Справа №463/954/19
Провадження №1-кс/463/3859/19
У Х В А Л А

04 вересня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

Слідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову про відмову у визнанні потерпілим, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_4 від 29 серпня 2019 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні за № 0000193 від 7 грудня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Просить скасувати вказану постанову та зобов`язати слідчого повторно розглянути питання про визнання її потерпілою у вказаному кримінальному провадженні.

В обґрунтування заявленої скарги покликається на те, що в даному кримінальному провадженні вважає себе потерпілою так як, на її думку, через неправомірні дії посадових осіб правоохоронних органів і органів державної влади та місцевого самоврядування отримала інвалідність, про що надано відповідні медичні документи. Крім того, вважає, що їй завдано майнову та моральну шкоду. Вважає постанову слідчого незаконною, необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам ст. 55, 110 КПК України. Факти, викладені у постанові слідчого не відповідають дійсним обставинам справи, постанова не є вмотивованою та не містить жодної підстави вважати ОСОБА_3 особою, якій не завдано шкоди. Крім того, попередні дві постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілої були скасовані слідчим суддею.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явилась, подала заяву відповідно до якої скаргу просила розглянути у її відсутності, оскільки не може з`явитись в судове засідання через стан здоров`я.

Слідчий, а також інший представник органу досудового розслідування в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомленими про час і місце його проведення, про причини неявки не повідомили. За таких обставин у відповідності до ч. 3 ст. 306 КПК України вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності представника органу досудового розслідування.

За таких обставин вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності скаржника та представника органу досудового розслідування.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
З матеріалів скарги вбачається, що постановою від 29 серпня 2019 року слідчий Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 відмовив у визнанні ОСОБА_3 потерпілою в кримінальному провадженні № 000193 від 7 грудня 2018 року. З постанови вбачається, що слідчий вважає правом органу досудового розслідування визнання особи потерпілою, а не обов`язком. Крім того, зазначає, що на час винесення постанови не встановлено фактів спричинення ОСОБА_3 шкоди, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання вказаної особи потерпілою.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого.

У частині 2 статті 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Таким чином, слідчий виносячи оскаржувану постанову повинен був надати аналіз та вказати мотиви прийняття оскаржуваної постанови виходячи з дослідження всіх наявних в матеріалах кримінального провадження даних щодо можливого спричинення ОСОБА_3 як матеріальної так і моральної шкоди, в тому числі можливого тривалого невиконання рішення суду з приводу поновлення на роботі та даних щодо тривалого періоду відсутності в ОСОБА_3 доходів при наявному вказаному вище рішенні.

Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною нормою мають бути належним чином мотивовані.

ОСОБА_3 виконала покладені на неї вимоги КПК України подачі доказів спричинення їй шкоди, про що може свідчити наявність медичних документів про стан здоров`я заявника. Крім того, з постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду в справі № 813/719/16 вбачається, що судом при ухвалені рішення встановлено факт не поновлення ОСОБА_3 на роботі на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2008 року в справі № 2а-1041/08 та рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року, констатовано протиправність бездіяльності Винниківської міської ради та Виконавчого комітету Винниківської міської ради щодо невиконання рішення суду та виплати середнього заробітку. Крім того, констатовано протиправність дій органів виконавчої служби щодо виконання рішень судів.

З оскаржуваної постанови вбачається, що слідчим не надано оцінки обставинам викладеним в заяві про злочин, в тому числі щодо тривалого строку невиплати заробітної плати скаржнику. Слідчим не взято до уваги численні рішення судів про скасування постанов слідчих про закриття кримінального провадження, що розслідувалося працівниками органів поліції. Слідчим не наведено жодних мотивів не взяття до уваги описаних вище рішень судів. Натомість слідчий самовільно трактує право органу досудового розслідування надавати особі статус потерпілого, хоча такий обов`язок в органу досудового розслідування виникає з ст. 55 КПК України, оскільки невиконання рішення суду про поновлення на роботі протягом дуже тривалого часу вже може свідчити про спричинення особі шкоди. Щодо визначення розміру та виду шкоди, то слідчий і повинен вчинити ряд процесуальних дій для встановлення цих обставин, а не перекладати обов`язок в даному провадженні на сторону заявника, оскільки як рішеннями національних судів так і Європейського суду з прав людини констатовано факти порушення прав ОСОБА_3 . Формальний підхід до вказаних обставин з боку слідчого є неприпустимим, оскільки знову може призвести до визнання порушень з боку України взятих на себе міжнародних зобов`язань, що може бути знову встановлено відповідним рішенням Європейського суду з прав людини.

А тому вказану постанову не можна вважати належним чином мотивованою, оскільки пункт 2 ч. 5 ст. 110 КПК України визначає, що мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, а слідчим не надано оцінки всім обставинам при прийнятті оскаржуваної постанови, не наведено, які саме проведено слідчі дії після вивчення рішень судів ухвалених на користь ОСОБА_3 , що дали підстави прийти слідчому до висновку про відсутність підстав визнання скаржника потерпілою.

Крім того, у відповідності до положень п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо шкоди немайнового характеру. Виходячи з цих вимог необхідним засобом доказування заподіяння моральної шкоди може бути висновок експерта.

Оскільки ОСОБА_3 на даний час не є стороною кримінального провадження, вона позбавлена можливості самостійно звертатися до слідчого судді із клопотанням про проведення судово-психологічного дослідження, а відтак сама лише відсутність такого дослідження не може бути підставою для відмови у визнанні особи потерпілим.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на ту обставину, що вже тричі постанови слідчого у вказаному кримінальному провадженні про відмову у визнанні потерпілою ОСОБА_3 були скасовані слідчим суддею, з підстав неналежного обґрунтування таких і не взяття до уваги всіх обставин, що могли свідчити про спричинення заявнику шкоди. Однак вказані обставини в черговий раз залишились поза увагою слідчого при винесенні оскаржуваної постанови.
Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до переконання, що постанову слідчого від 29 серпня 2019 року слід скасувати, оскільки на момент розгляду скарги у слідчого судді відсутні відомості про те, що кримінальне провадження закрито чи передано за підслідність до іншого правоохоронного органу.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Беручи до уваги положення даної норми, слідчий суддя приходить до переконання, що слід зобов`язати слідчого в провадженні якого перебуває кримінальне провадження № 0000193 від 7 грудня 2018 року повторного розглянути питання щодо доцільності визнання ОСОБА_3 потерпілою у вказаному кримінальному провадженні, з врахуванням обставин встановлених при розгляді скарги, оскільки як вбачається з ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 29 серпня 2019 року слідчого ОСОБА_4 відведено.

Керуючись вимогами ст.ст. 214, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

скаргу ОСОБА_3 на постанову про відмову у визнанні потерпілим задовольнити.

Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 від 29 серпня 2019 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою в кримінальному провадженні № 0000193 від 7 грудня 2018 року.

Зобов`язати слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові у провадженні якого перебуває кримінальне провадження № 0000193 від 7 грудня 2018 року повторно розглянути питання визнання ОСОБА_3 потерпілою у вказаному кримінальному провадженні.

Ухвали набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1