Справа № 467/248/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження № 0000609, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 грудня 2018 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Добрянка, Вільшанського району, Кіровоградської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою : АДРЕСА_2 , раніше судимого :

- вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 14 вересня 2015 року за ч.2 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт;

- вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 22 червня 2016 року за ч.2 ст. 289 КК України до арешту строком на 2 місяці ; на підставі ст.ст. 71,72 КК України до призначеного покарання приєднано частину не відбутого покарання за вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 14 вересня 2015 року і остаточно призначено покарання у виді 2 місяців 09 днів арешту ;

- вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 січня 2018 року за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 2 роки; ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 07 серпня 2019 року звільнення від відбування покарання з випробуванням скасоване, засудженого постановлено направити для відбування покарання у виді 3 років позбавлення волі, призначеного цим вироком,-

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Суд визнав доведеним, що 19 грудня 2018 року, у вечірню пору доби, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи в будівлі сторожки, яка знаходиться біля водоймища, розташованого неподалік с. Благодатне Арбузинського району Миколаївської області, під час розпивання спиртних напоїв, маючи умисел на спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень невизначеного ступня тяжкості, який виник на грутні раптових неприязних відносин, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх намірів і дій, свідомо допускаючи їх наслідки та маючи на меті їх настання, умисно наніс два удари кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_5 , чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді садна носа.

Таких висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, ураховуючи положення ст. 84 КПК України щодо доказів і оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості й достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Так, допитаний в судовому засіданні, у порядку ст. 351 КПК України, обвинувачений ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому діяння не визнав та показав суду, що в грудні 2018 року, точної дати не пам`ятає, він домовився з ОСОБА_6 про те, що той дасть йому риби.

Приїхавши ще з декількома товаришами на ставок, що знаходиться за селом Благодатне Арбузинського району Миколаївської області, він зайшов в сторожку, де потерпілий і ОСОБА_6 розпивали спиртні напої.

Випивши з ними десь 50 грамів горілки, він взяв обіцяну ОСОБА_6 рибу і поїхав додому. Потерпілий на цей час вже був напідпитку, коли ходив, то хитався і падав, а впавши, подряпав собі носа.

Раніше у нього були претензії до ОСОБА_6 на рахунок того, що він дозволяє ловити рибу забороненими способами і до того ж неофіційно утримує річку Корабельну в оренді.

Потерпілого раніше бачив декілька разів, але мав з ним неприязні відносини.

Через що саме, обвинувачений не вказав.

У свою чергу, потерпілий ОСОБА_5 був допитаний в судовому засіданні за правилами ст. 353 КПК України та показав суду, що 19 грудня 2018 року він та ОСОБА_6 перебували на ставку, що знаходиться за селом Благодатне Арбузинського району Миколаївської області, де святкували свято Миколая. Ввечері до ставка приїхав ОСОБА_4 ще із якимись чоловіками, яких він не знає. Вони принесли пляшку горілки та ОСОБА_4 сів за стіл.

В ході розпивання спиртних напоїв та розмови за столом він сказав ОСОБА_4 за суд, однак той вдарив його рукою в обличчя, потрапивши в область перенісся, від чого він вдарився головою об плиту. Коли за нього заступився ОСОБА_6 , то він пішов помити лице, так як текла кров.

Люди, які приїхали з ОСОБА_4 в цей час перебували на вулиці, а сама подія відбувалась в сторожці. Чи бачили вони бійку і кров на його обличчі не знає.

Наступного дня він звернувся до Арбузинської ЦРЛ.

При цьому, між ним та ОСОБА_4 мав місце конфлікт, так як він сказав останньому, що по ньому плаче тюрма. Крім того, мала місце розмова про те, чому ОСОБА_4 сюди прийшов, оскільки риби немає. В ході розмови ОСОБА_4 почав кричати на нього, проявляти яву агресію, а він, у свою чергу, сказав йому, що його сюди ніхто не запрошував.

Свідки сторони обвинувачення, будучи допитаними в порядку ст. 352 КПК України та попередженими про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, кожен окремо, дали суду такі показання.

