490/4857/18 21.05.2019
н/п 1-кс/490/2806/2019
Справа № 490/4857/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши клопотання слідчого СУ ГУНП у Миколаївській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0005267 від 05.12.2017 про надання тимчасового доступу до документів,

в с т а н о в и в:
07 травня 2019 року слідчий СУ ГУНП у Миколаївській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва з клопотанням про тимчасовий доступ до речей та документів, в електронному та друкованому вигляді, які перебувають у володінні АТ " ІНФОРМАЦІЯ_1 ": АДРЕСА_1 , в рамках досудового розслідування кримінального провадження №0005267 від 05.12.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України.

Вивчивши подане клопотання слідчого, вважаю його таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 160 КПК України в клопотанні зазначаються:

1) короткий виклад обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з яким подається клопотання;

2) правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

3) речі і документи, тимчасовий доступ до яких планується отримати;

4) підстави вважати, що речі і документи перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи;

5) значення речей і документів для встановлення обставин у кримінальному провадженні;

6) можливість використання як доказів відомостей, що містяться в речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів, у випадку подання клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю;

7) обгрунтування необхідності вилучення речей і документів, якщо відповідне питання порушується стороною кримінального провадження.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про інформацію" № 2657-ХП від 02 жовтня 1992 року, п.п.1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" № 2346-Ш від 05 квітня 2001 року, ч. 4 ст. 51 Закону України "Про банки та банківську діяльність" № 2121-Ш від 07 грудня 2000 року документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) є засоби певної форми на паперовому, електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку. При цьому одним з видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби (платіжні картки тощо), які являють собою емітовані в установленому законодавством порядку пластикові чи іншого виду картки, що використовуються для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або банку, а також для здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Платіжні картки є власністю емітента (банка) і надаються ним відповідно до умов договору клієнту, в тому числі і фізичній особі держателю спеціального платіжного засобу, який на законних підставах використовує платіжні картки.

Аналогічні положення містяться і в "Положенні про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням", затвердженому постановою Правління НБ України від 30 квітня 2010 року №223, за яким спеціальним платіжним засобом, поряд з іншими, також визнається платіжна картка, що виконує функцію засобу ідентифікації, за допомогою якого її держатель здійснює платіжні операції, установлені договором з емітентом банком, що є членом платіжної системи та здійснює емісію спеціальних платіжних засобів, тобто проводить операції з їх випуску ( п. 1.4).

Також відповідно до вимог зазначеного "Положення" емітент може надавати фізичним особам, які не здійснюють підприємницької діяльності, особисті спеціальні платіжні засоби, а тим, хто є суб`єктами господарювання, - корпоративні спеціальні платіжні засоби, у тому числі і платіжні картки, які є власністю емітента (банка) і можуть передаватися у власність або надаватися в користування клієнту відповідно до умов договору, на підставі якого надається та використовується цей платіжний засіб (п.п. 2.2, 2.3).

Таким чином, враховуючи те, що пластикова картка є лише засобом доступу до розрахункового рахунку, де можуть зберігатися грошові кошти, з метою дотримання гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження та з метою уникнення недотримання визначеної законом процедури судочинства, слідчий суддя вважає наведені порушення вимог кримінально процесуального закону істотним та у відповідності до положень ч. 6 ст. 9 КПК України та ст. ст. 159, 160, 161 КПК України, визнає їх підставою для відмови у задоволенні клопотання.
На підставі викладеного і керуючись ст. 159, 160, 161 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:
У наданні слідчому Слідчого управління ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 тимчасового доступу до документів, в рамках досудового розслідування кримінального провадження №0005267 від 05.12.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили негайно після її проголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_4