ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/5493/17 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/3369/19 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
Головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_7 , щодо продовження строків тримання під вартою, -
ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою суд продовжив строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 23 грудня 2019 року.
Судове рішення мотивоване тим, що продовжує існувати ризик переховування обвинуваченого від суду, оскільки ОСОБА_7 в період застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, при перевірці виконання покладених на нього обов`язків, за місцем тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_1 , був відсутній, слідчим суддею надавався дозвіл на затримання обвинуваченого з метою приводу для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу.
Крім того суд встановив існування ризиків, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. , а саме ризик вчинити інше кримінальне правопорушення та можливість впливати на свідків.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити запобіжний захід на домашній арешт чи особисте зобов`язання.
Вказує, що прокурор не довів наявність ризиків, встановлених судом.
Зазначає, що прийшов у поліцію сам. Наміру переховуватися не мав.
Повідомляє що впливати на свідків не може, оскільки всі вони вже надали свої письмові показання слідству.
Щодо можливості вчинити інший злочин, вказує, що раніше не судимий
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу, а також думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які лають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення ти продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Прокурор обгрунтовує підозру ОСОБА_7 у вчиненні злочину, а саме за п.6 ч.2 ст. 115 КК України, за яке передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі на строк до десяти років, зібраними під час досудового розслідування доказами.
При цьому колегія суддів ґрунтується на принципі презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обгрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_7 .
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»)
Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиев проти Молдови» §58). Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Суд першої інстанції вірно врахував дані про особу ОСОБА_7 , який постійного місця проживання не має, не працює, законних джерел заробітку не має, неодружений, виховувався в інтернаті і тому не має сімейних зв`язків.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Відповідно до матеріалів провадження, особливо тяжкий злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , вчинений з корисливих мотивів, був поєднаний із позбавленням життя особи потерпілої. Такий злочин носить підвищену суспільну небезпеку.
При цьому, як вбачається з обвинувального акту, після вчинення злочину обвинувачений намагався створити перешкоди розкриттю злочину, інсценувавши нанесення різаних ран потерпілі й після настання її смерті, штучно намагався прискорити розкладання трупа.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, які інкримінуються ОСОБА_7 , наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а саме ризиків переховуватися від суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином: впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення, та з урахуванням даних про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
При цьому під час апеляційного розгляду не було підтверджено наявність тієї обставини, що обвинувачений неналежно виконував обов`язки, покладені на нього в період домашнього арешту, оскільки такий запобіжний захід до нього не застосовувався.
Незважаючи на це, колегія суддів вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 , але при цьому належить змінити оскаржувану ухвалу та виключити з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали посилання суду на порушення обвинуваченим умов запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів.
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_7 , щодо продовження строків тримання під вартою - змінити. Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на порушення обвинуваченим умов запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
В решті ухвалу залишити без змін.
Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий -
Судді-