У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 листопада 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого слідчого відділення Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001278 від 27 жовтня 2019 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України погоджене прокурором про арешт майна-,
ВСТАНОВИВ:
Слідчий слідчого відділення Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, із клопотанням у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001278 від 27 жовтня 2019 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України погоджене прокурором про арешт майна.
Клопотання мотивовано тим, що як встановлено досудовим розслідуванням: 27 жовтня 2019 року о 03 год. 50 хв. до чергової частини Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області надійшло повідомлення зі служби «102» ОСОБА_4 про те, що на дорозі між селами Баранинці та с. Довге Поле лежить чоловік кавказької зовнішності в якого є тілесні ушкодження голови, поряд з ним знаходиться інших чоловік - товариш потерпілого. Виїздом на місце СОГ встановлено, що 27.10.2019 близько 03 год 40 хв двоє невідомих осіб нанесли тілесні ушкодження дерев`яною палицею громадянину Грузії ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді ВЧМТ якого було доставлено в Обласний Центр неврології та нейрохірургії. Разом з потерпілим перебував громадянин Грузії ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 якому нанесли незначні тілесні ушкодження.
27.10.2019 року дані відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001278, за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що близько 03 години 20 хвилин 27 жовтня 2019 року громадянин ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з громадянин ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та невстановленими на даний час слідством особами, попередньо домовившись між собою про вчинення розбійного нападу з метою заволодіння майном громадянина Грузії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого, на невстановленому автомобілі прибули на околицю села Баранинці Ужгородського району, де залишили автомобіль, одягли на обличчя маски з метою приховати своє обличчя, після цього підійшли до автомобіля марки ВАЗ- 2103, червоного кольору, з державними номерними знаками НОМЕР_1 , в якому в той час знаходились водій даного транспортного засобу гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також двоє громадян Грузії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого ОСОБА_12 підійшов зі сторони автомобіля де на правім переднім пасажирській сидіння знаходився потерпілий ОСОБА_5 став висловлювати вимогу про передачу йому грошей в сумі 110 гривень, на що останній передав йому 20 євро, після чого ОСОБА_7 та невстановлені слідством особи із погрозою застосування фізичної сили витягнули потерпілого ОСОБА_5 із салону автомобіля на дорогу де нанесли останньому тілесні ушкодження, небезпечні для життя чи здоров`я, а саме предметом, схожим на бейсбольну биту, який за попередньою домовленістю між собою заздалегідь взяли для вчинення розбійного нападу, після чого незаконно заволоділи належними громадянину ОСОБА_5 мобільним телефоном марки « Samsung» модель «Galaxy А9», гаманцем в якому знаходились грошові кошти в сумі 105 євро та особисті документи потерпілого. Після чого близько о 16.00 години ОСОБА_7 з невстановленими особами поїхали на невстановленому слідством автомобілі на об`їзду дорогу міста Ужгорода неподалік відділення №1 «Нової Пошти», куди також під`їхали на автомобілі марки ВАЗ-2103, червоного кольору, з державними номерними знаками НОМЕР_1 , гр. ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , де ОСОБА_13 передав 35 Євро ОСОБА_8 , який діяв із ним спільно в групі та саме він повідомив останнього про те, що зустрів двох громадян Грузії, відносно яких можна вчинити розбійний напад та заволодіти їх майном, а саме грошовими коштами.
29 жовтня 2019 року слідчим СВ Ужгородського РВП було винесено постанову про зміну правової кваліфікації вчиненого кримінального правопорушення, а саме з ч. 1 ст. 121 на ч.4 ст. 187 КК України та відповідні зміни внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань в КП №0001278.
29 жовтня 2019 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчинені злочину передбаченого ч. 4 ст 187 КК України.
30 жовтня 2019 року слідчим СВ Ужгородського РВП в службовому кабінеті №8 Ужгородського РВП (с. Оноківці, вул. Головна 55) у присутності двох понятих було оглянуто та вилучено мобільний телефон марки «Nokia», моделі ТА-1024, який громадянин ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_5 надав добровільно для проведення даної дії про що написав відповідну розписку.
Згідно з положеннями абз. 1 ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Окрім цього, відповідно до кримінального процесуального закону арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів (ч. 2 ст. 170 КПК України).
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України (ч. З ст. 170 КПК України).
При цьому речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).
30жовтня 2019 року постановою слідчого слідчого відділення Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області,який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні мобільний телефон марки «Nokia», моделі ТА-1024, - поміщено до паперового конверту з відповідними записами - визнаний речовим доказом по вказаному кримінальному провадженні.
Слідчий звертає увагу на те, що згідно з п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Зважаючи на те, що вказані речі та предмети вважаються предметами, що були об`єктами кримінально протиправних дій, їх перебування на зберіганні у третіх осіб, створює високі ризики до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, передачі вказаного майна, що, своє чергою, унеможливить виконання завдань кримінального провадження, передбачених ч. 1 ст. 2 КПК України.
Згідно з ч. З ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження допускається, якщо слідчий, прокурор доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Водночас відповідно до ч. 4 ст. 132 КПК України для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.
Зважаючи на те, що вище вказані речі та предмети визнані речовим доказом, останні можуть бути використаний під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.
За приписами ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
В клопотанні слідчий вказує, що необхідно також звернути увагу, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч. 6 ст. 22 КПК України).
Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
З огляду на те, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, а також те, що у разі задоволення вказаного клопотання може бути виконане завдання арешту, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України, тобто запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення збереження речових доказів, задля захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, керуючись ст. ст. 2, 9, 16, 36, 131, 132,167, 170,171 КПК України,слідчий просить: накласти арешт на мобільний телефон марки ««Nokia», моделі ТА-1024»- який був вилучений під час огляду місця події 30.10.2019 о 15 год. 00 хвилин.
Слідчий в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином подав рапорт в якому просив проводити розгляд за його відсутності.
Власник майна в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином.
Дослідивши матеріали клопотанні слідчий суддя приходить до наступного висновку:

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За змістом ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна .

Матеріалами клопотання встановлено, що 30 жовтня 2019 року слідчим СВ Ужгородського РВП в службовому кабінеті №8 Ужгородського РВП (с. Оноківці, вул. Головна 55) у присутності двох понятих було оглянуто та вилучено мобільний телефон марки «Nokia», моделі ТА-1024, який громадянин ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_5 надав добровільно для проведення даної дії про що написав відповідну розписку, вказане підтверджується копією протоколу огляду місця події від 30.10.2019 року та копією розписки гр ОСОБА_14 , до додані до матеріалів клопотання.

Окрім того, згідно постанови слідчого від 30.10.2019 року, копія якої міститься у матеріалах клопотання, вказані вилучені речі визнано речовими доказами.

Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди
Слідчий суддя вважає, доведеним, що вилучений автомобіль, міг зберегти на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя переконаний, що слідчий довів необхідність такого арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Слідчим в клопотанні наведено достатньо підстав для застосування такого виду заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту та повернення вилученого майна.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, проведення відповідних судових експертиз та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово володіти, розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого слідчого відділення Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001278 від 27 жовтня 2019 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України погоджене прокурором про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на мобільний телефон марки «Nokia», моделі ТА-1024», який був вилучений під час огляду місця події 30.10.2019 о 15 год 00 хвилин.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1