Постанова

Іменем України
14 листопада 2019 року

м. Київ
Справа № 236/3420/15-к

Провадження № 51 - 3201 км 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянув в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 01 липня 2015 року за номером 0001335 щодо
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця в м. Красний Лиман Донецької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,
за касаційними скаргами прокурора, який брав участь в розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, - ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_6 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 03 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 .
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 лютого 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ст. 128 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.
Прийнято рішення щодо речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.
Так, 28 червня 2015 року приблизно о 02 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в коридорі кафе «Мірей», що розташоване по вул. Крупській (Студентській), 17 в м. Красний Лиман (Лиман) Донецької області, за обставин детально викладених у вироку, проявляючи злочинну недбалість, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, які він в даній обстановці повинен був і міг передбачити, діючи необережно, обійшов ОСОБА_6 ззаду, обхопив рукою в захват його шию та почав таким чином стискати, доки не відчув припинення опору з боку останнього. Коли ОСОБА_7 відпустив ОСОБА_6 , останній впав на кахельну підлогу коридору кафе, при цьому вдарився об неї головою. В результаті необережних протиправних дій з боку ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_6 заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 03 квітня 2019 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задоволено, вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 скасовано, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, закрито через недоведеність в його діянні складу кримінального правопорушення.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали, та короткий зміст поданих заперечень
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Обґрунтовує свою вимогу тим, що апеляційний суд, переглядаючи вказане кримінальне провадження в апеляційному порядку, допустився ряду істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до ст.ст. 412, 438 КПК України є підставою для скасування постановленої ухвали щодо ОСОБА_7 . Зокрема звертає увагу на те, що апеляційний суд в порушення вимог ст.ст. 22, 23, 94, 95 КПК України без безпосереднього дослідження доказів (повторного допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 ), дав їм іншу оцінку, дійшовши передчасного висновку про наявність підстав для закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 . Вважає, що ухвала апеляційного суду є немотивованою, в ній не дано оцінки усім доказам обвинувачення у їх сукупності, не усунуто суперечності наявних в матеріалах провадження висновків експертиз та в порушення вимог ст. 419 КПК України не зазначено відповідних мотивів прийнятого рішення. Крім того вказує на допущені апеляційним судом суперечності в мотивувальній та резолютивній частинах ухвали, а саме: в мотивувальній частині ухвали апеляційний суд робить висновок про необхідність закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 на підставі ст. 284 ч. 1 п. 3 КПК України (не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати), а вже в резолютивній частині цієї ухвали постановляє рішення про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 через недоведеність в його діянні складу кримінального правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_6 у своїй касаційній скарзі, яка за своїм змістом є аналогічною касаційній скарзі прокурора, з таких же підстав просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Крім іншого зазначає, що під час розгляду справи апеляційним судом не відмовлявся від огляду експертами для проведення відповідного дослідження, а висновки суду про те, що він відмовився від огляду експертами є помилковими, оскільки його не було повідомлено про необхідність явки до експертної установи.
В запереченнях на касаційні скарги особа, кримінальне провадження щодо якої закрито, - ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_9 вказують на безпідставність їх доводів та просять залишити їх без задоволення.
Позиції учасників судового провадження
Потерпілий в судовому засіданні вважав касаційні скарги обґрунтованими і просив їх задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні вважала касаційні скарги обґрунтованими і просила їх задовольнити.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до положень ст.ст. 418 ч. 2, 419 КПК України судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу, ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити встановлені судом апеляційної інстанції обставин з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При скасуванні або зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку чи ухвали.
При цьому, у випадку встановлення апеляційним судом обставин, передбачених статтею 284 КПК України, рішення про скасування обвинувального вироку та закриття кримінального провадження, передбачене ст. 417 КПК України, має бути належним чином мотивоване, а такі висновки суду мають бути підтверджені доказами безпосередньо дослідженими в суді апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного суду про скасування обвинувального вироку та закриття кримінального провадження на підставі ст.ст. 284, 417 КПК України має містити встановлені судом першої інстанції обставин, аналіз доказів, які судом першої інстанції були покладені в основу обвинувального вироку та відповідна власна оцінка, переоцінка таких доказів, у випадку, якщо суд апеляційної інстанції дійде висновку, що судом першої інстанції помилково було враховано той чи інший доказ як такий, що підтверджує вину особи, так і висновки щодо належності та допустимості доказів, які, на думку апеляційного суду не є такими. Дотримання принципу безпосередності дослідження доказів апеляційним судом в такому випадку є обов`язковим.

Безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами, здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.
Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.
Стаття 95 КПК України наголошує, що суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.
Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункти 10, 13, 15 статті 7 КПК України). Тому засада безпосередності виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, недотримання її судом, виходячи зі змісту частини другої статті 23 та статті 86 цього Кодексу, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими і враховані при постановленні судового рішення судом, крім випадків, передбачених зазначеним Кодексом, а отже, судове рішення, відповідно до статті 370 цього Кодексу, не може бути визнано законним і обґрунтованим і, згідно з частиною першою статті 412 КПК України, підлягає скасуванню.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в апеляційній скарзі стороною захисту повністю заперечувалися встановлені судом першої інстанції обставини події за участю ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_6 , заперечувалася оцінка місцевим судом показань свідків кримінального провадження, зокрема свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також покладені в основу обвинувального вироку висновки судово-медичних експертиз. В апеляційному суді ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, надав пояснення щодо обставин кримінального провадження, зазначивши, що не має відношення до виявлених у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, як про це вказує останній.
Незважаючи на вищезазначені вимоги процесуального закону апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за апеляційною скаргою сторони захисту, хоч і задовольнив її в повному обсязі, проте повторно не викликав і не допитав жодного свідка у кримінальному провадженні, обмежившись оцінкою висновків судових експертиз № 108 від 30 липня 2015 року, № 190 від 07 жовтня 2015 року, № 138/К від 18 травня 2018 року щодо наявних тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 . При цьому апеляційний суд не навів в ухвалі ґрунтовної відповіді на доводи апеляційної скарги щодо помилковості встановлених судом першої інстанції фактичним обставин події за участю ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , не вжив заходів щодо їх з`ясування, обмежившись висновком про те, що докази, досліджені судом першої інстанції, в тому числі показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , свідчать лише про факт конфлікту між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та факт перебування останнього на стаціонарному лікуванні. Крім того, апеляційний суд, за наявності в матеріалах кримінального провадження кількох висновків експертів, які суперечать один одному, не вжив усіх передбачених КПК України заходів для їх усунення та не доручив проведення експертизи, в тому числі, за клопотанням прокурора про призначення додаткової комісійної судово-медичної експертизи з обов`язковим безпосереднім дослідженням потерпілого ОСОБА_6 .
При цьому, апеляційний суд, дійшовши висновку про необхідність скасування обвинувального вироку та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , допустився суперечностей при визначенні підстави для прийняття такого рішення, в мотивувальній частині ухвали зазначив про те, що кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі ст. 284 ч. 1 п. 3 КПК України «у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати», а вже у резолютивній частині вказав, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 підлягає закриттю «через недоведеність в його діянні складу кримінального правопорушення».

Отже, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами ст. 438 ч. 1 п. 1 КПК України є підставою для скасування такого рішення.
За таких обставин, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, а касаційні скарги прокурора та потерпілого задоволенню частково.
При новому розгляді в суді апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог ст.ст. 22, 23, 94, 95 КПК України, перевірити доводи апеляційної скарги та інші доводи касаційних скарг, дослідити обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінити докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційні скарги прокурора, який брав участь в розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, - ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Донецького апеляційного суду від 03 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3