КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/649/2019 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю:

представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 червня 2018 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 та накладено арешт на мобільний телефон марки «Samsung J1» з sim-картою; мобільний телефон «Nokia 6700с- 1»; мобільний телефон «Ipone» model Fl600 іс 579C-E3085F; Ipod, model F1288, sеria 9СЩ12МЧУ75І; флеш накопичувач марки «Transcend» ємкістю 4 Gb; флеш накопичувач марки «Trans Flash 2.0 USB»; флеш накопичувач марки «PNY» ємкістю 4 Gb; флеш карта «SD Memory card SDC-16м»; флеш карта «Transcend» ємкістю 8 Gb; переносний флеш накопичувач марки «Samsung», серійний номер E26BJ10ZB09693; переносний флеш накопичувач марки «Transcend», серійний номер ємкістю 500 Gb; ніж коричневого кольору з чорним чохлом; прикраса «Pandora» з кулоном округлої форми; флеш накопичувач марки «Micro SD» ємкістю 1 Gb; флеш накопичувач марки «Transcend» ємкістю 2 Gb; пістолет типу револьвер з маркуванням «Императорський Тульний Оружейний Завод 1907»; облікова картка № НОМЕР_1 від 05.04.2017 «зняття з обліку для реалізації транспортного засобу марки «Volgswagen Polo»; браслет срібний масою 6,52г., розміром 205 мм; ланцюжок жовтого кольору; бінокль чорного кольору марки «Tasco», які були вилучені під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Цією ж ухвалою поновлено прокурору відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 строк для звернення з клопотанням про арешт майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність правових підстав для накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник власника майна ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги адвокат зазначає про невідповідність арештованого майна вимогам ст. 98 КПК України. Стверджує, що арештоване майно не входить до переліку майна визначеного ухвалою слідчого судді від 08.05.2018. Додає, що в мотивувальній частині ухвали не зазначено власника житлового приміщення.
Також апелянт вказує на порушення слідчим суддею вимог ч. 1 ст. 172 КПК України та зазначає, що слідчим суддею безпідставно поновлено прокурору строк для подачі клопотання по арешт майна.
Заслухавши доповідь судді, позицію представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника власника майна задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судове засідання по розгляду згаданої апеляційної скарги призначено слуханням в апеляційній інстанції на 14 годину 15 хвилин 01.10.2019 року, про що надіслано повідомлення прокурору 09.09.2019 року, проте в судове засідання прокурор не прибув, про причини своєї неявки суду не повідомив, у зв`язку із чим, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність прокурора.
Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні Головного слідчого управління Національної поліції України перебувають матеріали кримінального провадження №0003707, відомості про яке 08.09.2014 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 194 КК України.
08.06.2018 прокурор відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучено під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яке ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 червня 2018 року, задоволено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.
КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.
Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Задовольняючи клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно зазначене у клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.
Посилання апелянта на невідповідність арештованого майна вимогам ст. 98 КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами провадження, а саме постановою про визнання речових доказів від 06.06.2018 року, відповідно до якої, майно, на яке слідчий просить накласти арешт, визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні (а.с. 21).
Твердження адвоката про те, що в мотивувальній частині ухвали не зазначено власника житлового приміщення, не тягне за собою скасування оскаржуваного судового рішення, з урахуванням вимог ст. 173 КПК України, яка містить перелік підстав для скасування і до яких наведена підстава не належить. З цих же підстав не заслуговують на увагу і посилання апелянта на порушення вимог ст. 172 КПК України.
Доводи апеляційної скарги представника власника майна стосовно безпідставного поновлення прокурору строку із зверненням до суду із клопотання про арешт майна, слід визнати необгрунтованими, оскільки ініціатор клопотання звертаючись до суду, ставив питання про поновлення строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України, посилаючись на великий обсяг та тривалість проведених слідчих дій та території Харківської області, проведення інших слідчих дій та неможливість своєчасного долучення до матеріалів клопотання копії документів на його обгрунтування, у зв`язку із чим слідчий суддя прийшов до висновку про наявність правових підстав для його поновлення, з чим погоджується і колегія суддів.
Посилання сторони захисту на те, що арештоване майно не входить до переліку майна, визначеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.05.2019 року, слід визнати непереконливими, з урахуванням відповідності майна критеріям визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України.
Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 червня 2018 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ ________________________ _______________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4