Справа № 204/7708/19
Провадження № 1-кс/204/2324/19
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю захисника ОСОБА_4

за участю підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська Дніпропетровської області, українця, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого в силу вимог ст. 89 КК України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

1 листопада 2019 року старший слідчий СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у серпні 2019 року став на шлях вчинення умисного кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи. Так, ОСОБА_5 , 21.08.2019 року у невстановлений в ході досудового розслідування час, разом з раніше знайомою йому потерпілою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходився на території кладовища, що розташоване по вулиці Всенародній у м. Дніпрі, де сумісно вживали спиртні напої. В ході сумісного вживання спиртних напоїв, між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виникла сварка на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході якої у ОСОБА_5 раптово виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, у невстановлений в ході досудового розслідування час 21.08.2019 року, з метою доведення свого злочинного умислу, спрямованого на спричинення тілесних ушкоджень, діючи з прямим умислом, наніс множинні удари руками та ногами в область голови, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок потерпілої ОСОБА_7 , заподіявши останній відповідно висновку судово-медичної експертизи № 1693/889-Е від 19.09.2019 року тілесні ушкодження у вигляді: синців: в правій лобній ділянці; у проекції верхньої та нижньої повік правого ока; в правій виличній ділянці та у проекції правого кута ротового отвору, бічній поверхні нижньої щелепи; в лівій лобній ділянці; у проекції верхньої та нижньої повіки лівого ока; в лівій виличній ділянці та у проекції лівої щоки, зовнішній бічній поверхні нижньої щелепи ліворуч; на бічній поверхні шиї праворуч, у проекції грудинно-ключично-сосцеподібного м`яза; у проекції правої та лівої ключиць, рукоятки грудини посередині; на передній поверхні грудної клітини праворуч; на передній та нижній поверхнях правої молочної залози, лівого нижнього квадранту; у проекції верхнього та нижнього зовнішніх квадрантів правої молочної залози; на бічній поверхні тулуба праворуч, у проекції пахової ямки нижнього краю, у проекції між передньою та задньою паховими лініями; на бічній поверхні тулуба праворуч, у проекції крила клубової кістки (3 синця); на передній поверхні лобка праворуч та ліворуч (5 синців); на передній та зовнішній бічній поверхні лівого плечового суглобу (2 синця); на передній та зовнішній бічній поверхні лівого плеча, лівого передпліччя та тильній поверхні лівої кисті (численні (близько 12-13) синці); на передній, зовнішній, бічній, задній поверхнях правого плечового суглобу, плеча та передпліччя, тильній поверхні правої кисті, у проекції зап`ястя та п`ястя (численні (близько 8-9) синці); на зовнішній бічній поверхні правого стегна, у верхній, середній та частково нижній третинах (4 синці); на передній та частково внутрішній бічній поверхні правого стегна, у верхній третині (5-6 синців); на передній поверхні правого колінного суглобу, передній та частково зовнішній та внутрішній бічних поверхнях правої гомілки (близько 5-6 синців); на зовнішній бічній поверхні лівого стегна на всьому протязі (7 синців); на передній та внутрішній бічній поверхні верхньої та середньої третини лівого стегна (4 синця); на передній та частково внутрішній бічній поверхнях лівого колінного суглобу (4 синця); на передній та частково зовнішній бічній поверхні лівої гомілки, у верхній та середній третині (5 синців); на передній поверхні лівої гомілки, у нижні третині, незначно вище лівого гомілково-ступневого суглобу; на задній поверхні лівого стегна, у нижній третині (2 синці); на задній поверхні лівої гомілки, у верхній та середній третині; крововиливів: на внутрішній поверхні верхньої губи, праворуч, у проекції 2 та 3 зубів (вогнищевий крововилив з ознаками продуктивної тканьової реакції, слабко та місцями помірно вираженим внутрішньоклітинним гемосидерозом у власній пластинці та стромі поперековосмугастих м`язів верхньої губи); на внутрішній поверхні нижньої губи, праворуч, у проекції 2 та 3 зубів; на внутрішній поверхні та у товщі м`яких покривних тканин голови (крововиливи: в лобній тім`яній та скроневій ділянці ліворуч; в лобній та тім`яній ділянці ліворуч; в правій лобній ділянці; в лівій тім`яній та скроневій ділянці); інфільтруючого крововиливу з ознаками продуктивної тканьової реакції, набряком та слабко вираженим внутрішньоклітинним гемосидерозом у м`яких тканинах з лівої тім`яній та скроневої ділянки та у стромі скроневого м`яза; крововиливів під м`якими мозковими оболонками півкуль головного мозку (на нижній та частково зовнішній бічній поверхні правої потиличної частки; на зовнішній бічній поверхні лобної та тім`яної часток правої півкулі головного мозку; зовнішній бічній поверхні правої тім`яної частки; зовнішній бічній поверхні лівої тім`яної та скроневої часток; на передній поверхні лівої лобної та тім`яної часток; на задній поверхні правої та лівої часточок мозочка); розповсюджених вогнищевих субарахноїдальних (під м`якими мозковими оболонками) крововиливи з проявами продуктивної тканьової реакції та помірно вираженим внутрішньоклітинним гемосидерозом у правій тім`яній та скроневій частках, лівій тім`яній та скроневій частках, правий лобній частці, правій потиличній частці та правій частці мозочка; поодиноких периваскулярних мікрогеморагій у речовині продовгуватого мозку та Варолієвому мосту; вогнищевого крововиливу з ознаками продуктивної тканьової реакції та слабко вираженим внутрішньоклітинним гемосидерозом у м`яких тканинах з задньої поверхні правого передпліччя, дермі шкіри зовнішньої бічної поверхні правого стегна та м`яких тканинах зовнішньої бічної поверхні лівого плеча нижньої третини; у надлопаткових ділянках, праворуч та ліворуч, та у проекції хребта, 2-7 шийних хребців; численних (близько 10) саден на спинці носа, у середній та нижній третинах, у проекції лівого крила та посередині; набряку м`якої мозкової оболонки та речовини головного мозку. Із вказаними тілесними ушкодженнями, ОСОБА_7 26.08.2019 року була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 16», де ІНФОРМАЦІЯ_3 о 17.00 годині померла. Відповідно висновку судово-медичної експертизи № 1693/889-Е від 19.09.2019 року, смерть ОСОБА_7 настала внаслідок внутрішньочерепної травми: крововиливів у товщі м`яких покровних тканин голови; під м`якими мозковими оболонками півкуль головного мозку і ускладнилася набряком головного мозку. Відповідно висновку судово-медичної експертизи № 1693/889-Е від 19.09.2019 року, виявлені при судово-медичній експертизі трупа тілесні ушкодження у проекції голови у вигляді внутрішньочерепної травми прижиттєві, виникли за деякий час до настання смерті від дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі об такий (такі); розділенню не підлягають та у своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню, згідно пункту 2.1.1 а «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ №6 МОЗ України ,,Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України від 16 січня 1995 року); є небезпечними для життя в момент їх отримання та знаходяться у причинному у зв`язку з настанням смерті потерпілої.

