Справа № 755/2957/18 1кп/755/255/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ "06" червня 2019 р.
Дніпровський районний суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
при секретарях судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
потерпілоїОСОБА_8
захисникаОСОБА_9

розглянувши в судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Маріуполя, Донецької обл., не одруженого, з середньою освітою, офіційно не працюючого, без постійного місця проживання, раніше судимого: 18.11.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва за ст. 185 ч. 2, ст.15 ч. 3 ч.3 ст. 185, 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Маневицького РС Волинської області від 17.07.2016 року невідбуту частину покарання згідно ст. 82 КК України замінено на 1 рік 7 місяців 27 днів обмеження волі. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 14.09.2016 року зараховано час слідування до виправного центру з 13.07.2016 року по 23.08.2016 року. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 21.02.2017 року згідно ст. 72 КК України зараховано попереднє ув`язнення з 10.09.2017 року по 18.12.2017 року включно, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

01.01.2018 року приблизно о 01 год. 45 хв. ОСОБА_10 перебував біля буд. № 10 по вул. Березняківська в м. Києві де в нього виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в житло.

Реалізуючи свої злочинні наміри ОСОБА_10 діючи з корисливих спонукань, приблизно о 01 год. 45 хв. підійшов до буд. АДРЕСА_1 та по захисній решітці вікна, яка розташована на першому поверсі, заліз до незаскленого балкону квартири АДРЕСА_2 .

Впевнившись в тому, що в квартирі відсутні мешканці та переконавшись, що сторонні особи за ним не спостерігають, а його злочинні дії залишаються не поміченими, діючи умисно, з метою незаконного збагачення, ОСОБА_10 за допомогою дерев`яної попільнички, яка стояла на підвіконні, розбив вікно та проник до вищезазначеної квартири, де вчинив дії по викраденню майна, яке належить ОСОБА_11 , а саме мобільного телефон марки «Samsung» чорного кольору, вартістю 5000 грн., поклавши його до рюкзака який був у нього за плечима, але злочин не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками поліції охорони на місці вчинення кримінального правопорушення.

Допитаний у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України не визнав та пояснив, що проник до квартири потерпілої з метою погрітись та поспати, умислу щось викрадати у нього не було, а мобільний телефон йому навмисно підкинули працівники поліції.

Сторона захисту, посилаючись на неузгодженості у показаннях свідків, процесуальні порушення при зібранні доказів, просила суд визнати недоведеною винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину та виправдати з цих підстав

Незважаючи на доводи захисту обвинуваченого ОСОБА_10 , його винуватість у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою і не викликають сумнівів у їх належності, достовірності та допустимості, а у взаємозв`язку - є достатніми для висновків суду про його винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

Зокрема, такими суд вважає докази подані стороною обвинувачення та безпосередньо досліджені судом: протоколом огляду місця події від 01.01.2018 року з ілюстративною таблицею, протоколом обшуку від 01.01.2018 року відповідно до якого, у обвинуваченого ОСОБА_10 було вилучено мобільний телефон марки «Samsung» чорного кольору CH: НОМЕР_1 , IME1: НОМЕР_2 , IME2: НОМЕР_3 та постановою про визнання та приєднання речових доказів від 02.01.2018 відповідно до якої мобільний телефон марки «Samsung» чорного кольору CH: НОМЕР_1 , IME1: НОМЕР_2 , IME2: НОМЕР_3 визнано речовим доказом.

Суд не знаходить підстав для задоволення доводів сторони захисту про визнання вказаних протоколів недопустимим доказами. Істотних порушень вимог КПК України при їх складані, які б істотно вплинули на зафіксовані у них обставини, або ж вказували на їх неправдивість, встановлено не було.

Допитана у судовому засіданні, потерпіла ОСОБА_8 показала, що у вказаній двокімнатній квартирі проживають її діти, які на новий рік поїхали відпочивати, залишивши їй ключи від помешкання. Напередодні вже спрацьовувала сигналізація, однак нікого не спіймали, вона приходила до квартири перевіряла, все було на місці, всі речі лежали на своїх місцях. В ніч з 31 грудня на 1 січня їй подзвонили з охорони, вона прибула на місце через 20-30 хвилин. Працівники поліції охорони вже були біля будинку. Зайти до квартири не змогли оскільки вхідні двері були заблоковані, тому один із співробітників служби охорони проник до квартири через балкон та відчинив вхідні двері. Коли вона зайшла до квартири, обвинувачений ОСОБА_10 вже знаходився в коридорі, в кімнатах була обстановка яка свідчила, що там щось шукали. Були перевернуті речі. Обвинувачений ОСОБА_10 потрапив до квартири через балкон, розбивши попільничкою вікно. В ході огляду місця події у обвинуваченого було вилучено мобільний телефон, який належав її родині.

