У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 червня 2019 року, якою накладено арешт на вилучені у ОСОБА_6 19.06.2019 року під час проведення слідчих дій грошові кошти на загальну суму 595 гривень, мобільний телефон марки «SAMCUNG GALAXY A20» та ключі від автомобіля,
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_8
підозрюваний ОСОБА_6

встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, вилучене 19.06.2019 року під час проведення слідчих дій у ОСОБА_6 , відмовити в повному обсязі.

Короткий зміст ухвали слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді клопотання слідчого Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_9 про арешт майна задоволено. Накладено арешт на: грошові кошти на загальну суму 595 гривень, мобільний телефон марки «SAMCUNG GALAXY A20» та ключі від автомобіля,
які добровільно видав ОСОБА_6 19.06.2019 під час проведення слідчих та процесуальних дій.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Зазначає, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що постановлене з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому підлягає безумовному скасуванню.

Стверджує, що при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя не врахував, а слідчим недоведено підстави передбачені ч.2 ст.173 КПК України, зокрема відсутня правова підстава для арешту майна, можливість використання майна як належного доказу у кримінальному провадженні, не зазначено, яким саме критеріям речових доказів відповідає вилучене майно.

Звертає увагу, що слідчим не прийнято відповідного процесуального рішення про визнання майна, яке було вилучене у ОСОБА_6 , речовими доказами, за такого посилання на наявність правових підстав передбачених ст.170 КПК України є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам чинного КПК.

Вказує, що слідчим подано до суду клопотання про арешт майна з пропуском процесуального строку, так вказане майно вилучене під час проведення слідчих дій 19.06.2019 року, а клопотання подано до суду 26.06.2019 року, тобто з значним пропуском строку встановленого ст.171 КПК України.

Крім того, зазначає що клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ст.171,172 КПК України, при цьому в клопотанні відсутнє обґрунтування необхідності накладення арешту на таке майно та не вказано правову підставу для його арешту, а доводи за своїм змістом зводяться лише на вказівки КПК, не маючи під собою аргументованого правового підґрунтя.

Зазначає, що оскаржувану ухвалу постановлено без виклику ОСОБА_6 , копія ухвали ОСОБА_6 судом не направлялась, про існування оскаржувнаої ухвали він дізнався з Єдиного реєстру судових рішень.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві перебувають матеріали кримінального провадження № 0000459 від 15.06.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві 15.06.2019 надійшли матеріали УЗЕ в Одеській області ДЗЕ Національної поліції України та заява ОСОБА_10 з якої вбачається, що головний державний інспектор Управління з питань праці ГУ Держпраці в Одеській області ОСОБА_6 вимагає у представника фізичної особи-підприємця « ОСОБА_11 » ОСОБА_10 неправомірну вигоду у розмірі 5000 доларів США за не проведення перевірок ГУ Держпраці в Одеській області, не складання протоколів про адміністративні правопорушення та не притягнення до адміністративної відповідальності за порушення трудового законодавства.

Так, 14 червня 2019 року головний державний інспектор Управління з питань праці ГУ Держпраці в Одеській області ОСОБА_6 прийшов до ресторану «Сканді», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Миколаївська дорога, 172-Б з метою поспілкуватись з керівництвом закладу з питань дотримання трудового законодавства та проведення перевірки ГУ Держпраці в Одеській області.

Однак на той час у ресторані нікого з керівництва не перебувало, тому ОСОБА_6 залишив персоналу ресторану номер свого мобільного телефону з метою передачі керівництву. Увечері того ж дня, на мобільний телефон, який залишив ОСОБА_6 зателефонував представник фізичної особи-підприємця « ОСОБА_11 » ОСОБА_10 та вони під час розмови домовились про зустріч приблизно о 21:00 год. 14.06.2019.

Під час зустрічі приблизно о 21:30 год. 14.06.2019, яка відбулась між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 у ресторані «Варадеро» за адресою: м. Одеса, Лідерсівський бульвар, буд. 17, головний державний інспектор Управління з питань праці ГУ Держпраці в Одеській області ОСОБА_6 висунув вимогу представнику фізичної особи-підприємця « ОСОБА_11 » ОСОБА_10 вимогу щодо передачі у якості неправомірної вигоди грошові кошти у розмірі 5000 (п`ять тисяч) доларів США за не проведення перевірок ГУ Держпраці в Одеській області, не складання протоколів про адміністративні правопорушення та не притягнення до адміністративної відповідальності за порушення трудового законодавства вказаного підприємця у трьох ресторанів «Сканді», які розташовані на території Суворовського району м. Одеси.

Розуміючи незаконність діяльності головного державного інспектора Управління з питань праці ГУ Держпраці в Одеській області ОСОБА_6 , ОСОБА_10 з метою викриття останнього у його злочинній діяльності, 15.06.2019 звернулася до УЗЕ в Одеський області ДЗЕ НПУ із заявою про вчинення останнім корупційного кримінального правопорушення.