Умисні дії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що виразилися в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, кваліфікуються за ч. 2 ст. 121 КК України.

За вказаним фактом 27.08.2019 року відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001729, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

27.08.2019 року склад кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0001729 перекваліфіковано з ч. 1 ст. 125 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України.

Вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26.08.2019 року; довідкою КЗ «Міська клінічна лікарня № 16» ДМР» № 275 від 26.08.2019 року; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_7 ; лікарським свідоцтвом про смерть № 1693 від 29.08.2019 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 ; висновком судово-медичної експертизи № 1693/889-Е від 19.09.2019 року; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

31.10.2019 року ОСОБА_5 в порядку ст.ст. 276-278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні виникла необхідність у застосуванні до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у зв`язку з наявністю ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, виходячи з наступного. Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 на утримані нікого не має, офіційно не працевлаштований, веде сумнівний образ проживання, підозрюється у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, за вчинення якого Кримінальним кодексом України передбачене виключне покарання у виді позбавлення волі на строк від семи років, що дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 , усвідомлюючи невідворотність покарання, з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. У органу досудового розслідування також є підстави вважати, що з боку підозрюваного ОСОБА_5 , у зв`язку з вчиненням тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, може чинитись незаконний вплив на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки підозрюваному відомі анкетні дані та місце мешкання потерпілого та свідків у кримінальному провадженні. У органу досудового розслідування є підстави вважати, що у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, підозрюваний ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення оскільки, в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив умисне тяжке кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи, не має достатнього законного джерела доходу, який здатен забезпечити рівень життя підозрюваного, вказує про те, що перебуваючи на свободі останній, з метою отримання коштів для існування та забезпечення життя, зможе вчиняти інші злочини, в тому числі і корисливі. Враховуючи сукупність вищевикладених обставин, а саме: наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України; наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, застосування до підозрюваного ОСОБА_5 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти вказаним ризикам, а також забезпечити виконання ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків під час досудового розслідування у кримінальному провадженні. Тому, слідчий звертається до суду із даним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання та просив його задовольнити, зазначивши, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний просив не застосовувати до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а просив застосувати до нього домашній арешт, оскільки він має постійне місце проживання, не переховувався від слідства.

Адвокат підозрюваного у судовому засіданні заперечував проти застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та просив застосувати до його підзахисного домашній арешт.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує положення ст. 178 КПК України, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, репутацію підозрюваного, його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, роботи.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України і подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України.

Так, слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні зазначено, що існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, то суд приходить до переконання про його наявність, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 враховуючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Стосовно заявленого слідчим та прокурором ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, то в судовому засіданні даний ризик не був жодним чином доведений.

Стосовно ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то суд приходить до переконання про його наявність, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 в силу ст. 89 КПК України є раніше не судимим, не має постійного місця роботи та доходу, та 26.04.2019 року відносно ОСОБА_5 відділенням спеціальної поліції ГУ НП в Дніпропетровській області до суду направлено обвинувальний акт за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України.

Таким чином, у судовому засіданні було встановлено наявність лише ризиків передбаченого п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до приписів ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому, в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.
Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 01 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, враховую вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Однак, в обґрунтування того, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні, прокурором не наведено будь-яких переконливих мотивів та не надано суду жодних належних доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, та наявність достатніх підстав, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжних захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

Крім того, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання. Хоча у відношенні нього направлений до суду обвинувальний акт, останній не переховувався від слідчого та з`являвся на його виклики.

Відповідно до ст. 181 КК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт застосовується до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, недоведеність прокурором у судовому засіданні недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів, які могли б слугувати підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, що буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зазначених у клопотанні слідчого.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 183, 193-197, 205 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України - залишити без задоволення.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю, строком на два місяці, тобто до 4 січня 2020 року.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:
- цілодобово не залишати без дозволу слідчого, прокурора або суду місця постійного проживання, а саме: будинок АДРЕСА_1 ;

- прибувати по першому виклику до службової особи на визначений нею час;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Контроль за виконанням ухвали покласти на працівників відділення поліції ГУНП в Дніпропетровській області за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 .

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1