Постанова
іменем України
03грудня 2019 року
м. Київ
справа № 476/614/17
провадження № 51-272 км 19
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2018 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000075, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі КК), та
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кіровограда та жителя АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вирокомВеселинівського районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2018 року ОСОБА_7 було засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 146 КК на строк 3 роки; за ч. 3 ст. 289 КК на строк 7 років без конфіскації належного йому на праві власності майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців без конфіскації належного йому на праві власності майна. Цим вирокомйого виправдано за ч. 2 ст. 189 КК у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.
Також цим вироком визнано винуватим ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 289 КК, без призначення покарання у зв`язку з його смертю. ОСОБА_8 виправдано за ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.
Ухвалено стягнути із засудженого ОСОБА_7 на користь держави 59 343 грн процесуальних витрат.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Херсонський апеляційний суд ухвалою від 11 квітня 2019 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишив без змін.
Суд визнав доведеним, що на початку березня 2017 року точних дати та часу в ході судового розгляду встановити не вдалося ОСОБА_8 запропонував своєму знайомому ОСОБА_7 спільно заволодіти майном ОСОБА_9 , а саме автомобілем «ToyotaLandCruiserPrado», державний номерний знак НОМЕР_1 , що перебував в її користуванні, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, на що останній погодився.
15 березня 2017 року близько 12:00, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_7 прийшли до будинку АДРЕСА_3 , де проживає потерпіла ОСОБА_9 . Близько 14:00, побачивши, як ОСОБА_9 вийшла з під`їзду свого будинку та підійшла до розташованого неподалік автомобіля «ToyotaLandCruiserPrado», ОСОБА_8 , діючи запопередньою змовою з ОСОБА_7 , дочекавшись зняття потерпілою зохоронної сигналізації автомобіля, проник до задньої частини салону, де приставив до шиї потерпілої заздалегідь заготовленого ножа, позбавивши таким чином останню можливості чинити опір та залишити вказаний автомобіль. Погрожуючи ОСОБА_9 фізичним насильством, небезпечним для її життя та здоров`я, він змусив її запустити двигун, після чого ОСОБА_7 сів на заднє сидіння автомобіля. ОСОБА_8 , продовжуючи погрожувати потерпілій ОСОБА_9 ножем, змусив її сісти на заднє сидіння, де ОСОБА_7 продовжив утримувати потерпілу за шию, а сам сів за кермо вказаного транспортного засобу. На цьому автомобілі вони виїхали з смт Єланець і зупинилися на польовій дорозі. Побоюючись за своє життя, потерпіла ОСОБА_9 запропонувала їм гроші, на що вони погодилися. Після цього остання звернулася по телефону до своїх знайомих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які погодились позичити їй гроші в сумі 55 000грн. У цей час ОСОБА_8 , усвідомлюючи можливість викриття вказаними особами їхні ОСОБА_12 злочинні дії, продовжуючи незаконно утримувати потерпілу та позбавляючи її можливості вільно пересуватись і залишити автомобіль, виїхали до Кіровоградської області, де тривалий час, понад 10 годин, утримували ОСОБА_9 всупереч її волі у вказаному автомобілі. Цього ж дня в нічний час, перебуваючи біля м. Кропивницького (м. Кіровоград), ОСОБА_7 за вказівкою ОСОБА_8 вийшов з автомобіля, а ОСОБА_8 з потерпілою продовжили рухатись у сторону с. Інгуло-Кам`янка Новгородківського району Кіровоградської області, де ОСОБА_8 , зупинивши автомобіль та бажаючи заволодіти належним ОСОБА_9 та членам її сім`ї майном, що перебувало в транспортному засобі, наказав потерпілій вийти, а сам зник у невстановленому напрямку, відкрито заволодівши залишеними в автомобілі за його вказівкою речами та документами. Викраденим майном ОСОБА_8 розпорядився на власний розсуд, чим ОСОБА_13 матеріальної шкоди на загальну суму 11 114грн та ФГ «Гулін В. А.»на суму 1 074 678грн.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить судові рішення щодо ОСОБА_7 в частині визнання його винуватим за ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 289 КК скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На обґрунтування свого прохання зазначає, що ОСОБА_14 обвинувачення є неконкретним, внаслідок чого було порушено його право на захист, вважає, що дії ОСОБА_7 безпідставно кваліфіковані за ч. 3 ст. 289 КК, оскільки судами не мотивовано заподіяної злочином шкоди у великому розмірі. Зазначає, що, на його думку, місцевим судом неправильно вирішено питання про стягнення процесуальних витрат.
