ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 629/6454/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/2469/19 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.125 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілого, належним чином повідомленого про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05 06 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05 06 2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова Харківської області, громадянина України, із середньою технічною освітою, не одруженого, який офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, і йому призначено покарання у виді 6 (шести) місяців арешту.

До вступу вироку в законну силу обрано запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківська установа виконання покарань (№27)» та взято його під варту негайно в залі суду.
Встановлено, що строк відбування покарання ОСОБА_7 слід обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 05 червня 2019 року.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 , в рахунок відшкодування майнової шкоди 4604 гривні 51 копійку, моральної шкоди у розмірі 10000,00 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 гривень.
Скасовано арешт, накладений на майно на підставі ухвали слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26 липня 2018 року, а саме: футболку сірого кольорі та шорти сірого кольору.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.
ОСОБА_7 визнаний винним судом та засуджений за те, що:

18 липня 2018 року, близько 21 год. 50 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 поблизу ринку «Південний», який розташований на м-ні 5 в м. Лозова, Харківської області, де у них виник конфлікт з раніше незнайомими ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , які для того, щоб уникнути конфлікту, почали відходити від вказаного місця в бік м-ну 2 в м. Лозова, Харківської області.
В цей час у ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на умисне нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Бажаючи діяти саме з таким наміром, ОСОБА_7 наздогнав ОСОБА_9 з тильного боку будинку АДРЕСА_2 , де усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з мотивів особистих неприязних стосунків, з метою заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, наніс йому два удари кулаками обох рук в обличчя, внаслідок чого останній впав на землю, а ОСОБА_7 в цей час пішов з місця події.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку з синцем в лівій навколоочній області та саднами у середній третині лівої надбрівної дуги і на спинці носу, які згідно висновку експерта № 12-14/187-ЛЗ/18 від 06 11 2018 року за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок в частині призначеного покарання та призначити йому покарання у виді обмеження волі на 2 роки, звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік та звільнити з-під варти в залі суду.

В обґрунтування своїх доводів зазначив про те, що він визнавав себе винним як під час досудового розслідування так і в суді першої інстанції, сприяв розкриттю злочину, вибачився перед потерпілим, навіть з ним затоваришував, зробив для себе належні висновки, більше такого ніколи не повториться.

Вказав, що суд не враховано, що потерпілий як і він був в стані алкогольного сп`яніння, спровокував його, про що він тепер жалкує.

При цьому, зазначив, що призначене покарання у виді 6 місяців арешту вважає занадто суворим, оскільки він веде нормальний спосіб життя, працює, в нього є кохана жінка, з якою він має намір створити сім`ю, він не є небезпечним для суспільства, вчинив злочин невеликої тяжкості, щиро розкаявся, визнав свою вину, має позитивну характеристику з місця проживання, проживає разом з матір`ю, яка потребує його допомоги.

Також, на думку автора апеляції, стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн. не відповідає тяжкості скоєного кримінального правопорушення, оскільки його протиправні дії були короткочасними, потерпілий не довів свої переживання та страждання.

Щодо стягнення з обвинуваченого виплат на правову допомогу, то представник потерпілого не приймав участі ні під час досудового розслідування, ні в судовому засіданні, його робота полягала в підготовці позовної заяви. Апелянт вважає суму 6000 грн. завеликою за надану правову допомогу потерпілому.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги, просили задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Прокурор просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим.

Потерпілий ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленим про розгляд апеляційної скарги, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечував, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у інкримінованому йому злочині та фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення в апеляційній скарзі не оспорюються, докази щодо обставин вчинення злочину у суді першої інстанції, з урахуванням положень ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися, а тому, відповідно до вимог ст.404 КПК України вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.
Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Загальними положеннями призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції зазначених вимог дотримався.
Відповідно до ч.2 ст.12 КК України обвинувачений ОСОБА_7 скоїв злочин невеликої тяжкості.
Дослідженням відомостей щодо особи обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він в силу ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має середню технічну освіту, неодружений, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується формально позитивно.
Судом також враховано досудову доповідь, складену Лозівським міськрайонним відділом з питань пробації, згідно висновку якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній, виправлення ОСОБА_7 без позбавлення/обмеження волі можливе та не становить небезпеку для суспільства. У разі призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавлення волі, доцільним застосування заходів, а саме: покладення на нього обов`язку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; контроль за поведінкою та місцем проживання; застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом визнано щире каяття.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , визнано вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Мотивуючи вид та розмір покарання, що належить призначити обвинуваченому, суд дійшов висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного злочину, не зменшують суспільну небезпеку злочину до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України - призначення більш м`якого покарання, яке передбачено законом.
Отже, із врахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, особи обвинуваченого ОСОБА_7 , обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання, обставин скоєння злочину та відношення до скоєного, суд дійшов правильного висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливо лише в місцях позбавлення волі і призначив покарання ОСОБА_7 в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України.
Таким чином, судом першої інстанції належним чином мотивовано неможливість призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого не містять обставин, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.
Вимога апеляційної скарги визнати у якості обставин, які пом`якшують покарання дані про особу обвинуваченого, перебування потерпілого в стані алкогольного сп`яніння, а також вчинення короткочасних протиправних дій, з урахування конкретних обставин справи, є необґрунтованою. Крім того, як повідомив потерпілий в своїх запереченнях на апеляційну скаргу, обвинувачений перед ним не вибачився, не відшкодував йому завдану злочином шкоду.
Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Вирішуючи питання про доведеність цивільного позову потерпілого, колегія суддів виходить з того, що при судовому розгляді правильно встановлено, що потерпілий перебував на стаціонарному лікуванні. За час лікування потерпілий витратив на придбання ліків 4604,51 грн., що підтверджується копіями наданих чеків, які містяться в матеріалах провадження, що обвинуваченим ОСОБА_7 не оскаржується.

Крім того, згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода, серед іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї; у фізичному болю, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Під час розгляду зазначеного кримінального провадження встановлено, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого потерпілому завдано фізичного болю та моральних переживань.

Після заподіяних тілесних ушкоджень потерпілий змушений був пройти курс стаціонарного лікування.

Таким чином, не викликає сумніву і те, що потерпілому був спричинений фізичний біль, він вимушений був докладати додаткових зусиль для організації життя, через перебування в лікарні, обґрунтовано відчував, через дії обвинуваченого, образу, витрачав особистий час на слідчі дії та судовий розгляд.

За таких обставин, стягнута на користь потерпілого сума на відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 гривень відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Крім того, відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Судом першої інстанції встановлено, що між потерпілим ОСОБА_9 та захисником ОСОБА_14 було укладено договір від 02 10 2018 року про надання правової допомоги, згідно додаткової угоди до договору захисник отримала адвокатський гонорар в розмірі 6000 грн., що також було потерпілим підтверджено довідкою про сплату вказаної суми. В такому разі колегія суддів погоджується з висновком суду щодо необхідності стягнення з обвинуваченого вказаних витрат.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.
Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.06.2019 року по справі щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Касаційна скарга на дане судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3