Номер провадження: 11-кп/813/677/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого смудді - ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_8 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05.12.2018 року про відмову в задоволенні клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (УДЗ) у відношенні

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миколаєва, Українки, громадянки України, з середньо-спеціальною освітою, не заміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:

-16.12.2014 року Ленінським районним судом м. Миколаїва за ст. 185 ч. 1 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України, звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.

Оскаржуваною ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05.12.2018 року було відмовлено в задоволенні клопотання засудженої про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (УДЗ) у відношенні ОСОБА_8 .

Як вбачається з ухвали, ОСОБА_8 відбуває покарання на підставі вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15.02.2016 року за ст. 166 КК України у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16.12.2014 року та призначено остаточне покарання у вигляді 2 років 7 місяців позбавлення волі.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, застосувати до неї умовно-дострокове звільнення, оскільки вважає, що суд не в повному об`ємі вивчив всі документи, їй було відмовлено судом в задоволенні клопотання, так як вона має порушення, суд не взяв до уваги те, що вона сумлінно відносить до роботи, закінчила професійний ліцей за фахом «перукар», хоче далі працювати, але на волі, приймає участь у культурно-масових заходах, відбула вже половину строку покарання.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.

Заслухавши: доповідь судді-доповідача; захисника засудженої, яка підтримала вимоги апеляційної скарги; виступ прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, а обґрунтованим, в свою чергу, рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, п.2 ч.3 ст.81 КК України встановлює, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).

В свою чергу, п.17 зазначеної постанови передбачає, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання.

Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування. Пояснення зазначених осіб і думка прокурора мають бути відображені в протоколі судового засідання.

Так, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали суду (а.с. 17-18) та матеріалів особової справи засудженої ОСОБА_8 , остання на момент розгляду судом її клопотання 05.12.2018 року відбула 1/2 призначеного їй судом покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 років 7 місяців, що формально є підставою, відповідно до вищевказаних положень п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, для застосування відносно неї умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що засуджена ОСОБА_8 не стала на шлях виправлення.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про відмову у задоволенні клопотання засудженої дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Твердження засудженої не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами її особової справи.

Так, як вбачається із характеристики засудженої ОСОБА_8 , наданої 17.10.2018 року ДУ «Чорноморська виправна колонія №74» (а.с. 13-14), остання за час перебування в період з 11.11.2016 року у Миколаївському слідчому ізоляторі, характеризувалась посередньо, порушень режиму утримання не допускала, до роботи не залучалась та заохочень не мала, а з моменту прибуття до ДУ «Чорноморська виправна колонія №74» 04.12.2016 року була працевлаштована на виробництві, заохочень не мала, в роботі була повільною, мала низькі виробничі показники, за час перебування в установі характеризується негативно, має 4 стягнення, 2 з яких діючі.

Окрім того, з вищевказаної характеристики вбачається, що під час відбування покарання засуджена ОСОБА_8 нестійка, емоційна, не завжди спроможна контролювати свій емоційний стан; конфліктів не створює, порушує правила внутрішнього розпорядку, приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу, приймає участь у роботах з благоустрою території установи.

При цьому, 05.09.2018 року повторно розглядалась на засіданні комісії установи щодо застосування до неї ст. 81 КК України, яка дійшла висновку про необхідність відмови в направленні справи до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої у зв`язку із тим, що вона не довела своє виправлення.

Таким чином, із аналізу всього вищевикладеного, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженої ОСОБА_8 та її умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки остання, враховуючи характеристику її особи та матеріали її особової справи, відповідно до вимог ст. 81 КК України, сумлінною поведінкою своє виправлення не довела, про що вірно зазначив суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Отже, з огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування законної, обґрунтованої та вмотивованої ухвали суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання засудженої про застосування відносно неї умовно-дострокового звільнення від відбування покарання немає.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 419, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05.12.2018 року про відмову в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_8 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (УДЗ) у відношенні залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4