Справа № 367/5105/19
Провадження №1-кп/367/439/2019
УХВАЛА
Іменем України
про повернення

06 серпня 2019 року Ірпінський міський суд Київської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду кримінальне провадження, внесене 16.05.2018 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000924, по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України,

в с т а н о в и в:

До суду з Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області надійшов обвинувальний акт по зазначеному вище кримінальному провадженню.

В судовому засіданні прокурор висловила думку, що обвинувальний акт відповідає вимогам закону і підлягає призначенню до судового розгляду.

Представник потерпілої притримався такої ж думки, але вказував, що прокурором не додано до обвинувального акту цивільний позов потерпілої, поданий під час досудового розслідування.

Захисник вказував, що хоч прокурором і не було виправлено недоліки обвинувального акту, зазначені в ухвалі суду про повернення обвинувального акту, можливо призначити обвинувальний акт до розгляду у відкритому судовому засіданні. Обвинувачений підтримав думку захисника.

Потерпіла в судове засідання не з?явилась, поважні причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Також у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.12 № 223-1430/0/4-12 зазначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному, до нього не долучено передбачені законом додатки.

Відповідно до п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, в тому числі, найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, вказані обставини повинні бути зазначені в обвинувальному акті, оскільки згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування таких обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого, а суд розглядає справу лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч. 1 ст. 337 КПК України).

До того ж, під час судового розгляду справи згідно ст. 348 КПК України суд зобов?язаний роз?яснити обвинуваченому суть обвинувачення. Тому не викладення зрозумілого, конкретизованого обвинувачення позбавляє суд виконати вказану норму закону.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).

В рішенні від 25.07.2000 р., у справі «Маттоціа проти Італії» зазначено: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 01.03.2001р. по справі «Даллос проти Угорщини, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).

Зазначений вище обвинувальний акт містить не зрозуміле і не конкретизоване обвинувачення.

Так, як при викладенні фактичних обставин правопорушення, так і при викладенні формулювання обвинувачення, не зазначено умисел на заподіяння якої тяжкості тілесних ушкоджень був у ОСОБА_6 , коли ним наносились удари ОСОБА_8 .

Вказані вище недоліки позбавляють суд можливості роз?яснити обвинуваченому суть пред?явленого обвинувачення, а йому самому розуміти у скоєнні яких дій його звинувачують.

Крім того, всупереч п. 2 ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акту не було додано цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 , який нею було подано під час досудового розслідування, про що свідчить відмітка на листі її представника від 07.11.2018р.

Зазначені недоліки обвинувального акту суперечать вказаним вище вимогам Кримінального процесуального кодексу України, що згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України дає підстави суду повернути його прокурору для виправлення недоліків.

Також в судовому засіданні захисником було подано скарги на бездіяльність старшого слідчого СВ Ірпінського відділу поліції ГУ НП у Київській області ОСОБА_10 у зв?язку із не направленням матеріалів кримінального провадження до експертної установи для проведення експертизи, призначеної ухвалою слідчого судді, а також у зв?язку із не ненаданням стороні захисту доступу до медичних карток стаціонарного хворого ОСОБА_8 .

Відповідно до ч. 2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, ніж передбачені в частині першій цієї статті, не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314 - 316 цього Кодексу.

Однак, згідно з ч. 3 ст. 303 КПК України під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, передбачені пунктами 5 та 6 частини першої цієї статті, тобто рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою, та рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом.

Отже, оскільки захисник оскаржує бездіяльність слідчого, непов`язану із відмовою у визнанні потерпілим чи щодо застосування заходів безпеки, такі скарги не можуть бути предметом оскарження під час підготовчого судового засідання, тому суд відмовляє у їх задоволенні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 290, 291, 303, 314, 315 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Повернути прокурору для усунення недоліків обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 16.05.2018 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000924, по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України.

Зазначені в ухвалі недоліки обвинувального акту прокурору усунути протягом 10 днів.

Відмовити у задоволенні скарг захисника ОСОБА_5 на бездіяльність старшого слідчого СВ Ірпінського відділу поліції ГУ НП у Київській області ОСОБА_10 .

Повний текст ухвали буде складено у строк до п`яти днів і проголошено 12.08.2019 р. о 08 год 30 хв.

На ухвалу може бути подано апеляцію до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області протягом семи днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: ОСОБА_1