Справа № 489/1262/17
Номер провадження 1-кп/489/62/19
У Х В А Л А

23 вересня 2019 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого ОСОБА_1

із секретарем судових

засідань ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

перекладача ОСОБА_8

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження на підставі обвинувального акта за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 187 ч.2, 186 ч.2, 304 ч.1, 262 ч.1, 263 ч.1 КК України,

ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 187 ч.2, 186 ч.2, 342 ч.2 КК України,

ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.27 ч.5, 187 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою слідчого судді від 20.01.2017 р. до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та ухвалою суду від 07.08.2019 р., строк тримання обвинуваченого під вартою продовжено до 05.10.2019 р.

Прокурором подано клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою у зв`язку з не зменшенням ризику переховування обвинуваченого від суду, на підставі якого було застосовано та неодноразово продовжено запобіжний захід, а обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисником заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою.

Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України, суд незалежно від наявності клопотань зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу, за наслідками розгляду якого скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішуючи, вказане питання, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд вважає недоцільним продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Суд приходить до такого висновку, оцінивши в сукупності відповідно до вимог ст.178 КПК України, обвинувачення ОСОБА_7 у вчинені трьох кримінальних правопорушень, два з яких є тяжкими, відсутності у нього постійного місця роботи, наявність громадянства іншої держави, а також наявність постійного місця проживання, соціальних зв`язків у місці проживання, неповнолітньої дитини, тривалості тримання під вартою, відсутності судимостей, що суттєво зменшує ризик переховування обвинуваченого від суду, на підставі якого було застосовано та неодноразово продовжено запобіжний захід.

При цьому, враховую, що тримання обвинуваченого під вартою не можна обумовлювати лише минулим обвинуваченого, до застосування до нього запобіжного заходу, що з урахуванням досліджених судом і інших обставин, щодо особи обвинуваченого, відсутності судимостей, тривалого тримання його під вартою у вказаному кримінальному провадженні, настільки зменшує вірогідність виникнення зазначеного ризику, що не дає підстав вважати його значним на момент прийняття рішення щодо запобіжного заходу.

Крім того, наявність такого ризику не може обумовлюватися тільки тяжкістю злочину, на що неодноразово вказано у рішеннях Європейського суду з прав людини, з урахуванням практики якого застосовується кримінальне процесуальне законодавство України, відповідно до вимог ст.9 КПК України, зокрема у рішеннях "В. проти Швейцарії" від 26.01.1993 р., "Мамедова проти Росії" від 01.06.2006 р., виходячи з яких наявність ризиків переховування від правосуддя не можна оцінювати залежно від суворості можливого покарання, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Їх треба визначати з врахуванням низки інших ревалентних факторів, які можуть або підтвердити наявність такого ризику, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою, якими є характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою, та тримання під вартою не можна застосовувати як передбачення вироку у формі позбавлення волі.

Також, відповідно до рішення Європейського суду "Адам`як проти Польщі" від 19.12.2006 р., доводи щодо наявності ризиків та тяжкість злочину можуть бути достатніми для виправдання позбавлення волі, на початку цих доводів. Однак, з плином часу вони неминуче втрачають свою ревалентність, і лише справді виняткові доводи здатні переконати Суд в тому, що тривале позбавлення волі, може бути виправдане з огляду на пункт 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що в даному випадку має бути прийнято судом до уваги з врахуванням тривалого тримання обвинуваченого під вартою.

Враховуючи, вказані висновки Європейського суду з прав людини та вимоги ч.3 ст.194 КПК України, щодо рішення суду у разі висновку про недоведеність обставин недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів, вважаю необхідним відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України, змінити запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, з забороною залишати житло цілодобово та покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч.4 ст.194 КПК України.

Керуючись ст.331, 372 Кримінального процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В :

Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, на строк 2 місяці, зобов`язавши обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду.

Покласти на обвинуваченого обов`язки:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;

- повідомляти прокурора і суд про зміну місця проживання;

- носити електронний засіб контролю,

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд і в`їзд в Україну,

у разі невиконання яких, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Строк закінчення дії ухвали 23.11.2019 р.

Ухвалу направити на виконання до Вітовського ВП Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області, для постановки обвинуваченого на облік, про що негайно повідомити суд.

Ухвала може бути оскаржена через місцевий суд, шляхом подачі в 7-денний строк з дня її проголошення, апеляційної скарги, на підставі рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019.

Головуючий: