Справа № 684/864/18
Провадження № 1-кп/684/4/2019
ВИРОК
іменем України
01 листопада 2019 року

Старосинявський районний суд Хмельницької області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участісекретарів с/з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
представника потерпілої ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Стара Синява кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000097 від 25 липня 2018 року про обвинувачення
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Мисюрівка Старосинявського району Хмельницької області, громадянки України, з середньою освітою, непрацюючої, з інвалідністю ІІІ групи, жительки АДРЕСА_1 , раніше несудимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
Обвинувачена ОСОБА_7 24 липня 2018 року близько 20.00 год., перебуваючи на пасовищі громадського користування у с.Мисюрівка Старосинявського району, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_9 , вчинила бійку з останньою, в ході якої з метою спричинення їй тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій, взявши із землі у праву руку металевий ланцюг, умисно нанесла ОСОБА_9 один обвиваючий удар ланцюгом в область лівої ділянки живота та грудної клітки, внаслідок чого остання впала на землю. Після цього, ОСОБА_7 , продовжуючи свої дії, нанесла ще три удари ланцюгом по спині ОСОБА_9 в область лівого плеча, правої сторони спини та поперекової ділянки, та один удар по стегнах обох ніг ОСОБА_9 , спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді підшкірних крововиливів плечового пояса зліва, в проекції лівої лопатки, лівої здухвинної ділянки, поперекової ділянки, обох стегон, осадження шкіри спини справа, забою м`яких тканин грудної клітки, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що мають незначні скороминущі наслідки.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 не визнала себе винною у висунутому їй обвинуваченні за ч.1 ст.125 КК України, зокрема показала, що дійсно 24.07.2018 року близько 19 год. їй на мобільний телефон подзвонила дочка, яка перебувала на пасовищі із онукою, та сказали вийти навпроти них, оскільки ОСОБА_9 чіпляється до онуки Насті, тому вона вийшла з дому та направилась до пасовища, де по дорозі зустріла потерпілу ОСОБА_9 , яка наблизившись до неї на 2-3 метри вийняла з-під футболки ножа. Тоді вона взяла в руку ланцюг від корови потерпілої, який тягнувся ліворуч від неї та замахнулась даним ланцюгом на ОСОБА_9 для того, щоб вибити ножа, а після нанесеного удару схопила її за волосся та пригнула до землі, після чого тримала правою рукою за волосся, коліном лівої ноги сперлась на неї, пригнула її ліву руку до землі та забрала ножа, після чого прибіг ОСОБА_10 та конфлікт припинився, а після цього вони розійшлись по своїх домівках. Обвинувачена визнає ту обставину, що замахнулась ланцюгом в сторону потерпілої, однак не може стверджувати, що завдала таку кількість ударів, як про це вказує остання, та її дії були самозахистом, а також вказує, що вона в той момент була дуже схвильована. Заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не визнав із тих підстав, що потерпілою не доведено розміру витрат на лікування, а щодо моральної шкоди вважає, що потерпіла має намір за рахунок відшкодування такої шкоди покращити своє фінансове становище, оскільки висловлювалась, що за дані кошти придбає корову.
Незважаючи на невизнання вини, винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, підтверджується наступними дослідженими судом доказами.
Так, в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 показала, що 24.07.2018 року у вечірній час близько 20 год. вона пішла на пасовище, щоб забрати до дому свою корову та коли поверталась із коровою на ділянці дороги (прогоні) навпроти неї вибігла обвинувачена ОСОБА_7 , яка схопила ланцюг, який був біля корови та тягнувся на відстань 15 м. та почала її бити металевим ланцюгом по тілу, в область спини та тулуба, при цьому ланцюг обивав її тулуб, від чого вона впала, а обвинувачена нанесла ще близько трьох ударів ланцюгом по тілу, після чого прибіг ОСОБА_10 та Кучер відійшла. Коли вона встала та направилась з коровою до дому, обвинувачена її наздогнала та нанесла ще один останній удар по ногах, після чого пішла до дому, а вона звернулась до органів поліції. Щодо подій, які передували конфлікту між нею та ОСОБА_7 , пояснила, що в цей день вона бачила поблизу її корови на березі онуку обвинуваченої Настю, а коли підійшла забирати корову, то запитала у Насті про те, чому вона знаходилась біля її корови, на що вона відповіла, що перепинала свою корову, після чого вона забрала корову та пішла до дому. Ножа у неї з собою не було, дитині вона не погрожувала, як і не погрожувала ножем обвинуваченій, про що вона вказує в засіданні, з ножем вона по корову не ходить. Заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди підтримує.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що 24.07.2018 року він випасав худобу та почув крики, після чого підбіг ближче та з відстані 25-ти метрів бачив, як потерпіла лежала на землі, а обвинувачена ОСОБА_7 стояла над нею на наносила удари рукою, тому він почав бігти на перехрестя доріг (прогін), де відбувались ці події та кричати до них, щоб припинили та не було негативних наслідків, при цьому дивився під ноги аби не зачепитись. Коли біг не міг бачити добре подій, бо місцевість горбиста та рельєфна, а коли підбіг, то ОСОБА_7 уже не виконувала ніяких дій відносно потерпілої, потерпіла лежала на землі на животі із підігнутими руками і ногами, після чого він її підняв, на відстані метра знаходилась корова із ланцюгом, після чого через 11 хв. прийшли дочка та внучка обвинуваченої з берега. Після припинення конфлікту потерпіла з коровою пішла вперед, а обвинувачена з дітьми пішла за нею, а він пішов до дому. Початку конфлікту між ними він не бачив та не міг бачити через горбисту місцевість. ОСОБА_7 після завершення конфлікту повідомляла, що причиною конфлікту стало те, що потерпіла мала ножа та хотіла внучці ОСОБА_11 нанести тілесну ушкодження, а також вона оборонялась, при цьому в ході конфлікту ножа він не бачив ні в потерпілої, ні в обвинуваченої.
Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні дав суду показання, згідно яких зазначив, що влітку (липень-серпень) 2018 року у вечірній час він, перебуваючи вдома, почув крики та вийшов із будинку, щоб подивитись та спостерігав із свого господарства, бачив лише, що на місці події, що за 200 м. від його господарства, перебували потерпіла, обвинувачена та ОСОБА_13 , і можливо діти обвинуваченої, однак самого конфлікту між чи фактів нанесення тілесних ушкоджень він не бачив.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду показала, що потерпіла ОСОБА_9 зверталась до неї за медичною допомогою 26.07.2018 року із скаргами на біль у спині, вказавши, що її побила сусідка ланцюгом, тому оскільки потерпіла не працює, то вона вказала, що це побутова травма. При огляді пацієнта були виявлені підшкірні крововиливи на спині, в області лопаток, на плечах, попереку, ногах різних розмірів, найбільше 20 см., садна були поверхневі, більш лінійної форми, приблизно 2-денної давності, про що свідчив їх колір. Вона направила пацієнтку на рентген, однак переломів не було, тому призначила знеболююче, а також направила до сімейного лікаря, оскільки внаслідок травм грудної клітки розвивається травматична пневмонія, сімейний лікар призначав амбулаторне лікування.
Свідок ОСОБА_15 , яка є дочкою обвинуваченої, суду показала, що 24.07.2018 року у вечірній час вона з племінницею ОСОБА_16 пішли на пасовище біля берега по худобу, де вона залишила племінницю та відійшла до корови, однак почула крик потерпілої та повернувшись побачила, що ОСОБА_17 йшла з ножем в сторону Насті та нецензурно виражалась, а остання бігла до неї. Після цього, вона заспокоїла дитину та подзвонила до матері, повідомила про цю подію і попросила вийти до них, а потерпіла із своєю коровою направилась до дому. Вона із племінницею також почати йти в цьому ж напрямку та коли підійшли ближче до прогону, бачили потерпілу та матір, мати взяла щось із землі та замахнулась на потерпілу, далі була перепалка, вони обоє кричали та впали на землю, після чого підійшов ОСОБА_10 , а пізніше підійшли вони з Настею та у матері був ніж, яким потерпіла погрожувала Насті.
Неповнолітній свідок ОСОБА_16 , допитана в присутності законного представника та педагога надала аналогічні показання.
Відповідно до досліджених у судовому засіданні висновку експерта №85 від 02.08.2018 року, висновку експерта додаткового № 97 від 14.09.2018 року у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: підшкірних крововиливів плечового пояса зліва, в проекції лівої лопатки, лівої здухвинної ділянки, поперекової ділянки, обох стегон, осадження шкіри спини справа, забою м`яких тканин грудної клітки, які відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що мають незначні скороминущі наслідки. Вказані виявлені у потерпілої ОСОБА_9 тілесні ушкодження могли утворитись за 2-3 доби до огляду хірургом (26.07.2018 року) від щонайменше 7-ми разової травмуюючої дії тупих твердих предметів, можливість утворення на тілі виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень при обставинах, вказаних у матеріалах справи, а саме допиту потерпілої, не виключається. (арк.пров. 17-18, 24-25).
Клопотання захисника про необхідність визнання вказаних висновків судово-медичної експертизи недопустимим доказом, оскільки Хмельницьке бюро судово-медичної експертизи та його Летичівський міжрайонний відділ є не державною установою та медична документація потерпілої надана експерту без ухвали про тимчасовий доступ до речей та документів, судом відхиляються, так як відповідно до положень п.2 ч.2 ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» - до державних спеціалізованих установ, які мають право здійснювати судово -експертну діяльність у кримінальному провадженні, належать науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України. В даному випадку установа Хмельницьке обласне бюро судово-медичної експертизи, експертом Летичівського міжрайонного відділення якої було проведено досліджені висновки судово-медичної експертизи №85 від 02.08.2018 року, № 97 від 14.09.2018 року 8, є судово-медичною установою Міністерства охорони здоров`я України. Щодо надання медичної документації для проведення вказаних експертиз, то потерпіла у судовому засіданні підтвердила, що такі документи надала добровільно самостійно. Таким чином, підстави для визнання вказаних висновків експерта недопустимими доказами відсутні.
Окрім цього, винність обвинуваченої у вчиненні інкримінованого злочину також доводиться дослідженими в судовому засіданні доказами:

-заявою потерпілої від 24.07.2018 року, згідно якої вона просить притягнути до відповідальності ОСОБА_7 , яка 24.07.2018 року спричинила їй тілесні ушкодження (арк. пров. 9);

-даними протоколу проведення слідчого експерименту із потерпілою ОСОБА_9 із додатком - диском із відеозаписом проведення слідчої дії від 20.09.2018 року, під час якого потерпіла у присутності двох понятих розповіла та відобразила на місці події - на території поблизу пасовища обставини за яких ОСОБА_7 нанесла їй тілесні ушкодження за допомогою металевого ланцюга (арк. пров. 40-44);

-даними протоколу огляду від 27.09.2018 року, в ході якого оглянуто кухонний ніж, який видала обвинувачена ОСОБА_7 із власного господарства по АДРЕСА_1 (арк. пров. 54-56);

-даними протоколу огляду ножа від 27.09.2018 року, в ході якого в присутності потерпілої оглянуто кухонний ніж, який видала обвинувачена ОСОБА_7 із власного господарства, та потерпіла повідомила, що їй невідомо про те, кому належить даний ніж (арк. пров. 57-59);

-даними протоколу проведення слідчого експерименту із свідком ОСОБА_18 із додатком - диском із відеозаписом проведення слідчої дії від 10.11.2018 року, під час якого свідок повідомив та відтворив обставини, аналогічні його показанням (арк. пров. 57-59).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №603 від 04.10.2018 року ОСОБА_7 на момент вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення виявляла органічний емоційно-лабільний розлад та виявляє такий розлад на час проведення експертизи, проте на час вчинення злочину та даний час може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

При цьому, суд критично оцінює покази обвинуваченої про те, що вона ненавмисно та в порядку самозахисту лише замахнулась металевим ланцюгом в сторону потерпілої з метою вибити в неї з рук ножа, можливо попала по тулубу, та розглядає як обраний цією особою спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення та ухилення від відповідальності.
Такі показання обвинуваченої спростовуються детальними і послідовними показаннями самої потерпілої ОСОБА_9 , які вона надавала після попередження про кримінальну відповідальність, щодо механізму та кількості нанесення їй ударів зі сторони обвинуваченої, які в свою чергу повністю узгоджуються із висновками судово-медичного експерта №85 від 02.08.2018 року, висновку експерта додаткового № 97 від 14.09.2018 року, яким визначено, що можливість утворення на тілі виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень при обставинах, вказаних у матеріалах справи, а саме допиту потерпілої, не виключається.
Крім цього, суд враховує локалізацію та характер тілесних ушкоджень, які виявлені у потерпілої згідно висновку судово-медичного експерта, зокрема їх спричинення від щонайменше 7-ми разової травмуюючої дії тупих твердих предметів, що дозволяє виключити можливість їх утворення ненавмисно при самозахисті та свідчать про наявність умислу на їх спричинення.
При цьому, сама ж обвинувачена, а також допитані свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 підтвердили наявність конфлікту між обвинуваченою та потерпілою 24.07.2018 року на території поблизу пасовища с.Мисюрівка.
В ході судового розгляду не встановлено наявність підстав самозахисту обвинуваченої, оскільки встановити чи дійсно потерпілою висловлювались погрози обвинуваченій з використанням ножа не представляється можливим, так як походження ножа, виданого обвинуваченою із власного ж господарства, не встановлено, із заявами чи скаргами з приводу неправомірних дій потерпілої обвинувачена до відповідних органів не зверталась, жодні тілесні ушкодження, які б могли свідчити про необхідність самозахисту, їй не були завдані.
До показань свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_19 щодо протиправних дій потерпілої слід віднести критично, оскільки ці особи є близькими родичами обвинуваченої.
Зважаючи на наведене, суд, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, та оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні злочину та кваліфікує її дії за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Згідно ч. 2 ст. 50, ч. 2 ст. 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості,фактичні обставини вчинення злочину, особу винної, яка раніше не судима та вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується добре, має інвалідність третьої групи.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання в ході судового розгляду не встановлено.

Враховуючи наведене, а також те, що обвинувачена є особою із інвалідністю третьої групи, перебуває на обліку в лікаря невропатолога, не працює, однак отримує пенсію, суд приходить до переконання, що обвинуваченійслід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді штрафу, оскільки таке покарання буде необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Щодо вимог цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 суд приходить до висновку про його задоволення частково.
Так, відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема копії амбулаторної медичної картки ОСОБА_9 та довідок лікаря травматолога та сімейного лікаря, 26.07.2018 року потерпіла звернулась за медичною допомогою з приводу отриманих травм та їй було призначено амбулаторне лікування.
Враховуючи в сукупності надану накладну аптеки « ІНФОРМАЦІЯ_2 » засвідчену печаткою ФОП ОСОБА_20 № 38 від 26.07.2018 року на придбання ліків та наявні в матеріалах амбулаторної медичної картки потерпілої дані про лікарські призначення, суд вважає обґрунтованим витрати, пов`язані із лікуванням потерпілої в сумі 2781,60 грн., що підлягає стягненню із обвинувачено на користь потерпілої.
При цьому, доводи сторони захисту про те, що вказані ліки не були відпущені на підставі наданої потерпілою ФОП ОСОБА_20 накладної, що підтверджується інформацією ФОП ОСОБА_21 , не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суду не надано доказів щодо повноважень ФОП ОСОБА_21 надавати інформацію щодо діяльності іншого суб`єкта підприємницької діяльності та заперечувати видані ним документи, зокрема, належних доказів щодо правонаступництва чи інших підстав.
Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до переконання, що у зв`язку з ушкодженням здоров`я та протиправною поведінкою обвинуваченої потерпілій заподіяно моральну шкоду, оскільки вона перенесла фізичний біль, незручності і душевні страждання, змушена була лікуватись, що змінило звичний спосіб життя потерпілої та потребувало додаткових зусиль для його відновлення.
Таким чином, на підставі вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, розмір завданої моральної шкоди слід визначити в сумі 1000 грн. та стягнути із обвинуваченої на користь потерпілої.
Запобіжний захід не обирався, процесуальні витрати відсутні, питання про речові докази слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 40 (сорока) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) грн.
Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 2781,60 грн. матеріальної шкоди та 1000 моральної шкоди, а всього 3781,60 грн.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Речові докази у справі: кухонний ніж, який зберігється в кімнаті збереження Речових доказів Старосинявського ВП - знищити, диски CD-R із відео файлами слідчих експерементів із потерпілою, свідком, пояснень ОСОБА_7 зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Старосинявський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Обвинуваченій та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення. Копія вироку може бути отримана в суді учасниками судового провадження.

Головуюча суддя ОСОБА_1