Справа № 333/1665/18
Провадження № 1-кп/333/89/19
ВИРОК
Іменем України

03 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжі, українця, громадянина України, має середню спеціальну освіту, не одруженого, працює модельником дерев`яних моделей у ТОВ «НПФ МІДА, ЛТД», є особою з інвалідністю 3 групи, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, і

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у м. Богодухіві, Харківської області, громадянина України, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, має незакінчену середню освіту, тимчасово проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 15.07.1998 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.140 КК України (редакції 1960 року) до 2 років позбавлення волі, звільнився 11.09.1998 року;
- 20.10.1998 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.141 КК України (редакції 1960 року) до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнився 14.03.2000 року;
- 19.06.2002 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнився 09.06.2005 року;
- 09.04.2013 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України до 4 років позбавлення волі;
- 16.05.2013 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням вимог ч.4 ст.70 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, звільнився 21.07.2015 року;
- 25.04.2016 року Святошинським районним судом м. Києва за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 06.11.2017 року умовно-достроково на 7 місяців 17 днів;
- 26.09.2018 року Гребінківським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням вимог ст.71 КК України до 4 років позбавлення волі, у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст.27 ч.3 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

07.12.2017 року, приблизно о 07 год. 20 хв., ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням у інше приміщення, прибув на територію дошкільного навчального закладу №295 «Червона калина» Запорізької міської ради Запорізької області, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Автозаводська, 28-А, де шляхом вільного доступу проник у приміщення вказаного закладу.

Після цього, ОСОБА_6 , діючи умисно, із корисливих мотивів, з метою власного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, у вигляді заподіяння матеріальної шкоди і бажаючи їх настання, продовжив свої дії, направлені на таємне викрадення чужого майна.

Так, перебуваючи біля медичного кабінету, ОСОБА_6 переконався, що у вказаному приміщенні відсутні будь-які особи, шляхом вільного доступу, проник до нього, звідти таємно викрав ноутбук «Acer Extenza 2519 EX-C511» в корпусі чорного кольору, вартістю 7 095 грн., що знаходиться на балансі дошкільного навчального закладу №295 «Червона калина» Запорізької міської ради Запорізької області.

У подальшому, ОСОБА_6 покинув приміщення медичного кабінету та спрямував на вихід з навчального закладу, однак був помічений працівником дошкільного закладу №295 «Червона калина» Запорізької міської ради Запорізької області.

Після цього, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, намагаючись втекти з місця події, ОСОБА_6 , розуміючи, що його протиправні дії викриті, прискорився та вийшов з приміщення вказаного навчального закладу, не реагуючи на зауваження та прохання працівника дошкільного закладу зупинитись. Отже, ОСОБА_6 , незважаючи на викриття його іншою особою, продовжив свої дії, спрямовані на відкрите викрадення чужого майна.

При виході з приміщення дошкільного навчального закладу №295 «Червона калина» Запорізької міської ради Запорізької області, ОСОБА_6 залишив викрадений ноутбук на сходах вказаного закладу та втік з місця вчинення злочину, задавши своїми діями зазначеному навчальному закладу матеріальну шкоду у розмірі 7 095 грн.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_6 як скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, а саме: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з проникненням у інше приміщення.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_6 пояснив, що вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, він визнає частково, так як фактично скоїв злочин самостійно, без участі ОСОБА_7 за таких обставин.
07.12.2017 року, приблизно о 09 чи 10 годині, у нього повинна була відбутися співбесіда по прийому на роботу. Але зранку у нього стався приступ епілепсії, якою він хворіє з 18 років. Дуже часто при таких приступах він навіть втрачає свідомість, тому що не пам`ятає, що було під час приступу.
Після приступу він вирішив прогулятися, тому, приблизно о 06 год. 30 хв., вийшов з дому та пішки направився до залізничного вокзалу «Запоріжжя-1», де випадково зустрів ОСОБА_7 , з яким познайомився кілька тижнів потому. Останній запропонував сходити з ним до дитячого садочку, так як він шукав роботу і хотів влаштуватися охоронником. Він погодився на пропозицію ОСОБА_7 , після чого вони разом вирушили до дитячого садочку, розташованого у Південному мікрорайоні у м. Запоріжжі.
Коли вони з ОСОБА_7 зайшли у приміщення дитячого садочку, останній пішов сходами на другий поверх шукати завідуючу, а він чекав на нього у холі. Після того, як ОСОБА_7 повернувся та повідомив, що не знайшов завідуючу, він пішов по коридору, з метою її пошуку, а останній залишився у холі. Коли він проходив по коридору, то деякі двері були закриті. У цей момент нього повторився приступ епілепсії. В одному з приміщень були відкриті двері і він туди зайшов. На столі у цьому кабінеті стояв ноутбук у корпусі чорного кольору, який він взяв, притулив до себе і вийшов з кабінету.
ОСОБА_7 на той час стояв у холі дитячого садочку. Назустріч пройшла медсестра, яка невдовзі, після того як зайшла до кабінету, почала кричати: «Стій! Стій!». Після цього, він прийшов до тями, зрозумів, що взяв чуже та злякався, тому відразу практично побіг до виходу з дитячого садочку. Коли вибіг з дверей, відразу акуратно поклав ноутбук на землю, не ховаючи його. У подальшому, він побіг, але на території дитячого садочку його намагалася зупинити невідома йому жінка, яка схопила його за куртку. Він скинув куртку, щоб вивернутися, а потім забрав куртку, але облишив на місці події свій рюкзак.
З ОСОБА_7 вони попередньо про скоєння злочину не домовлялися, все фактично відбулося через його приступ епілепсії. Крім того, коли він біг з ноутбуком, ОСОБА_7 йому кричав «Залиш, кидай!», але не кричав «Ховай, ховай!». Через деякий час його затримали працівники поліції на залізничному вокзалі.

Незважаючи на вказані показання обвинуваченого, на думку суду, вина ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, повністю підтверджується такими доказами:

- показаннями свідка ОСОБА_8 , яка суду пояснила, що вона працює медичною сестрою у дошкільному закладу №295 «Червона калина» Запорізької міської ради Запорізької області. Вранці 07.12.2017 року вона перебувала на своєму робочому місці. Коли вона прямувала до продуктового блоку, вона побачила ОСОБА_7 , який просто стояв у холі. Через хвилину, повертаючись до свого кабінету, двері якого вона залишила відкритими, помітила, що з її кабінету виходить ОСОБА_6 .

Коли зайшла до свого кабінету, відразу помітила відсутність ноутбуку, який належить вказаному дошкільному закладу. Після цього, вона вибігла з кабінету та почала переслідувати ОСОБА_6 та кричати йому «Стій! Стій!». ОСОБА_7 також відразу пішов за ОСОБА_6 . Останнього на вулиці намагалася зупинити ОСОБА_9 , але ОСОБА_6 вирвався та залишив на місці події свій рюкзак. ОСОБА_7 затримали на вулиці і на питання завідуючої, останній відповів, що прийшов влаштовуватися на роботу. Ноутбук відразу знайшли біля сходів та на місце події викликали працівників поліції.

Вона бачила, що тільки ОСОБА_6 виходив з кабінету. Перебування разом обвинувачених у приміщенні дитячого садочка, а також факт подачі обвинуваченими один одному якихсь знаків, вона не бачила;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , яка пояснила, що працює на посаді завідуючої у дошкільному закладу №295 «Червона калина» Запорізької міської ради Запорізької області. Зранку 07.12.2017 року, перебуваючи у приміщенні вказаного дитячого садочку та спілкуючись з батьками дітей, вона почула крики медичної сестри. Вона пішла на крик та вийшла на вулицю, де помітила, що обвинувачений ОСОБА_6 намагався утекти. Його спочатку затримала одна з мам, але потім ОСОБА_6 вирвався та зник. ОСОБА_7 не поспішаючи, також намагався покинути територію навчального закладу, але потім зупинився на вимоги працівників дитячого садочку. У подальшому, вона підійшла до ОСОБА_7 та вони з ним спілкувалися, доки не приїхали працівники поліції. Викрадений ноутбук зберігався у кабінеті у медичної сестри. Після скоєння злочину ноутбук знайшли біля сходів та забрали у приміщення дитячого садка;

- показаннями свідка ОСОБА_9 , яка пояснила у судовому засіданні, що її дитина у 2017 році відвідувала дитячий садочок АДРЕСА_3 .
У грудні 2017 року, зранку, приблизно о 07 год. 30 хв., коли вона відводила дитину та зайшла вже на територію вказаного садочку, то побачила, що відкрилися двері приміщення, звідки разом вибігли обвинувачені. Вона почула, що хтось з обвинувачених сказав: «Ховай, ховай!» та ще якусь фразу, але її зміст був нерозбірливий. Після цього, ОСОБА_6 заховав щось квадратне чорне за колонною з цегли, яка була біля дверей, але повністю цей предмет не помістився та виглядав. ОСОБА_7 у цей момент знаходився поряд з останнім та спостерігав за діями ОСОБА_6 . Між нею та обвинуваченими було не більше 10 метрів.
Після цього, ОСОБА_6 почав бігти по сходах, а ОСОБА_7 спускався. Практично відразу відкрилися двері, звідки вибігли медсестра, вихователі та завідувач дитячого садочку. Як вона зрозуміла, останні переслідували обвинувачених.
ОСОБА_6 побіг у бік головного виходу з території дитячого садочку та опинився у неї на шляху, тому вона намагалася затримати останнього. Коли вона схопила ОСОБА_6 за руку, останній, з метою втечі, зняв куртку, таким чином, вивільнившись від її захвату. Куртка обвинуваченого з рюкзаком впала на землю, але ОСОБА_6 підібрав куртку та у подальшому втік, хоча його намагалися догнати. Рюкзак ОСОБА_6 вона підібрала та у подальшому віддала медсестрі.
ОСОБА_7 нікуди не біг, а коли почув вимогу завідуючої дитячого садочку зупинитися, то перестав йти та почав спілкуватися з виховательками та завідуючою.
Пізніше виявилося, що ОСОБА_6 за колонною сховав ноутбук, який відразу віддали медсестрі. Все відбувалося дуже швидко. У ОСОБА_7 в руках нічого не знаходилося і він весь час був спокійним;

- показаннями представника потерпілого ОСОБА_11 , яка у судовому засіданні пояснила, що вона працює юрисконсультом ТВО Комунарського району та представляє інтереси і захищає права дошкільного навчального закладу №295 «Червона калина» Запорізької міської ради Запорізької області. 07.12.2017 року дійсно з медичного кабінету вказаного навчального закладу був викрадений ноутбук, але, враховуючи, що викрадене майно повернуто, фактично матеріальні збитки відсутні, тому цивільний позов заявлений не був;

- даними заяви завідувача дошкільного навчального закладу №295 «Червона калина» Запорізької міської ради Запорізької області ОСОБА_10 від 07.12.2017 року, відповідно до якої вона просить притягти до кримінальної відповідальності особу, яка 07.12.2017 року з приміщення медичного кабінету вказаного навчального закладу відкрито заволоділа ноутбуком «Acer Extenza 2519 EX-C511», вартістю 7 095 грн. (т.2 а.с.11);

- даними акту №478 від 13.09.2017 року, згідно яких благодійний фонд «Магістр» передає у власність дошкільного навчального закладу №295 «Червона калина» Запорізької міської ради Запорізької області ноутбук «Acer Extenza 2519 EX-C511», вартістю 7 095 грн. (т.2 а.с.14);

- даними, отриманими під час огляду місця події медичного кабінету у дошкільному навчальному закладі №295 «Червона калина» Запорізької міської ради Запорізької області, під час якого оглянуто та вилучено ноутбук «Acer 2519», у корпусі чорного кольору (т.2 а.с. 15-18);

- даними, отриманими під час пред`явлення особи для впізнання, в ході якого свідок ОСОБА_8 впізнала ОСОБА_6 як особу, яка вранці 07.12.2017 року викрала ноутбук з медичного кабінету у дошкільному навчальному закладі №295 «Червона калина» Запорізької міської ради Запорізької області (т.2 а.с. 23-24);

- даними, отриманими під час пред`явлення особи для впізнання, в ході якого свідок ОСОБА_9 впізнала ОСОБА_6 як особу, яка вранці 07.12.2017 року викрала ноутбук з медичного кабінету у дошкільному навчальному закладі №295 «Червона калина» Запорізької міської ради Запорізької області (т.2 а.с. 27-28);

- речовим доказом - ноутбуком «Acer», у корпусі чорного кольору, оглянутого у судовому засіданні.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України», п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України», п.86).
В даному випадку, на думку суду, вказані вище та досліджені у судовому засіданні докази відповідають саме такому критерію, є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини скоєння ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України.

Суд критично ставиться до показань обвинуваченого ОСОБА_6 , що фактично під час скоєння злочину він перебував у хворобливому стані та не міг керувати своїми діями, так обвинувачений ретельно (двічі) досліджувався судово-психіатричними експертами.
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №79 від 28.02.2018 року ОСОБА_6 виявляв та виявляє у теперішній час психічний розлад у вигляді легких розладів особливості та поведінки внаслідок органічного враження головного мозку (артеріо венозна мальформація правої скроневої області, полінаркоманія), епісіндром в анамнезі. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення та у теперішній час ознак тимчасово хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв і не виявляє. Тому, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час він також може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує (т.2 а.с. 94-100).

Також, суд не приймає до уваги твердження захисника ОСОБА_4 , який вказав, що дії ОСОБА_6 необхідно правильно кваліфікувати за ст. 185 КК України.
В п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» роз`яснено, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Грабіж це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення.
Розрізняючи крадіжку та грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий чи інша особа характер вчинюваних винною особою дій.
Аналіз показань обвинувачених та свідків, отриманих під час судового розгляду, свідчить, що ОСОБА_6 фактично розпочав свої дії як таємне викрадення ноутбуку, надалі він був викритий медичною сестрою навчального закладу, яка стала голосно кричати та переслідувати останнього, а обвинувачений прискорився та почав тікати з ноутбуком з місця події, утримуючи при собі викрадене майно. При цьому, ОСОБА_6 (і він цього не заперечує) усвідомлював, що його злочинні дії вже були викриті.
Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, тому вважаю, що дії ОСОБА_6 необхідно правильно кваліфікувати саме за ч.3 ст.186 КК України.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.
В обвинувальному акті зазначено, що слідчим виявлено обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Водночас, твердження обвинуваченого про його каяття, на думку суду, не зовсім відповідає дійсності. Так, дійсно під час судового розгляду ОСОБА_6 просив вибачення у представника потерпілого та осіб, яким він своїми діями спричинив певні незручності. Водночас, щире каяття характерне тим, що воно засноване на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через її щирий осуд, визнання вини і готовність підлягати кримінальній відповідальності. Обвинувачений фактично своєї вини повністю не визнав та суду намагався довести, що у нього під час скоєння злочину відбувався приступ епілепсії. Також, під час судового розгляду не було встановлено, що обвинувачений своїми діями активно сприяв розкриттю злочину.
Отже, судом обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_6 , не встановлено.

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
При призначенні покарання ОСОБА_6 суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України є тяжким, суспільну небезпечність та характер скоєного злочину, особу обвинуваченого: раніше не судимий, має місце реєстрації та постійне місце мешкання, офіційно працює, є особою з інвалідністю 3 групи (т.1 а.с.212), перебуває з 12.01.2017 року на обліку у лікаря нарколога з діагнозом: «психічні та поведінкові розлади внаслідок сполученого вживання опіоїдів, психостимуляторів, канабіоїдів, синдром залежності» (т.2 а.с.49), позитивно характеризується з місця роботи (т.1 а.с. 160).

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Враховуючи тяжкість скоєного ОСОБА_6 злочину, відсутність тяжких наслідків від вчинених останнім дій, а також будь-яких насильницьких дій обвинуваченого під час скоєння злочину, дані про його особу, його здоров`я, поведінку після вчинення злочинів (не порушував покладені на нього процесуальні обов`язки щодо явки до органу досудового розслідування, суду, просив вибачення), суд з урахуванням вимог ст.75 КК України приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та звільнення його від покарання з випробуванням, з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Процесуальні витрати та цивільний позов у кримінальному провадженні відсутні.

Постановою слідчого ноутбук «Acer», у корпусі чорного кольору, що належить ДНЗ №295 «Червона калина» Запорізької міської ради Запорізької області визнано речовим доказом (т.2 а.с.19).

Відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому:
- гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю). Враховуючи, що ноутбук був предметом злочину, він повернутий завідуючій навчального закладу ОСОБА_10 , тому, це майно необхідно залишити останній.

Крім того, в обвинувальному акті у формулюванні обвинувачення ОСОБА_7 , слідчий зазначив таке.

ОСОБА_7 , будучи особою, раніше судимою за корисливі злочини проти власності, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення та перевиховання не став, та знову вчинив аналогічний умисний злочин проти власності за наступних обставин.

У період часу з 07 години 30 хвилин до 07 години 45 хвилин, 07.12.2017, ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на пособництво у вчиненні таємного викрадення чужого майна, поєднане із проникненням у інше приміщення, перебуваючи у попередній злочинній змові групою осіб з ОСОБА_6 , прослідували до Дошкільного навчального закладу №295 «Червона калина» Запорізької міської ради Запорізької області, який розташований за адресою: вул. Автозаводська, 28-А, м. Запоріжжя.

Далі, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб спільно з ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, у вигляді заподіяння матеріальної шкоди і бажаючи їх настання, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, впевнившись, що вхідні двері Дошкільного навчального закладу №295 «Червона калина» Запорізької міської ради Запорізької області не зачинені, проникли у приміщення вказаного закладу та по коридору попрямували до вхідної двері до медичного кабінету.

Після цього, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, в заздалегідь обумовленому порядку, залишився в коридорі біля медичного кабінету, з метою виконання попередньо розподілених обов`язків по спостереженню за навколишньою обстановкою, коридором, кабінетом та вхідними дверима, та поданням обумовленого сигналу ОСОБА_6 у разі появи осіб, які ймовірно, можуть створити перешкоду для доведення злочинного умислу до кінця та перешкоджатимуть зникненню з місця вчинення кримінального правопорушення. В свою чергу, ОСОБА_6 , виконуючи заздалегідь покладені на нього обов`язки, переконався, що двері до медичного кабінету не зачинені та у середині нікого не має, шляхом вільного доступу, проник до вказаного приміщення та діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з метою особистого збагачення, заволодів ноутбуком марки «Acer Extenza 2519 EX-C511» в корпусі чорного кольору, вартістю 7095 гривень 00 копійок, що знаходиться на балансі Дошкільного навчального закладу №295 «Червона калина» Запорізької міської ради Запорізької області.

Далі, ОСОБА_6 покинув вищевказане приміщення медичного кабінету та спільно з ОСОБА_7 , який очікував його у коридорі, та подав заздалегідь обумовлений сигнал про появу сторонніх осіб, намагались покинути місце вчинення кримінального правопорушення разом із викраденим майном, однак були помічені співробітниками та відвідувачами вказаного закладу.

Після цього, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, намагаючись втекти з місця події, ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 , розуміючи, що їх злочинні дії викриті, прискоривши ходу, прослідували до виходу зі вказаного закладу, при цьому не реагуючи на зауваження та прохання персоналу та відвідувачів зупинитись та повернути викрадене майно.

Вийшовши з приміщення Дошкільного навчального закладу №295 «Червона калина» Запорізької міської ради Запорізької області, ОСОБА_6 залишив викрадений ноутбук на сходах вказаного закладу та втік з місця вчинення кримінального правопорушення, а ОСОБА_7 був затриманий на сходах закладу відвідувачами.

Дії ОСОБА_7 слідчий кваліфікував за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.27 ч.3 ст.186 КК України.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_7 пояснив, що свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27 ч.3 ст.186 КК України він не визнає у повному обсязі. Суду пояснив, що вранці 07.12.2017 року на залізничному вокзалі «Запоріжжя 1» він зустрів ОСОБА_6 , з яким нещодавно познайомився. Так як він шукав собі роботу, то запропонував ОСОБА_6 пройти з ним до дитячого садочку, розташованого у Південному районі у м. Запоріжжі. ОСОБА_6 погодився на його пропозицію.
Коли вони зайшли до приміщення дитячого садочку, ОСОБА_6 почало трусити, на його питання про стан здоров`я, останній відповів, що це мабуть приступ. Після цього, він сказав ОСОБА_6 , щоб останній стояв біля входу та нікуди не відлучався, а сам він піднявся на другий поверх, де він зустрів медичну сестру, яка йшла назустріч з якимись документами та потім жінку працівника дитячого садочку, мабуть няню, тому що вона була одягнута зверху у куртку, але на ногах були домашні тапці. На його питання, де можна знайти завідуючу, остання повідомила, щоб я почекав її біля входу на вулиці.
Після цього, він спустився на те місце, де залишив ОСОБА_6 та побачив, що останній біжить з іншої сторони з переляканими очима. ОСОБА_6 його штовхнув та побіг до вхідних дверей, потім він почув голос жінки, яка кричала «Стій!». Такої фрази від нього, адресованої ОСОБА_6 , як «Ховай, ховай!», не було.
Він також закричав ОСОБА_6 «Що ти робиш? Заспокойся» та пішов за останнім. Коли ОСОБА_6 вибіг на вулицю, останній біля сходів поклав на землю ноутбук та побіг. ОСОБА_6 намагалася зупинитися якась жінка, навіть стягнула з нього куртку, але ОСОБА_6 вирвався та втік.
Він спокійно вийшов з дверей та попрямував до виходу з території дитячого садочку, але йому почали кричати, щоб він зупинився, що він і зробив. Потім, прийшла завідуюча, яка з ним спілкувалася до приїзду працівників поліції.

Суд вважає недоведеним обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_7 , у зв`язку з чим він підлягає виправданню відповідно до п.3 ч.1 ст. 373 КПК України.

Сторона обвинувачення обґрунтовуючи свої висновки з приводу винуватості ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст.27 ч.3 ст.186 КК України, посилалася на такі докази:

- показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 ,
- показання представника потерпілого ОСОБА_11 ,
- дані заяви завідувача дошкільного навчального закладу №295 «Червона калина» Запорізької міської ради Запорізької області ОСОБА_10 щодо скоєння злочину (т.2 а.с.11);
- дані акту №478 від 13.09.2017 року, згідно якого дошкільний навчальний заклад №295 «Червона калина» Запорізької міської ради Запорізької області отримав ноутбук «Acer Extenza 2519 EX-C511», вартістю 7 095 грн. (т.2 а.с.14);

- дані, отримані під час огляду місця події медичного кабінету у дошкільному навчальному закладі №295 «Червона калина» Запорізької міської ради Запорізької області (т.2 а.с. 15-18);

- речовий доказ - ноутбук «Acer», у корпусі чорного кольору;

- дані, отримані під час пред`явлення свідкам ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 осіб для впізнання (т.2 а.с. 21-22, 25-26, 29-30).
Аналіз даних, що містяться у: показаннях представника потерпілого, заяві завідувача ДНЗ №295 «Червона калина» Запорізької міської ради Запорізької області ОСОБА_10 від 07.12.2017 року; акту №478 від 13.09.2017 року; отриманих під час огляду місця події, а також речовий доказ - ноутбук «Acer», фактично свідчать про те, що ноутбук, який належить дошкільному навчальному закладу №295 «Червона калина» Запорізької міської ради Запорізької області був викрадений з приміщення медичного кабінету вказаного навчального закладу.

Дані, отримані під час пред`явлення свідкам ОСОБА_8 та ОСОБА_9 осіб для впізнання, під час яких останні впізнали ОСОБА_7 як особу, яку фактично бачили на місці скоєння злочину, і яка перебувала разом з ОСОБА_6 . Вказані факти не заперечуються і самим обвинуваченим ОСОБА_7 . Водночас, вони не доводять безпосередню участь останнього у скоєнні злочину.
Аналіз показань свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_10 свідчить, що свідок ОСОБА_10 безпосередньо побачила ОСОБА_7 тоді, коли він фактично покидав території навчального закладу; свідок ОСОБА_8 хоча і бачила ОСОБА_7 у приміщенні навчального закладу, але з її показань не вбачається, що останній та ОСОБА_6 діяли за попередньою змовою, так як ОСОБА_8 перебування разом обвинувачених у приміщенні дитячого садочка, а також факт подачі обвинуваченими один одному якихсь знаків, не бачила.

Таким чином, фактично єдиним доказом, який би міг свідчити про попередню змову обвинувачених у скоєнні злочину, і відповідно, прямо вказувати на винуватість ОСОБА_7 є показання свідка ОСОБА_9 , в яких вона зазначила, що бачила коли обвинувачені разом вибігли з приміщення навчального закладу та від когось почула фразу: «Ховай, ховай!» та ще якусь нерозбірливу фразу, після чого ОСОБА_6 заховав щось квадратне чорне за колонною. Водночас, на думку суду, цей доказ є дуже сумнівним, тому що не встановлено, хто саме сказав зазначену фразу, є недостатнім для того, щоб вважати про узгодженість дій обвинувачених під час скоєння злочину.
Інші докази, на які б посилався прокурор як на беззаперечні, що вказують на винуватість ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні відсутні.

Також, суд проаналізував формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_7 та дійшов висновку, що воно не конкретизовано та не підтверджується жодними доказами по кримінальному провадженню.

Так, у обвинуваченні ОСОБА_7 вказано: «… ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, в заздалегідь обумовленому порядку, залишився в коридорі біля медичного кабінету, з метою виконання попередньо розподілених обов`язків по спостереженню за навколишньою обстановкою, коридором, кабінетом та вхідними дверима, та поданням обумовленого сигналу ОСОБА_6 у разі появи осіб, які ймовірно, можуть створити перешкоду для доведення злочинного умислу до кінця та перешкоджатимуть зникненню з місця вчинення кримінального правопорушення…» та «… ОСОБА_6 покинув вищевказане приміщення медичного кабінету та спільно з ОСОБА_7 , який очікував його у коридорі, та подав заздалегідь обумовлений сигнал про появу сторонніх осіб, намагались покинути місце вчинення кримінального правопорушення разом із викраденим майном, однак були помічені співробітниками та відвідувачами вказаного закладу».

Вказані слідчим факти не відповідають встановленим під час судового розгляду обставинам.

Єдиними особами, які бачила ОСОБА_7 у приміщенні навчального закладу були свідок ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_6 . Проте, навіть свідок ОСОБА_8 не надала суду показання, в яких вона вказала, що обвинувачені діяли спільно і хтось з них подавав якісь сигнали, тому суд вважає вислів слідчого щодо подання ОСОБА_7 якогось знаку припущенням.
Крім того, у формулюванні обвинувачення слідчим вказано, що дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були помічені співробітниками та відвідувачами навчального закладу, проте, під час судового засідання було встановлено, що фактично свідок ОСОБА_8 єдина, хто бачила обвинувачених у приміщенні навчального закладу.

Частина 5 статті 27 КК України передбачає, що пособником є особа, яка порадами, вказівками, наданням засобів чи знарядь або усунення перешкод сприяла вчиненню злочину іншими співучасниками, а також особа, яка заздалегідь обіцяла переховати злочинця, знаряддя чи засоби вчинення злочину, сліди злочину чи предмети, здобуті злочинним шляхом, придбати чи збути такі предмети, або іншим чином сприяти приховуванню злочину.
Слідчим дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.5 ст.27 ч.3 ст.186 КК України, а саме: пособництво, тобто сприяння у вчиненні злочину, шляхом усунення перешкод та сприяння в приховуванні злочину, а саме: відкритого викрадення чужого майна (грабежу), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у інше приміщення.
Аналіз формулювання обвинувачення ОСОБА_7 свідчить, що слідчим взагалі не зазначено яким чином останній сприяв у приховуванні злочину, хоча за такою ознакою кваліфіковані дії ОСОБА_7 .
Також, у формулюванні обвинувачення ОСОБА_7 не зазначено чи було завдано діями останнього чи спільними діями обвинувачених матеріальної шкоди.

Відповідно до вимог ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. У відповідності до ч.4 цієї статті усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.

Статтею 368 КПК України встановлено, що суд ухвалюючи вирок, повинен вирішити низку питань, до яких зокрема, віднесені питання, чи містять діяння, у якому обвинувачується особа, склад злочину, чи винен обвинувачений у вчиненні цього злочину.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Положенням ч.1 ст.373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

Згідно до роз`яснень, що містяться в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

За змістом ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

У відповідності з ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Отже, враховуючи наведене в мотивувальній частині вироку, з урахуванням вимог ст. 94 КПК України, тобто оцінивши за своїм внутрішнім переконанням кожний доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що в діянні ОСОБА_7 є склад злочину, передбаченого ч.5 ст.27 ч.3 ст.186 КК України.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373, 374, 376, 377, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.
Згідно вимог ст.76 КК України, у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Зарахувати у строк покарання ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення з 07.12.2017 року по 26.12.2017 року (включно).

ОСОБА_7 за обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст.27 ч.3 ст.186 КК України, виправдати у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад вказаного злочину.

Речовий доказ: ноутбук «Acer», у корпусі чорного кольору, що зберігається у завідуючої дошкільного навчального закладу №295 «Червона калина» Запорізької міської ради Запорізької області ОСОБА_10 залишити останній.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1