КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
11-кп/824/2131/2019 Головуючий суддя у першій інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Оболонського районного суду міста Києва від 13.05.2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 13.05.2019
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Ржищів, Київської області, громадянку України, заміжню, працевлаштовану, із середньою освітою, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,
визнано винуватою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч. 1 ст.185 КК України, та призначеноїй покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт.
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 , 03.02.2019 року близько 21:12 год. у приміщенні гіпермаркету «АШАН», що належить ТОВ «АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ», розташованого за адресою: м. Київ, проспект Степана Бандери, 15А, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, взяла з полиці товар на загальну суму 428 грн. 00 коп.
Виконавши всі дії, які ОСОБА_7 , вважала необхідними для таємного викрадення чужого майна, вона пройшла лінії кас разом з вказаним майном, не сплативши за нього, однак свій злочинний умисел до кінця не довела з причин, що не залежали від її волі, оскільки була затримана працівниками гіпермаркету «АШАН».
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність винності та правильність кваліфікації її дій, порушує питання про скасування вироку Оболонського районного суду міста Києва від 13.05.2019 року та ухвалення нового рішення, яким ОСОБА_7 звільнити від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції недостатньо врахував фактичні обставини кримінального правопорушення, відсутність тяжких наслідків та те, що викрадене майно повернуто потерпілому, який не має претензій матеріального характеру.
У судовому засіданні обвинувачена змінила вимоги апеляційної скарги: просила пом`якшити їй покарання, визначивши їй штраф, оскільки вона офіційно працевлаштована і водночас з цієї підстави, та з урахуванням хворої матері, не має можливості відбувати покарання у виді громадських робіт.
Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку, доводів, викладених в апеляційній скарзі обвинуваченої, вислухавши пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, та змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, пом`якшивши його; прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги; провівши судові дебати, надавши обвинуваченій ОСОБА_7 останнє слово, вивчивши і перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши та обміркувавши доводи апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, згідно частини 2 статті 394 КПК України, колегією суддів не перевіряються, оскільки фактичні обставини кримінального провадження під час судового розгляду в суді першої інстанції ніким із учасників судового провадження не оспорювались, щодо них відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України докази в судовому засіданні не досліджувались, і вирок суду у цій частин апелянтом не оскаржується.

Відповідно до пункту 1, пункту 4 частини 1 статті 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покаранняособам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Як убачається із мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, врахував особу обвинуваченої, яка раніше не судима, характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, врахував пом`якшуючу обставину щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та призначив ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України покарання у виді 100 годин громадських робіт.
Однак, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги обвинуваченої про те, що суд першої інстанції недостатньо врахував конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, фактично відсутність наслідків вчинення вказаного злочину, матеріальний стан обвинуваченої, її молодий вік, те, що вона вперше притягується до кримінальної відповідальності, має освіту, працевлаштована, за місцем роботи характеризується позитивно.

Так, у суді апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_7 визнала винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні у повному обсязі, критично оцінила свою протиправну поведінку, визнала провину та виявила жаль з приводу вчиненого; пояснила, що вона після закінчення навчання постійно працевлаштована, працює повний робочий день, а у вихідні дні відвідує матір-інваліда, що ускладнює відбування покарання у виді громадських робіт.

При цьому ОСОБА_7 просила призначити їй покарання у виді штрафу, який вона взмозі оплатити, оскільки має постійний заробіток.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК Українипокарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Ураховуючи викладене, виходячи з принципу співмірності та індивідуалізації покарання, колегія суддів вважає за можливе пом`якшити ОСОБА_7 покарання, визначивши їй більш м`який вид покарання, передбачений санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, штраф у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Таке покарання, на переконання колегії суддів, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 та запобігання вчиненню нею нових злочинів.
Згідно пункту 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Підстав для застосування положень ст. 48 КК України у апеляційній скарзі обвинуваченої не наведено та судом не встановлено, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є неспроможними.

Таким чином, колегія судів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а вирок Оболонського районного суду міста Києва від 13.05.2019 - зміні в частині призначеного покарання.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Оболонського районного суду міста Києва від 13.05.2019 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України змінити в частині призначеного покарання у бік пом`якшення, визначивши їй за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.
У решті вирок Оболонського районного суду міста Києва від 13.05.2019 щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвалу може бути оскаржено до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4