Судові рішення щодо ОСОБА_8 у суді касаційної інстанції не оскаржуються.
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду. Клопотань про його відкладення не надходило.
Позиції учасників судового провадження
У суді касаційної інстанції захисник підтримав касаційну скаргу, а прокурор заперечував проти її задоволення.
Мотиви Суду
Судові рішення в частині виправдання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 189 КК у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину в касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з положеннямист. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішеньу частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Натомість указані обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_7 , в якій порушувалися питання щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та відсутності належного формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, неповноти та однобічності судового розгляду, апеляційний суд навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку вчиненому.
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 289 КК як викрадення людини за попередньою змовою групою осіб із застосуванням зброї та незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинені за попередньою змовою групою осіб, поєднані з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, що завдало великої матеріальної шкоди, кваліфіковано правильно.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
В основу вироку суд правильно поклав показання потерпілої ОСОБА_9 , яка детально розповіла про обставини вчинення злочинів щодо неї та повідомила, що їх було вчинено саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_25 ; дані протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 16 березня 2017 року, протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, протоколу та додаткового протоколу огляду місця події, протоколу огляду предмета, висновків судових молекулярно-генетичних експертиз, протоколу огляду місцевості, протоколів проведення слідчих експериментів та інші письмові докази, досліджені в судовому засіданні.
Вказані докази відповідають вимогам КПК на предмет їх належності йдопустимості та у своїй сукупності є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 289 КК.
Вирок суду є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 374 КПК.
Доводи захисника щодо пред`явлення ОСОБА_7 неконкретного обвинувачення, внаслідок чого було порушено його право на захист, та безпідставності визнання його винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 146, ч. 3 ст. 289 КК, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та обґрунтовано визнані неспроможними.
Так, апеляційний суд зазначив, що за змістом оскаржуваного вироку злочини, за які засуджено ОСОБА_7 , вчинено ним за попередньою змовою ОСОБА_26 , при цьому місцевий суд повно та детально описав роль кожного зі співучасників.
Також апеляційний суд, обґрунтовуючи законність засудження ОСОБА_7 та неспроможність доводів сторони захисту щодо відсутності винного на місці вчинення злочинів,правильно послався на докази, досліджені судом першої інстанції, які спростовують ці доводи.
При цьому судами також дано оцінку тому, що сама потерпіла ОСОБА_9 впізнала ОСОБА_8 та ОСОБА_7 як осіб, які вчинили щодо неї злочини.
Перевіривши вирок в апеляційному порядку, суд надав належну оцінку доводам захисника ОСОБА_5 вапеляційній скарзі, яка засвоїм змістом є аналогічною його касаційній скарзі, та навівши підстави прийнятого рішення, обґрунтовано відмовив у їх задоволенні в частині правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 .
Ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_7 в цій частині є достатньо вмотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Твердження захисника щодо безпідставності кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 289 КК за кваліфікуючою ознакою «вчинення організованою групою» спростовується матеріалами провадження та судовими рішеннями, відповідно до яких органом досудового розслідування обвинувачення за вказаною ознакою ОСОБА_7 не пред`являлось, його визнано винним у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому запопередньою змовою групою осіб, поєднаному з погрозоюзастосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, що завдало великої матеріальної шкоди. При цьому для кваліфікації дій за вказаною нормою права достатньо встановити наявність хоча б однієї з перелічених у диспозиції кваліфікуючих ознак. Як убачається з матеріалів провадження,дії ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 289 КК кваліфіковано правильно.

Разом із тим доводи захисника щодо неправильного вирішення питання про стягнення процесуальних витрат із ОСОБА_7 є обґрунтованими.
Питання процесуальних витрат у кримінальному провадженні врегульовано главою 8 КПК. Перелік таких видів витрат міститься у ст. 118 цього Кодексу, а їх розподіл регламентовано ст. 124 КПК.
Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, вид і розмір процесуальнихвитрат, а ч. 2 ст. 92 КПК покладає обов`язок доказування їх розміру на сторону, що їх подає.
