УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2019 року

м. Київ
справа № 263/3829/17
провадження № 51-2028ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 26 вересня 2018 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 30 січня 2019 року в межах кримінального провадження

№ 0000773 від 16 квітня 2017 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що відповідно до ст. 89 КК судимостей не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.
Встановлені обставини
За вироком ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 30 січня 2019 року апеляційні скарги потерпілої та захисника залишено без задоволення, а вирок місцевого суду щодо

ОСОБА_4 без змін.
Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, засуджений звернувся до касаційного суду з касаційною скаргою, яка не відповідала ряду вимог, встановлених у ст. 427 КПК, а тому ухвалою Верховного Суду від 25 квітня

2019 року цю касаційну скаргу було залишено без руху і надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Також засудженому було роз`яснено, що в разі, якщо він не усуне зазначені в ухвалі недоліки в установлений строк, його касаційна скарга буде повернута.
У відповідь на ухвалу Верховного Суду від 25 квітня 2019 року засуджений надіслав до суду касаційної інстанції касаційну скаргу.
Суть питання
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати вирок місцевого суду й ухвалу суду апеляційної інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Мотиви Верховного Суду
Кримінальним процесуальним кодексом України (далі КПК) визначено, що касаційна скарга має відповідати вимогам, зазначеним у статті 427 КПК, і в разі недодержання суб`єктом звернення цих вимог, суд касаційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 429 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначає недоліки та встановлює строк, необхідний для їх усунення.
Залишаючи касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без руху, Верховний Суд в ухвалі від 25 квітня 2019 року вказував, що його скарга подана без додержання п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК, згідно з яким у касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Верховний Суд зазначав, що, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування судових рішень і які, на її думку, були допущені судами при винесенні вироку та ухвали, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Верховний Суд зауважив, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, при цьому перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Відсутність у касаційній скарзі зазначеного обґрунтування й недотримання положень

ст. 427 цього Кодексу перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Перевіривши повторно подану касаційну скаргу засудженого, Верховний Суд дійшов висновку, що вказані в ухвалі касаційного суду від 25 квітня 2019 року недоліки скаржник не усунув, вимог ст. 427 КПК знову не дотримався.
При повторному зверненні до касаційного суду засуджений лише формально вказує на положення статей 17, 22, 87, 89, 94, 101, 102, 358 КПК, у той же час

не наводить обгрунтування незаконності вироку місцевого суду відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК, не зазначає, у чому полягають ці порушення, як вони вплинули на законність й обгрунтованість постановленого цим судом рішення, і чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом вироку місцевого суду, з огляду на положення статей 370, 374 і 412 цього Кодексу.
Касаційна скарга взагалі не містить доводів щодо незаконності ухвали апеляційного суду, в тому числі й висновків апеляційного суду, наведених на спростування аргументів апеляційної скарги захисника.
Також у касаційній скарзі не зазначено, чи заявлялися стороною захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, які всупереч вимог ч. 3 ст. 404 КПК апеляційний суд безпідставно не задовольнив, а також, які конкретно доводи апеляційної скарги захисника в порушення ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд не дослідив, не перевірив та не оцінив,внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.
Натомість засуджений спонукає касаційний суд дослідити докази (висновки судово-медичних експертиз), вирішити питання щодо їх достовірності та дати їм іншу оцінку ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій; наголошує на однобічності й неповноті судового розгляду та на невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Посилання у касаційній скарзі на положення ст. 413 КПК мають формальний характер, оскільки доводи щодо незаконності рішень місцевого й апеляційного судів з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність відсутні, як і будь-яке обгрунтування з посиланням на конкретні норми матеріального закону.
Крім того, усупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК, вимоги засудженого про скасування щодо нього ухвали апеляційного суду з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції не відповідають змісту ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Таким чином засуджений не усунув недоліки касаційної скарги, залишеної без руху.
Верховний Суд повторно зазначає, що відсутність у касаційній скарзі обґрунтування незаконності оскаржуваних судових рішень та недотримання положень ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
З огляду на викладене, оскільки засуджений не усунув зазначені в ухвалі суду недоліки в установлений строк, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі

п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК повернути касаційну скаргу.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Повернути засудженому ОСОБА_4 його касаційну скаргу на вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 26 вересня 2018 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 30 січня 2019 року щодо нього разом із усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3