Справа № 703/2996/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 листопада 2019 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
за участі прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченої ОСОБА_5

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Полтава, українки, громадянки України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженої,на утриманні має трьох малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.. 89 КК України раніше не судима,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України,-
встановив:
ОСОБА_5 06 вересня 2017 року близько 11 години 30 хвилин, перебуваючи на території дитячого майданчика по вул. Коробейника у м. Сміла Черкаської області, придбала, шляхом знахідки металевий предмет, який згідно висновку експерта №1/2149 від 14 вересня 2017 року являється нунчаку, які виготовлені саморобним способом і відноситься до категорії зброї ударно-дробильної дії, який вона без передбаченого законом дозволу, зберігаючи при собі, перенесла до приміщення Південного вокзалу станції імені Т. Шевченка по пров. Я. Водяного, 7 (вул. Московській) у м. Сміла Черкаської області, де працівники поліції, під час огляду, виявили та вилучили вказані нунчаку.
Дії обвинуваченої ОСОБА_5 кваліфіковані як носіння холодної зброї, без передбаченого законом дозволу, за що передбачена відповідальність відповідно до вимог ч. 2 ст. 263 КК України.
26 вересня 2017 року між прокурором і обвинуваченою було укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до якої обвинувачена беззаперечно визнала вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України. за обставин, викладених в обвинувальному акті.
Згідно положень ст.12 КК України, злочин у вчиненні якого визнала свою вину ОСОБА_5 класифікується як злочин середньої тяжкості Шкоду внаслідок вчинення зазначеного кримінального правопорушення, було завдано лише державним чи суспільним інтересам, а тому відповідно до вимог ч.3 ст. 469 КПК України, у даному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості.
Угода про визнання винуватості від 26 вересня 2017 року, укладена між прокурором
ОСОБА_9 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні, та ОСОБА_10 . Обвинувачена повністю та беззаперечно визнала свою винуватість у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, зобов`язалася виконувати обов`язки, покладені на неї вироком суду, сторони погодились на призначення покарання в межах, встановлених санкцією ч. 2 ст. 263 КК України, за якою вона притягується до відповідальності у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В угоді зазначено, що обвинуваченій роз`яснено наслідки укладення угоди та її невиконання.
Під час судового розгляду ОСОБА_5 роз`яснено характер обвинувачення та конкретну міру покарання, погоджену сторонами угоди, наслідки укладення угоди, а саме, обмеження її права на оскарження вироку в апеляційному та касаційному порядку, відмова від права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого вона підозрюється, допиту під час судового розгляду свідків обвинувачення, подачі клопотання про виклик свідків і надання доказів, що свідчать на її користь, крім того, їй роз`яснено наслідки невиконання угоди. Після чого ОСОБА_5 , усвідомлюючи всі умови та наслідки укладеної угоди, просила її затвердити, при цьому добровільність їїпозиції не викликала сумніву.
Розглянувши угоду, вислухавши доводи прокурора, обвинуваченої, її захисника, встановивши наявність доказів, що підтверджують фактичні підстави для визнання винуватості, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, оскільки відповідає вимогам ст. 472 КПК України, дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 263 КК України, кваліфіковано правильно, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін, угода укладена добровільно, фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України.
Питання речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 124 КПК України з обвинуваченої на користь держави слід стягнути витрати за проведення експертизи в сумі 395 гривень 48 копійок.
На підставі викладеного, керуючись ст.65, ч.2 ст.263 КК України, ст.ст.100, 124, 369, 370, 371, 374-376, 395, 472 КПК України, -
засудив:
ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України і призначити покарання у вигляді штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 395 (триста дев`яносто п`ять) гривень 48 (сорок вісім) копійок.
Речові докази: нунчаку, вилучені під час огляду місця події 06 вересня 2017 року у ОСОБА_5 , які знаходяться на зберіганні в кімнаті зберіганні речових доказів Смілянського ВП ГКНП в Черкаській області знищити.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Головуючий: ОСОБА_1