КВК України визначено, якщо засуджений не виконує обов`язки, встановлені цим Кодексом, Законом України "Про пробацію", а також покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.
Подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання вноситься до суду після застосування уповноваженим органом з питань пробації до засудженого письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.
У разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.
Крім того, положеннями ч.2 ст. 78 КК України передбачено, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_5 дійсно з 17.12.2016 року по 06.08.2019 року, тобто під час встановленого судом випробування, було вчинено вісім адміністративних правопорушень, за які він кожного разу піддавався адміністративному стягнення у виді штрафу.

Системний аналіз вищевказаних положень КВК України та КК України свідчить про те, що саме по собі систематичне вчинення засудженим правопорушень, що потягли за собою адміністративні стягнення, не є підставою для скасування судом звільнення від призначеного покарання та направлення засудженого для відбування такого покарання, бо обов`язкою умовою для вказаного є встановлення при цьому судом небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, усі вчинені ним адміністративні правопорушення дійсно стосувалися порушення правил безпеки дорожнього руху.

При цьому, суд погоджується із доводами сторони захисту про те, що вчинення ОСОБА_5 вказаних правопорушень пов`язане лише із специфікою роботи засудженого, адже в матеріалах справи наявні докази того, що ОСОБА_5 під час перебування на випробуванні, як і натепер, був працевлаштований водієм: у ТОВ «Приміські маршрути»,а згодом у ТОВ «Юністар-Авто».

Більш того, матеріали справи не містять жодних доказів того, що під час випробування ОСОБА_5 порушував покладені на нього вироком суду обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції (органу пробації), повідомляти орган кримінально-виконавчої інспекції (орган пробації) про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в орган кримінально-виконавчої інспекції (орган пробації). При цьому, сам представник органу пробації підтвердив суду те, що засуджений вказаних обов`язків й не порушував.
Більш того, в особовій справі засудженого містяться характеристики на нього як з місця постійного проживання, так і з місця його роботи. І таки характеристики є виключно позитивними.
З викладеного суд доходить обґрунтованого висновку, що систематичне вчинення під час випробування засудженим правопорушень, що потягли за собою адміністративні стягнення, не може свідчити про небажання ОСОБА_5 стати на шлях виправлення, адже при цьому він був працевлаштований, у зв`язку з чим займався суспільно-корисною працею, мав постійне місце роботи та місце постійного проживання, де за час перебування на випробування характеризувався виключно позитивно, та виконав при цьому покладені на нього вироком суду від 15.09.2016 року обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 318-380, 537-539 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні подання Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області про скасування звільнення від покарання та направлення в місця позбавлення волі ОСОБА_5 .
Ця ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1

19.12.19