Як убачається з обвинувального акта, понесені в цьому кримінальному провадженні процесуальні витрати складаються з витрат за проведення: судової молекулярно-генетичної експертизи № 192 вартістю 30 338,88 грн; судової молекулярно-генетичної експертизи № 269 вартістю 1 487,20 грн; судової молекулярно-генетичної експертизи № 270 вартістю 3 569,28 грн; судової молекулярно-генетичної експертизи № 265 вартістю 10 707,84 грн; судової молекулярно-генетичної експертизи №267 вартістю 3 569,28 грн; судової молекулярно-генетичної експертизи № 391 вартістю 3 569,28 грн; судової дактилоскопічної експертизи № 334 вартістю 351,84 грн; судової трасологічної експертизи № 500 вартістю 395,48 грн; судової молекулярно-генетичної експертизи № 266 вартістю 5 353,92 грн, що в загальному становить 59 343 грн.
При цьому у вироку зазначено, що в матеріалах провадження відсутні підстави для стягнення витрат за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи № 266 вартістю 5 353,92 грн, оскільки вартість цієї експертизи не підтверджено доказами про розмір витрат, а сторона обвинувачення не надала документів на підтвердження вартості цієї експертизи та не надала суду висновку експертизи.За таких обставин загальна сума понесених процесуальних витрат у цьому провадженні становить 53 989,08 грн.
Проте місцевий суд помилково вказав, що розмір процесуальних витрат, які необхідно стягнути із засудженого ОСОБА_7 , становить 59343 грн.
За змістом положень ч. 2 ст. 124 та п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК, коли у вчиненні злочину визнано винними декількох осіб, судові витрати підлягають стягненню у дольовій частці з кожного із засуджених. Як убачається з матеріалів провадження, злочини ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вчинені за попередньою змовою, поєднані спільним умислом, а отже понесені процесуальні витрати мали б бути розподілені між винними у дольових частках. Але, враховуючи, що ОСОБА_8 помер, суд безпідставно ухвалив стягнути всі процесуальні витрати із ОСОБА_7 .
За таких обставин судові рішення в цій частині підлягають зміні, а саме необхідно зменшити суму процесуальних витрат, стягнутих із засудженого ОСОБА_7 ,до 26 994,54 грн.
Крім того, вирокомВеселинівського районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2018року, залишеним без змін ухвалою Херсонського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року, визнано винуватим ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 289 КК, без призначення покарання у зв`язку з його смертю. ОСОБА_8 виправдано за ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК через відсутністьу його діях складу злочину. Судові рішення щодо ОСОБА_8 у суді касаційної інстанції не оскаржуються.
Частиною ч. 2 ст. 433 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого, виправданого чи особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру. Якщо задоволення скарги дає підстави для прийняття рішення на користь інших засуджених, від яких не надійшли скарги, суд касаційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Відповідно до вимог ст. 440 КПК Українисуд касаційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Згідно з положеннями п. 5 ч. 1 ст. 284 КПКУкраїникримінальне провадження закривається в разі, якщо помер обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого. За частиною 7 цієї статті, якщо обставина, передбачена, зокрема, п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК, виявиться під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.
Водночас місцевий суд установив,що засуджений ОСОБА_8 під час розгляду справи судом першої інстанції ІНФОРМАЦІЯ_3 помер, що підтверджується актовим записом про смерть (т. 7,а.п. 151-152). За заявою батька ОСОБА_27 про реабілітацію сина (т. 8,а.п. 39)суд розглянув кримінальне провадження та в частині обвинувачення за ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК виніс виправдувальний вирок у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину. Водночас суд визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 289 КК, про що мав би зазначити вмотивувальній частині рішення та закрити кримінальне провадження в цій частині у зв`язкуіз смертю ОСОБА_8 , однак постановив обвинувальний вирок без призначення покарання.Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження, не звернув уваги на допущене порушення та залишив вирок суду першої інстанції без змін.
З урахуванням наведеного на підставі ст. 440 КПК судові рішення щодо ОСОБА_8 в частині визнання його винуватим підлягають скасуванню, а кримінальне провадження в цій частині закриттю.
За таких обставин рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлено з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому вони щодо ОСОБА_7 підлягають зміні в частині стягнення процесуальних витрат, а щодо ОСОБА_8 скасуванню в частині визнання його винуватим із закриттям кримінального провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2018 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 змінити.
Зменшити суму процесуальних витрат, стягнутих із засудженого ОСОБА_7 , до 26 994,54 грн.

У порядку ч. 2 ст. 433 КПК обвинувальний вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_8 та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року, якою цей обвинувальний вирок залишено без змін, скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3