ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 489/1581/17 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/1177/19 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2019 року м.Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретаря - ОСОБА_5

За участю прокурора - ОСОБА_6

Адвоката - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000283 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах підзахисного ОСОБА_8 , на ухвалу Ленінського районного суду м.Миколаєва від 04.11.2019 року, про продовження строку тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаїв, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.189, ч.1 ст.263 КК України, -

в с т а н о в и л а:

В провадженні Ленінського районного суду м.Миколаєва перебуває кримінальне провадження №0000283 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.189, ч.2 ст.301 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.189, ч.1 ст.263 КК України

Ухвалою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 04 листопада 2019 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 до 02 січня 2020 року включно.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважає ухвалу незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена з порушенням норм КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, без врахування практики ЄСПЛ, тому підлягає скасуванню. В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що прокурором не доведено обставин, що свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та не наведено будь-яких обставин, які б вказували на наявність ризиків, що обумовлюють необхідність продовження такого запобіжного заходу, а також на ті обставини, що зменшують ці ризики. Крім того, ОСОБА_8 має постійне місце проживання в м.Миколаєві та наміру переховуватись не має, також, має сім`ю дружину та малолітнього сина. Просить скасувати ухвалу та відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 , а у разі залишення без змін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зменшити розмір застави, визначивши заставу в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімумів для працездатних громадян.

Заслухавши суддю - доповідача, адвоката, який наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити оскаржувану ухвалу без змін, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності до приписів ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 не завершено, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

Приймаючи рішення щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, суд виходив із того, що ризики вчинення ним нових кримінальних правопорушень та переховування від суду не зменшилися та не змінилися, з урахуванням обвинувачення ОСОБА_8 у вчинені тяжких кримінальних правопорушень, пов`язаних із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, обставин його переховування від органу досудового розслідування, відсутності постійного місця роботи, наявності обвинувачення у вчиненні іншого кримінального правопорушення. Обґрунтованість пред`явленої підозри ОСОБА_8 визначено на стадії досудового розслідування, а питання продовження дії запобіжного заходу не є наслідком скасування попередніх ухвал.

На цій стадії судового розгляду кримінального провадження на підставі обвинувального акту апеляційний суд не вправі вирішувати питання щодо обґрунтованості та доведеності обвинувачення, які повинен вирішити суд першої інстанції по суті висунутого обвинувачення особі.

Наведені відомості дали підстави для висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має бути продовжений з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам у разі незастосування запобіжного заходу.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що відсутні підстави для відмови в продовженні строку запобіжного заходу, як на тому наполягає апелянт, оскільки таке рішення не зможе запобігти ризикам, які продовжують існувати на цій стадії судового розгляду.

Твердження апеляційної скарги захисника про те, що прокурором не доведено обставин, що свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та не наведено будь-яких обставин, які б вказували на наявність ризиків, що обумовлюють необхідність продовження такого запобіжного заходу, а також на ті обставини, що зменшують ці ризики, не свідчать про наявність правових підстав для відмови в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу. Такі доводи були предметом розгляду в суді першої інстанції і не знайшли підстав для врахування.

Перевіркою матеріалів встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчинені тяжких кримінальних правопорушень, пов`язаних із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, обставини його переховування від органу досудового розслідування, відсутність постійного місця роботи, наявність обвинувачення у вчиненні іншого кримінального правопорушення, що достовірно свідчить про наявність ризиків вчинення особою інших злочинів, можливість переховування від органів досудового розслідування та суду в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу або відмови в його застосуванні.

Також колегія судді враховує підвищену суспільну небезпечність злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 .

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

З огляду на викладене, вимоги апеляційної скарги захисника щодо відсутності правових підстав для продовження запобіжного заходу не ґрунтуються на матеріалах провадження. Доводи апелянта не спростовують встановлені в судовому засіданні обставини та зведені до незгоди з прийнятим рішенням про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого.

Будь-яких доказів, які свідчать про порушення прав обвинуваченого ОСОБА_8 , захисником не надано.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м.Миколаєва від 04 листопада 2019 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 02.01.2020 року включно, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя ОСОБА_2