У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 грудня 2019 року справа № 531/62/18

провадження № 1-в/542/74/19

Новосанжарський районний суд Полтавської області у складі судді ОСОБА_1 , розглянувши заяву засудженого ОСОБА_2 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання,
в с т а н о в и в :
Вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21.11.2019 року ОСОБА_2 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 297 КК України, та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначено остаточне покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Станом на час розгляду судом поданої засудженим заяви вказаний вирок суду законної сили не набрав.

10.12.2019 року до Новосанжарського районного суду Полтавської області надійшла заява ОСОБА_2 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання, визначеного вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21.11.2019 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Дослідивши наявні матеріали, суд дійшов до наступних висновків.

З отриманої судом заяви засудженого ОСОБА_2 , датованої 10.12.2019 року, вбачається, що останній станом на вказану дату перебував у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)».

Так системний аналіз положень статей 537, 539 КПК України в частині віднесення вирішення під час виконання вироків окремих питань до певного суду свідчить про таке.

Вирішення питання про перерахунок строку попереднього ув`язнення вказаними нормами до компетенції певного суду не віднесено. Але в цьому випадку необхідність такого перерахунку випливає з закону, що пом`якшує умови відбуття покарання, та таке пом`якшення є аналогічному передбаченим ст. 74 Кримінального Кодексу України. Питання ж про застосування ст. 74 КК України відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України мають розглядатись судом за місцем виконання вироку.

За такого відповідно до положень ч. 6 ст. 9 КПК України поставлене заявником питання має вирішувати суд за місцем відбування покарання.

До того ж, інший, окрім суду за місцем виконання вироку, суд є позбавлений процесуальної можливості вирішити це питання з огляду на відсутність в його розпорядженні особової справи засудженого.

Отже, заявлене клопотання має розглядатись за місцем відбуття покарання засудженим.

Відповідно до ст.ст. 11, 18, 89 Виправного Кодексу України засуджені до позбавлення волі відбувають покарання у виправних колоніях та у разі виконання робіт з господарського обслуговування у слідчому ізоляторі.

З цього випливає, що поставлене заявником питання може розглядатись лише у суді за місцем розташування виправної колонії або за місцем виконання засудженим робіт з господарського обслуговування.

Місце ж, з якого здійснюється направлення засуджених до позбавлення волі або з використанням якого здійснюється переміщення засуджених (зокрема слідчий ізолятор тощо) не є виправною установою, а за такого це місце й не є місцем відбуття покарання засудженим.

В цьому ж випадку, як свідчать матеріали заяви, засуджений перебуває у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)» на території, що знаходиться під юрисдикцією Київського районного суду міста Полтави, але не у виправній колонії та не у зв`язку із виконанням робіт з господарського обслуговування.

Отже, місце його фактичного знаходження не є місцем виконання покарання, але лише місцем його тимчасового перебування.

Отже, заявлене клопотання є поданим з порушенням вимог щодо його територіальної підсудності.

Діючим Кримінально-процесуальним законодавством порядок дій суду у такому випадку не є врегульованим, через що відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України суд виходить з загальних засад кримінального провадження, що визначені у ст. 7 цього Кодексу.

При цьому суд не може керуватись правилами ст. 34 КПК України, оскільки згаданою статтею визначений порядок дій у разі порушення підсудності при направленні кримінального провадження в цілому, а це подання фактично є частиною провадження, підсудність якого (провадження) в порядку ст. 34 КПК України вже визначена.

Порядок розгляду звернень щодо частини кримінального провадження є врегульованим у главі 26 Кримінального Процесуального Кодексу України, яка також регулює порядок оскарження певних дій в межах кримінального провадження, але на більш ранніх його стадіях. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України у разі, якщо звернення не підлягає розгляду у відповідному суді, воно підлягає поверненню заявникові.

Отже, це звернення слід повернути заявникові.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 539 КПК України, суд
у х в а л и в :
Заяву засудженого ОСОБА_2 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання повернути заявникові.

Роз`яснити заявникові право за наявності до того підстав звернутись з аналогічним клопотанням до суду за місцем відбування покарання засудженого за місцем знаходження визначеної йому для відбуття покарання виправної (виховної) колонії.
Ухвала оскарженню не підлягає та підлягає негайному виконанню.

Суддя /підпис/

Відповідає оригіналу

Голова Новосанжарського районного суду

Полтавської області ОСОБА_1