Зокрема, свідок ОСОБА_6 суду показав, що на свято Миколая, начебто у 2018 році, точно не пам`ятає, він перебував на водоймищі, яке знаходиться за селом Благодатне Арбузинського райну Миколаївської області, де наглядає за орендованим ставком. Разом з ним там перебували потерпілий та ОСОБА_7 .

Близько 16.00 17.00 год. на ставок приїхав ОСОБА_4 з вдома чоловіками і почав просити сітку для вилову риби.

Оскільки йому сітка не сподобалась, то він почав кричати, на що потерпілий попросив його вийти із будиночку. В цей час ОСОБА_4 наніс йому два удари кулаком в область обличчя, але куди саме потрапив не пам`ятає. Потерпілий при цьому сидів на дивані, а коли їх розборонили, то він викликав працівників поліції.

Він бачив, як у потерпілого текла кров з носа і розпухла щока.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні дав показання про те, що 19 грудня 2018 року він приїхав на ставок, який знаходиться за селом Благодатне Арбузинського району Миколаївської області.

В цей час там вже знаходились ОСОБА_6 та ОСОБА_5 і вживали спиртні напої. Через деякий час на біля ставка з`явився ОСОБА_4 ще з якимись чоловіками, проте, останні відразу поїхали.

Однак ОСОБА_4 залишився, розпивав разом з ними спиртні напої та почав вимагати дати йому риби. При цьому, говорив грубо, на що потерпілий відповів, що риби немає. Після цього ОСОБА_4 двічі вдарив його в обличчя, один раз в область підборіддя, а другий - о область брови.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що в 2018 році, на свято Миколая, він разом з ОСОБА_4 поїхав на ставок, який знаходиться за селом Благодатне Арбузинського району Миколаївської області аби купити риби. В цей час там вже знаходились люди. Однак він ніякої конфліктної ситуації не бачив.

Свідок ОСОБА_9 дав показання про те, що коли він разом із своїм знайомим ОСОБА_8 приїхали на ставок, там вже знаходився ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_5 та ОСОБА_4 і вживали спиртні напої, перебуваючи в сторожці.

Оскільки з ним була дитина, яку налякала собака, то він поїхав додому, однак, ОСОБА_4 залишився на ставку. Ніякого конфлікту між потерпілим та ОСОБА_4 він не бачив, про їхню бійку йому нічого невідомо.

Ці показання обвинуваченого, потерпілого і свідків, враховуючи, що вони отримані у передбачений законом спосіб, сприймались судом безпосередньо, слід визнати допустимим, а також належними, позаяк, вони прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають для нього значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Обставин же, визначених ст. 87 КПК України в ході судового розгляду встановлено не було, а так само як і будь-яких даних, передбачених ч. 2 ст. 96 КПК України щодо свідків для доведення недостовірності їх показань, як то, показання, документи, які підтверджують їх репутацію, зокрема, щодо засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність останніх суд у своєму розпорядженні не мав.

Крім того, суд із дотриманням правил ст. 358 КПК України дослідив наданий стороною обвинувачення висновок експерта № 1-М від 02 січня 2019 року, згідно якого у ОСОБА_5 виявлено садно носа. Дане тілесне ушкодження могло утворитись від дії тупого предмета (не менше одного удару руками, ногами, тощо) і відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. При падінні з висоти власного зросту такі тілесні ушкодження утворитись не могли.

Порушень вимог ст.ст. 101, 102 КПК України щодо висновку експерта судом не встановлено.

Тож, усі досліджені судом джерела доказів у їх сукупності, як то, показання обвинуваченого, потерпілого, свідків та висновок експерта, підтверджують обставини, регламентовані ст. 91 КПК України, у частині часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення, а також наслідків, що настали.

А тому суд приходить до висновку про наявність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, доведених перед судом стороною обвинувачення поза розумним сумнівом.

При цьому, невизнання ОСОБА_4 своєї вини суд розцінює як спосіб захисту від висунутого йому обвинувачення з огляду на його право, передбачене ст. 63 Конституції України.

