УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2019 року м. Житомир

Богунський райсуд м. Житомира в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, про звільнення від покарання,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотання про звільнення від відбування призначеного покарання, оскільки останній перебуває в установі незаконно, так як відбув строк покарання за вироком Харківського обласного суду від 14.06.2001 зі змінами відповідно до ухвали Верховного Суду України від 25.12.2001, а тому його перебування в установі є незаконним.
В судовому засіданні захисник підтримала клопотання, підтримане воно і засудженим.
Прокурор заперечував щодо задоволення клопотання.

ОСОБА_7 засуджений вироком Харківського обласного суду від 14.06.2001, зі змінами відповідно до ухвали Верховного Суду України від 25.12.2001, за ст. 93 пп. «а, і, ж, з», ст. 208, ст. 222 ч. 1 КК України (1960 р.), ст.ст. 190 ч. 2, 358 ч. 1 КК України (2001 р.) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
На час вчинення ОСОБА_7 злочинів (період з вересня 1996 по лютий 1997) в Кримінальному кодексі України (в редакції 1960 р.) було визначено поняття тяжкого злочину в ст. 7-1 КК України, де було вказано, що до тяжких злочинів належать умисне вбивство (ст. 93, 94, 96). ОСОБА_7 був засуджений за вчинення тяжких злочинів ст. 93 пп. «а, і, ж, з», покарання за яке було передбачено не тільки у строковому покаранні від 8 до 15 років, але була передбачена і смертна кара.
Оскільки смертна кара була винятковою мірою покарання відповідно до ст. 24 КК (в редакції 1960 р.), вона могла бути застосована до її повного скасування. 22.02.2000 року було внесено зміни в ст. 93 КК України відповідно до Закону України від «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудових кодексів України» в частині зміни виду покарання «смертної кари» на «довічне позбавлення волі», а до вказаної дати іншими нормами права не було скасовано виняткову міру покарання, вона була зупинена, була визнана такою, що не відповідає Конституції України, проте в рішенні Конституційного Суду України не було зазначено про її скасування.

А тому при постановленні вироку щодо ОСОБА_7 14.06.2001 було застосовано покарання у виді довічного позбавлення волі, вид покарання обирався судом з урахуванням усіх обставин вчинення злочину, особи яка вчинила злочин.
Що стосується позиції засудженого щодо незаконності постановлення вироку, то місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого відбуває покарання засуджений, не має права на перегляд постановлених вироків, які набрали законної сили.

Керуючись ст.ст. 537, 539, 372, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання за вироком Харківського обласного суду від 14.06.2001, зі змінами відповідно до ухвали Верховного Суду України від 25.12.2001, за ст. 93 п. «а, і, ж, з», ст. 208, ст. 222 ч. 1 КК України (1960 р.), ст.ст. 190 ч. 2, 358 ч. 1 КК України (2001 р.) у зв`язку з відсутністю підстав.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 7 днів з дня оголошення, засудженим протягом того ж часу з дня отримання копії ухвали (повного тексту).

Суддя ОСОБА_1