Дата документу 26.11.2019 Справа№ 323/1504/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/417/19
Єдиний унікальний № 323/1504/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.186 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 10 вересня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Оріхів Запорізької області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останнього разу вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 09.04.2012 за ч.3 ст.185, ч.1 ст.304, ст.70, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі; ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 14.04.2014 звільнений від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий термін 10 місяців 21 день,

визнано винуватим вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням; встановлено йому іспитовий строк тривалістю 3 роки, за умови, що протягом встановленого судом іспитового строку він не вчинить нового злочину, та виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Початок іспитового строку ухвалено відраховувати з дня ухвалення вироку суду.

Згідно зі змістом вироку, ОСОБА_7 , раніше засуджений вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 09.04.2012 року за вчинення злочинів, передбачених за ч.3 ст.185, ч.1 ст.304, ст.70, ч.4 ст.70 КК України до покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі, судимість за які в законному порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, та знову вчинив умисний злочин при наступних обставинах.

18 квітня 2018 року близько 14-00 години ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, через хвіртку проник на територію двору будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 , звідки викрав металевий хвильовий лист розміром 150 х 80 см., товщиною металу 2 мм., вартість якого складає 228,15 грн., рукомийник об`ємом 3 літри, виготовлений з алюмінію, вартість якого складає 154,00 грн. та металевий швелер розміром 180 х 120 мм, вартістю 284,07 грн.

Далі, реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, та діючи без розриву в часі, ОСОБА_7 через незачинені двері проник до приміщення літньої кухні, що знаходиться на території вказаного вище двору, де діючи повторно, таємно, викрав газову піч «Вогник» модель ПГ2-Н, вартість якої складає 211,67 грн., металеву плиту розміром 60 х 80 см., товщина металу 3 мм, вартістю 455,00 грн., металевий швелер, розміром 180 х 120 мм., вартість якого складає 284,07 грн., що належить ОСОБА_9 , після чого розпорядився вказаним майном на власний розсуд, тим самим своїми умисними діями спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1616,97 грн..

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оскаржуючи вирок суду в частині кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, вважає вирок незаконним у зв`язку неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд не в повній мірі врахував те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, після звільнення з місць позбавлення волі за вчинення крадіжки, на шлях виправлення не став і знову з корисливих мотивів вчинив умисний злочин. Крім того, апелянт звертає увагу на те, що суд у вироку належним чином не мотивував своє рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. На підставі викладеного прокурор просить скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу процесуального прокурора; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції не досліджує і не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину при обставинах, які викладені в формулюванні обвинувачення, а також щодо кваліфікації його дій, оскільки питання про це в апеляційній скарзі не порушується.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно до вимог ст.409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, окрім іншого, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 , вірно кваліфіковані місцевим судом за ч.3 ст.185 КК України.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до Постанови Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7, 24.10.2003, при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги КПК України стосовно призначення покарання.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог не дотримався, а тому скасовує вирок в частині призначеного покарання, та ухвалює в цій частині новий вирок.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Враховуючи позитивні характеристики ОСОБА_7 з місця проживання, його ставлення до скоєного, визнання вини, колегія суддів вважає, за можливе призначити ОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене санкцією статті обвинувачення 3 роки позбавлення волі. Та вважає, що таке покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів..

Колегія суддів погоджується з доводами прокурора про безпідставне звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з огляду та таке.

Згідно ч.1 ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції у своєму вироку не навів жодних обґрунтованих висновків, які саме підстави свідчать про можливість звільнення ОСОБА_7 , від відбування призначеного покарання, що вказує на невмотивованість оскаржуваного судового рішення та невідповідність його вимогам ст.ст.370, 374 КПК України.

Згідно з п.4 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Колегія суддів вважає, що обставини, які були встановлені місцевим судом при призначенні покарання, зокрема, вчинення тяжкого корисливого злочину, особою яка раніше судима за вчинення аналогічного злочину, рецидив, те, що обвинувачений не працює, не дають підстав для застосування положення ст.75 КК України і звільнення обвинуваченого від покарання, адже встановлені обставини свідчать про те, що ОСОБА_7 на шлях перевиховання не став.

Виходячи з наведеного, на підставі ст.420 КПК України, вказаний вирок в частині призначення ОСОБА_7 покарання підлягає скасуванню з постановленням нового вироку в цій частині.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів

з а с у д и л а:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 10 вересня 2018 року, стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на 3 роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4