Будь-яких інших доказів сторонами, у тому числі й стороною захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, у той час як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Тому з огляду на наведене, у ракурсі установлених фактичних обставин справи шляхом встановлення кримінально-правових, тобто, юридично значущих ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст. 125 КК України, так як він спричинив потерпілому умисне легке тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, в аспекті ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд ураховує класифікацію злочинів за ст. 12 КК України, а саме, те, що вчинений обвинуваченим злочин відноситься до категорії невеликої тяжкості, особливості й обставини його вчинення у даному, конкретному випадку, тобто форму вини, мотив і мету, а так само, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

У той час як обвинувачений має зареєстроване місце проживання, не працює, не одружений, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, так само як і на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив новий злочин під час іспитового строку.

Обставин же, які пом`якшують покарання, як передбачених ст. 66 КК України, так і будь яких інших, що тією чи іншою мірою були б здатні пом`якшити покарання, а так само і обставин, які б обтяжили його, відповідно до ст. 67 того ж Кодексу, суд не установив.

За такого, ураховуючи вищевикладене, покарання ОСОБА_4 належить призначити у межах санкції ч.1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт.

Зокрема, обираючи з поміж визначених санкцією вказаної правової норми видів покарань, суд виходив із майнового стану обвинуваченого, як то, він не працює, а також тяжкості вчиненого ним злочину і переконався в недоцільності призначення покарання у виді штрафу, у той час, як виправні роботи не можуть бути призначені у даному випадку силу положень ст. 57 КК України.

При цьому суд виходив із наявних у нього дискреційних повноважень щодо призначення покарання і прийшов до висновку, що визначена його міра є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень), як ним самим, так і іншими особами.

Приймаючи рішення щодо покарання, суд враховував і досудову доповідь , складену та долучену до матеріалів кримінального провадження провідним інспектором Арбузинського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській області, за якою, зокрема, ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення, а так само і ризик його небезпеки для суспільства, у тому числі, й для окремих осіб, оцінюється як високий.

Як наслідок, визначене покарання у виді громадських робіт, за таких обставин, на переконання суду, з огляду на відсутність передумов для застосування ст. 69 чи. ст. 69-1 КК України, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що воно має бути законним, тобто несвавільним і пропорційним, а саме, таким, щоб не становити надмірного тягаря для особи, яка йому піддається.

Таке покарання на переконання суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

До того ж, суд враховує, що ОСОБА_4 засуджений вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 січня 2018 року за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, тобто був звільнений від відбування цього покарання з випробуванням на строк у 2 роки.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 07 серпня 2019 року звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням було скасовано, а судом постановлено направити його в місця позбавлення волі для відбування покарання у виді 3 років позбавлення волі, призначеного вказаним вироком.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив злочин в період іспитового строку.

Системний аналіз положень КК України свідчить, що у разі вчинення засудженим після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК.

Крім того, якщо постановою судді, що набрала законної сили, засуджений направлений для відбування призначеного вироком покарання, від відбування якого його було звільнено з випробуванням, суд, призначивши покарання за новий злочин, зобов`язаний остаточно визначити покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України ( п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання від 24.10.2003 N 7).

Отже, якщо строк невідбутого ОСОБА_4 покарання на час ухвалення цього вироку становить 3 роки, то у даному випадку суд вважає за необхідне остаточну міру покарання визначити на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, яке буде більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, з урахуванням перерахунку призначеного покарання за даним вироком у виді громадських робіт згідно із правилами п.1 ч.1 ст. 72 КК України (одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт).

Цивільний позов потерпілим в рамках кримінального провадження не заявлений, а запобіжний захід обвинуваченому не обирався і підстав для його обрання на даному етапі суд не убачає.

Заходи попереднього ув`язнення не застосовувались.

Долю речових доказів та процесуальних витрат суд не вирішував через відсутність останніх у цьому кримінальному провадженні.

А тому, з цих мотивів, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 160 (сто шістдесят) годин.

На підставі ст. 71, п.п.г п.1 ч.1 ст. 72 КК України КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 січня 2018 року у виді 3 (трьох) років позбавлення волі і остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 (трьох) років 10 (десяти) днів позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_4 в порядку виконання цього вироку.

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1