Крім того винуватість ОСОБА_10 підтверджується показаннями свідків:

свідок ОСОБА_12 показав суду, що проживає по АДРЕСА_3 на другому поверсі, потерпіла ОСОБА_11 його сусідка. Почувши в ніч з 31 грудня на 1 січня, що у сусідній квартирі розбилось вікно, подивився у вікно і побачив чоловіка, який проникав до житла ОСОБА_8 через балкон та викликав поліцію. Обличчя чоловіка він не бачив, однак в судовому засіданні підтвердив, що обвинувачений ОСОБА_10 за статурою схожий на особу, яка проникала до квартири.

Свідок ОСОБА_13 показав, що 31 грудня заступив на нічну зміну, близько 24:00 01:00 години, отримали сигнал тривоги по АДРЕСА_1 , а саме розбиття вікна у спальні. Свідки повідомили, що невідомий чоловік проникає до квартири. У вказаній квартирі спрацювали датчики руху починаючи зі спальні, що свідчило про присутність в квартирі сторонніх осіб. Прибувши на місце, з дозволу власника квартири піднялись на другий поверх та зайшли до квартири, де побачили розбите скло, а у спальні під ковдрою знаходився чоловік, який повідомив, що зайшов погрітись. Чоловік був вдгянутий, на спині рюкзак. Свідок ОСОБА_13 підтвердив, що саме обвинувачений ОСОБА_10 був в квартирі, він його впізнає. Під час огляду місця події працівниками поліції було виявлено мобільний телефон, який знаходився в рюкзаці ОСОБА_10 та в шкарпетках грошові кошти. Також у ОСОБА_10 були рукавички.

Аналогічні за змістом показання надав суду свідок ОСОБА_14 , додавши, що у квартирі всі речі були перевернуті. На Топалові був одягнений рюкзак, в якому слідчо оперативна група знайшла мобільний телефон «Самсунг», який належав потерпілій.

Свідок ОСОБА_15 показала, що проживає в АДРЕСА_1 на першому поверсі. В ніч з 31 грудня 2017 на 01 січня 2018 почула, як по віконним решіткам її квартири хтось лізе. Виглянувши з вікна почала кричати та викликати поліцію. Бачила як підїхала поліція та охорона. Пізніше її запросили в якості понятої до квартири потерпілої, де в той час перебував обвинувачений ОСОБА_10 .. Під час огляду у обвинуваченого знайшли мобільний телефон, який належав власникам квартири.

Аналізуючи та оцінюючи показання свідків, суд вважає окремі неточності в показаннях незначними, оскільки вони не впливають на зміст фактичних обставин, саме які мають значення для правильної оцінки дій обвинуваченого. Відтак сумніви щодо достовірності показань вказаних свідків відсутні, тим більше, вони знайшли своє повне підтвердження під час дослідження інших доказів.

За таких обставин, суд визнає показання вказаних вище свідків та потерпілої, дані, які містяться в протоколі огляду місця події, постанові про визнання речових доказів, належними, допустимими та достовірними доказами у їх сукупності та такими що доводять причетність ОСОБА_10 до інкримінованого йому кримінального правопорушення.
На підставі зазначеного, дослідивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд за результатами судового розгляду дії ОСОБА_10 , які виразились у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням до житла, тобто коли особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, кваліфікує за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

Призначаючи вид та міру покарання, суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує, що ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, не одружений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, без постійного місця проживання, його майновий стан, стан здоров`я.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 , відповідно до ст. 66 КК України не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання є рецидив злочину.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
З урахуванням ступеню тяжкості, обставин кримінального правопорушення, його наслідків, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_10 з метою забезпечення ефективного виховного впливу на обвинуваченого, вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі, що на думку суду сприятиме його виправленню та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Судові вирати відсутні.

Питання про речові докази підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В :

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання відраховувати з моменту його фактичного затримання - 01 січня 2018 року.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 залишити без зміни.
Речові докази: мобільний телефон марки «Samsung» чорного кольору CH: НОМЕР_1 , IME1: НОМЕР_2 , IME2: НОМЕР_3 залишити у володінні власника ОСОБА_8 ; рукавиці шерстяні (вовняні), запальничка з ліхтариком, предмет схожий на ніж знищити; мобільний телефон «Nokia» синього кольору IMEI: НОМЕР_2 , грошові кошти у сумі 257 гривень повернути обвинуваченому ОСОБА_10 ..

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 діб з моменту проголошення, а засудженим з моменту отримання копії вироку.

Суддя: