Провадження №11-п/4911/67/19
судді Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду
(провадження №11-п/4911/67/19)
09 вересня 2019 року Солом`янський районний суд міста Києва постановив ухвалу, якою скаргу передав на розгляд Вищому антикорупційному суду.
23 вересня 2019 року до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду надійшло подання слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 17 вересня 2019 року про направлення матеріалів за цією скаргою з Вищого антикорупційного суду до Солом`янського районного суду міста Києва (далі також подання).
Подання обґрунтоване тим, що пп.3 п.20-2 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України встановлено, що з дня початку роботи Вищого антикорупційного суду клопотання у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених цим Кодексом до підсудності Вищого антикорупційного суду, які надійшли до слідчих суддів і не розглянуті до дня початку роботи Вищого антикорупційного суду, передаються до Вищого антикорупційного суду для розгляду в установленому порядку слідчими суддями цього суду. Тобто, вказана норма права не передбачає передачу на розгляд слідчим суддям Вищого антикорупційного суду скарг, які надійшли до слідчих суддів місцевих загальних судів і не розглянуті до дня початку роботи Вищого антикорупційного суду. Тому, відповідно до п.1 ч.1 ст.34 КПК України кримінальне провадження підлягає передачі на розгляд іншого суду, оскільки до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності.
Вказане рішення більшістю колегії обґрунтоване наступними обставинами.
Національним антикорупційним бюро України розпочато та здійснюється досудове розслідування щодо повідомлених заявником фактів вчинення кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.3 ст.382 КК України (Невиконання судового рішення), ч.1 ст.396 КК України (Приховування злочину), ч.2 ст.364 КК України (Зловживання владою або службовим становищем), ч.2 ст.256 КК України (Сприяння учасникам злочинних організацій та укриття їх злочинної діяльності), що вбачається зі змісту заяви ОСОБА_2 про вчинення кримінального правопорушення та копій витягів із Єдиного реєстру досудових розслідувань. ОСОБА_2 оскаржує бездіяльність детектива, яка полягала у нездійсненні процесуальних дій у кримінальних провадженнях в рамках досудового розслідування за якими розслідується вчинення кримінальних правопорушень, притягнення до відповідальності за вчинення яких, а також здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у таких кримінальних провадженнях частково не відноситься до підсудності Вищого антикорупційного суду, адже, ч.2 ст.256, ч.3 ст.382, ч.1 ст.396 КК України відсутні в переліку, зазначеному в ч.1 ст.33-1 КПК України і примітці до ст.45 КК України.
На підставі цього в ухвалі від 30.09.2019 зроблено висновок, що ОСОБА_2 подав до суду скаргу, в якій об`єднав вимоги, які підсудні судам різної предметної підсудності.
При цьому зазначається, що нормами КПК України не врегульоване питання об`єднання у одній скарзі вимог що стосуються різних кримінальних проваджень, які в подальшому будуть підсудні судам різної предметної підсудності, а тому ґрунтуючись на ч.6 ст.9 КПК України, більшість з колегії суддів, посилаючись на ч.1 ст.334 КПК України та на необхідність гарантування ОСОБА_2 права на справедливий розгляд незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону (ч.1 ст.21 КПК України), прийшла до висновку, що ефективним засобом юридичного захисту його прав є роз`єднання його скарги в різні провадження для розгляду слідчим суддею Вищого антикорупційного суду частини скарги, яка підсудна Вищому антикорупційному суду та слідчим суддею Солом`янського районного суду міста Києва, іншої частини скарги, яка підсудна суду загальної юрисдикції.
Вважаю, що при розгляді подання суд у першу чергу мав би визначити чи застосовується порядок направлення кримінального провадження з одного суду до іншого, передбачений ст.34 КПК України до провадження за скаргою на бездіяльність детектива.
Питання про направлення кримінального провадження з Вищого антикорупційного суду до іншого суду вирішується колегією у складі п`яти суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду, зокрема, за поданням складу суду, визначеного для розгляду кримінального провадження, не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання, про що постановляється вмотивована ухвала (абз.2 ч.3 ст.34 КПК України).
Підстави для направлення кримінального провадження з одного суду до іншого закріплені в частині 1 статті 34 КПК України. У зазначеній нормі використовується, зокрема, така термінологія: «кримінальне провадження передається» (частина 1), «до початку судового розгляду» (пункт 1 частини 1 та абзац 6 частини 1), «для судового розгляду» (пункт 2 частини 1), «обвинувачений» (пункт 3 частини 1 та абзаци 6 і 7 частини 1), «судове провадження» (пункт 4 частини 1).
Згідно з ч.6 ст.34 КПК України суд, якому направлено кримінальне провадження з іншого суду, розпочинає судове провадження зі стадії підготовчого судового засідання незалежно від стадії, на якій в іншому суді виникли обставини, передбачені частиною 1 цієї статті.
Системне тлумачення зазначених правових норм, а також визначень термінів «кримінальне провадження» (п.10 ч.1 ст.3 КПК України) та «судове провадження» (п.24 ч.1 ст.3 КПК України) дає підстави вважати, що кримінальне провадження у розумінні ст.34 КПК України є тотожним поняттю «судове провадження».
Направлення до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду в порядку, встановленому ст.34 КПК України, подань про направлення кримінального провадження з Вищого антикорупційного суду до іншого суду можливе лише після направлення обвинувального акту до суду першої інстанції в порядку, передбаченому КПК України, для розгляду її по суті за правилами глав 27 та 28 КПК України. Такий висновок вбачається з позиції, яка викладена в ухвалі Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 15 березня 2018 у справі №571/196/18-к (провадження №51-4493впс18).
З подання ж вбачається, що йдеться про направлення до іншого суду скарги у кримінальному провадженні, яке знаходиться на стадії досудового розслідування.
Отже, порядок направлення кримінального провадження з одного суду до іншого, передбачений ст.34 КПК України, до провадження за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність детектива не може бути застосований.
Зазначений висновок також узгоджується з тим, що відповідно до КПК України на стадії досудового розслідування вирішення питання про порушення правил підсудності при розгляді скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора окремо визначено статтею 304 КПК України, що нівелює позицію щодо правової неврегульованості цього питання.
Відтак, оскільки не можна стверджувати, що положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання дій слідчого судді в провадженні за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність детектива, то застосовувати загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України, у даному випадку розгляду подання Апеляційною палатою, підстав не має.
Кримінальне провадження у Вищому антикорупційному суді під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею одноособово, а в разі оскарження його ухвал в апеляційному порядку колегіально судом у складі не менше трьох суддів (абз.4 ч.12 ст.31 КПК України).
Таким чином, на стадії досудового розслідування єдиним суб`єктом, який може вирішити питання про те, чи підлягає розгляду в Вищому антикорупційному суді скарга чи інший процесуальний документ (заява, клопотання тощо), які передані з іншого суду та фактично надійшли до Вищого антикорупційного суду є слідчий суддя Вищого антикорупційного суду.
Такі судові рішення слідчий суддя Вищого антикорупційного суду приймає в порядку, передбаченому КПК України, а у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють зазначені питання кримінального провадження, такий слідчий суддя у визначених випадках може застосовувати загальні засади кримінального провадження, встановлені ч.1 ст.7 КПК України.
При цьому, якщо скарги на стадії досудового розслідування надійшли до Вищого антикорупційного суду в кримінальних провадженнях стосовно злочинів, які не підсудні Вищому антикорупційному суду, слідчий суддя зобов`язаний самостійно прийняти рішення в межах своєї компетенції щодо можливості її розгляду, встановлення підстав для повернення, відмови у відкритті провадження тощо.
Встановлення факту непідсудності скарги слідчому судді Вищого антикорупційного суду є підставою для прийняття ним процесуального рішення за ч.2 ст.304 КПК України, проте не для направлення подання до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду, яка за положеннями ст.34 КПК України не уповноважена вирішувати питання про направлення матеріалів кримінального провадження до іншого суду на стадії досудового розслідування.
Враховуючи, що звернення про направлення кримінального провадження за скаргами чи іншими процесуальними документами (заявами, клопотаннями тощо) на досудовому слідстві з одного суду до іншого можуть ініціювати перед Апеляційною палатою Вищого антикорупційного суду не тільки слідчі судді, а й учасники такого провадження всупереч правової позиції слідчого судді, то їх розгляд і вирішення по суті палатою може підірвати системність правового регулювання досудового розслідування злочинів, розбалансувати систему судового контролю за органами досудового розслідування та у кінцевому рахунку при деяких умовах може утворити ознаки втручання в виключну компетенцію слідчого судді. Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду на стадії досудового розслідування уповноважена лише переглядати судові рішення слідчих суддів Вищого антикорупційного суду в випадках та порядку, передбачених КПК.
Разом із тим, направлення кримінального провадження з одного суду до іншого на стадії досудового розслідування на підставі застосування загальних засад кримінального провадження (в тому числі ч.6 ст.9 КПК України) може мати місце лише у виключних випадках, коли, наприклад, в суді першої інстанції об`єктивно відсутній уповноважений слідчий суддя, який може вирішити це питання самостійно, тощо.
Із матеріалів за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність детектива такої ситуації не вбачається, у зв`язку з чим слідчий суддя Вищого антикорупційного суду повинен розглянути її в установленому КПК України порядку.
Окрім цього, в поданні ставилося питання про направлення саме матеріалів за скаргою з Вищого антикорупційного суду до Солом`янського районного суду міста Києва, а ухвалою від 30.09.2019 року матеріали за цією скаргою на підставі положень ч.6 ст.9, ч.1 ст.334 КПК України фактично роз`єднані на два судових провадження, одне з яких направлене в місцевий загальний суд, а інше повернуте до Вищого антикорупційного суду для розгляду.
Вважаю, що такі дії суду не передбачені діючим кримінальним процесуальним законодавством та порушують права заявника виходячи з наступного.
Положення ч.ч. 3, 5 ст.217 КПК України передбачають право лише прокурора виділити матеріали досудового розслідування у визначених випадках.
Нормами ч.1 ст.334 КПК України передбачено можливість об`єднання або роз`єднання матеріалів кримінального провадження судом саме на стадії судового розгляду, про що прямо зазначено у ч.1 ст.334 глави 28 КПК України «Судовий розгляд».
Відтак, діючим кримінальним процесуальним законодавством, в тому числі ст.ст. 217, 334 КПК України, не надано право суду при розгляді подання слідчого судді про направлення матеріалів скарги на стадії досудового розслідування роз`єднувати скаргу (її матеріали) для направлення у різні суди.
Застосування в даному випадку положень ч.6 ст.9 КПК України не є таким, що відповідає як принципу законності кримінального процесу, так і загальним засадам кримінального провадження, в тому числі засадам досудового розслідування, оскільки б надавали право суду при перегляді подання про направлення матеріалів до іншого суду втручатись у здійснення досудового розслідування за власною ініціативою без врахування позиції органу досудового розслідування, прокурора та безпосередньо заявника.
Вказані дії суду не можна визнати такими, що із урахуванням необхідності гарантування особі права на справедливий розгляд незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону, забезпечать ефективний засіб юридичного захисту його прав, оскільки без врахування позиції особи матеріали за однією скаргою повинні розглядатися в різних судах.
Суддя ОСОБА_1