Згідно інформації УЗЕ в Одеській області ДЗЕ НПУ від 18.06.2019 встановлено, що до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення причетний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, перебуваючий на посаді головного державного інспектора Управління з питань праці ГУ Держпраці в Одеській області, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Управління з питань праці Головного управління Держпраці в Одеській області розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Колонтаївська, буд. 7.

У ході подальшого досудового розслідування, у порядку ст. 208 КПК України 19.06.2019 о 23 год. 08 хв. слідчим Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_9 затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України ОСОБА_6 .

На прохання слідчого затриманий ОСОБА_6 добровільно у присутності понятих видав із кишень своїх брюк темного кольору грошові кошти на загальну суму 595 гривень, мобільний телефон марки «SAMCUNG GALAXY A20» та ключі від автомобіля.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на зазначене майно, в обґрунтування вказав що, зазначені речі мають значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а також можуть бути використані як докази у кримінальному проваджені та з метою забезпечення можливої конфіскації майна.

Задовольняючи клопотання слідчого слідчий суддя зазначив, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому наявні достатні підстави для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту цього майна.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та підозрюваного на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно з вимогами п.3 ч. 2 ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Частиною третьою цієї статті визначено, що у разі постановлення ухвали слідчим суддею без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як вбачається з матеріалів судового провадження та зі змісту оскаржуваної ухвали, підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник, не були присутні у судовому засіданні при розгляді клопотання слідчого про арешт майна, копія ухвали йому не направлялась.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 вказує, що йому стало відомо про прийняте рішення з ЄДРСР.

Враховуючи, що ухвалу слідчого судді від 26.06.2019 року було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження апелянтом не був пропущений.

Що стосується суті прийнятого слідчим суддею рішення, апеляційний суд приходить до наступного.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві перебувають матеріали кримінального провадження № 0000459, відомості про яке 15.06.2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

19.06.2019 о 23 год. 08 хв. за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, в порядку ст. 208 КПК України, затриманий ОСОБА_6 .

На прохання слідчого затриманий ОСОБА_6 добровільно у присутності понятих видав із кишень своїх брюк темного кольору грошові кошти на загальну суму 595 гривень, мобільний телефон марки «SAMCUNG GALAXY A20» та ключі від автомобіля.

26.06.2019 року слідчий Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_12 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти на загальну суму 595 гривень, мобільний телефон марки «SAMCUNG GALAXY A20» та ключі від автомобіля, які добровільно видав ОСОБА_6 19.06.2019 під час проведення слідчих дій із кишень своїх брюк темного кольору. Необхідність накладення арешту на вказане майно слідчий обґрунтував тим, що, зазначені речі мають значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а також можуть бути використані як докази у кримінальному проваджені, та з метою забезпечення можливої конфіскації майна.

Задовольняючи клопотання слідчого слідчий суддя зазначив, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому наявні достатні підстави для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту цього майна.

Проте з таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо, з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися в повній мірі.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3, ч. 10 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів і накладається на майно будь-якої фізичної (третьої особи) або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_9 звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на вказане майно є забезпечення збереження речових доказів та забезпечення можливої конфіскації майна.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Проте, як вбачається з наданого клопотання про арешт майна, слідчий посилається лише на норми кримінального процесуального закону, які передбачають арешт майна та визначають поняття речових доказів в кримінальному провадженні, при цьому, жодного посилання на будь-яку правову підставу, відповідно до якої, слідчий вважав можливим накладення арешту на майно ним не наведено. Крім того, слідчим в даному клопотанні, не зазначено, яким саме критеріям речових доказів відповідає вилучене майно.

Наведені обставини, свідчать про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу, оскільки слідчим в клопотанні не доведено, що вилучене майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Так, в клопотанні слідчого зазначено як мету арешту вилученого майна, також застосування можливої конфіскації майна, у випадку винесення обвинувального вироку, оскільки санкція ч.3 ст.368 КК України передбачає конфіскацію майна як додаткове покарання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наявні передбачені п.3 ч.2 ст.170 КПК підстави для накладення арешту на майно, а саме грошові кошти на загальну суму 595 гривень, мобільний телефон марки «SAMCUNG GALAXY A20».

Проте, правові підстави для накладення арешту на ключі від автомобіля відсутні.

За такого, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою клопотання слідчого Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_9 про арешт майна, яке добровільно видав ОСОБА_6 19.06.2019 під час проведення слідчих та процесуальних дій слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 376, 405,407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 червня 2019 року, якою накладено арешт на вилучені у ОСОБА_6 19.06.2019 року під час проведення слідчих дій грошові кошти на загальну суму 595 гривень, мобільний телефон марки «SAMCUNG GALAXY A20» та ключі від автомобіля, - скасувати.

Постановити нову ухвалу.

Клопотання слідчого Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_9 про накладення арешту на майно задовольнити частково. Накласти арешт на вилучені у ОСОБА_6 19.06.2019 року під час проведення слідчих дій грошові кошти на загальну суму 595 гривень та мобільний телефон марки «SAMCUNG GALAXY A20», в накладенні арешту на ключі від автомобіля відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді