КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в режимі відеоконференції з ДУ «Київський слідчий ізолятор» апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про припинення утримання його за захисним світлопрозорим огородженням та продовжено строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у виді тримання під вартою до 03 листопада 2019 року включно.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 подали аналогічні за змістом та вимогами апеляційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.09.2019 року, а клопотання про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою направити на новий розгляд в суді першої інстанції, або застосувати відносно нього запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, а саме у виді домашнього арешту.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилаються на порушення судом першої інстанції вимог ст.ст. 177, 183, 199 КПК України та положень викладених в судових актах Європейського суду з прав людини, оскільки під час вирішення питання про продовження обвинуваченим строку дії тримання під вартою, який є винятковим, найсуворішим видом запобіжного заходу, прокурором не наведено переконливих доводів щодо наявності підстав для чергового продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , та необґрунтована неможливість застосування інших засобів для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
На переконання апелянтів, суддею не було враховано, що підставою для застосування щодо особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність реальних ризиків вчинення обвинуваченим іншого злочину, незаконний вплив на потерпілих або свідків, переховування від слідства та суду, однак ні клопотання прокурора, ні оскаржуване рішення та не містять чіткого визначення, які саме докази, отримані під час проведення досудового розслідування свідчать про те, що обвинуваченим ОСОБА_6 може бути вчинений інший злочин, або наявні будь-які інші ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційних скарг; думку прокурора, який заперечував проти поданих апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника ОСОБА_8 ; перевіривши матеріали контрольного провадження №357/11668/17 та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_9 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції Україн (є неконституційним), положення ч.2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в судді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.
Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу та, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції зазначив, що ризики та обставини, які відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України, враховував суд при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися, а більш м`який запобіжний захід не в змозі запобігти ризикам протиправної поведінки обвинуваченого.

При цьому, суд врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , характер та тяжкість інкримінованих йому злочинів, один з яких, а саме злочин, передбачений ч.1 ст. 115 КК України, є насильницьким злочином та відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, а тому, враховуючи існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дійшов висновку про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданих апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника ОСОБА_8 щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає його особі, характеру та тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, приймаючи до уваги тяжкість інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, має високий ступінь суспільної небезпеки та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, дані про особу ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні насильницького злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КПК України, які суд оцінює у сукупності з іншими наведеними вище даними, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Апеляційні доводи про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження апелянтів, що стороною обвинувачення не доведено, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові обставини, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.

Що стосується доводів апеляційних скарг про те, що прокурором не подавалось клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і таке клопотання, в порушення вимог ч.2 ст. 184 КПК України, не було вручено обвинуваченому та його захиснику, то вони є необґрунтованими, оскільки положення вказаної норми Кримінального процесуального закону розповсюджуються лише на стадію досудового розслідування кримінального провадження, а провадження, яке є предметом розгляду Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває вже на стадії судового розгляду і вирішення питання судом щодо запобіжного заходу регламентовано статтею 331 КПК України, положення якої не зобов`язують прокурора звертатися до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою під час судового розгляду кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України, винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі його захисника.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2019 року, якою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК Українипродовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 03 листопада 2019 року включно без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:__________________ ____________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3