Справа № 347/1360/17
Провадження № 11-кп/4808/215/19
Категорія ст. 286 ч. 2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представника потерпілих ОСОБА_12 ,

розглянувши у кримінальному провадженні № 0000179 апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 на вирок Косівського районного суду від 11.04.2019 року щодо ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого

засуджено за ст. 286 ч. 2 КК України (далі ККУ) до 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Домашній арешт щодо нього залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_10 100 тисяч грн. завданої моральної шкоди.

Кримінальне правопорушення було вчинено за наступних обставин.

16.09.2016 року о 19 годині 57 хвилин обвинувачений ОСОБА_8 , керуючи не зареєстрованим автомобілем марки «Нісан Aльмера» із несправною гальмівною системою, на яких, крім цього, були встановлені шини різних моделей з різними малюнками протектора, що є порушенням п. 31.4 Правил дорожнього руху України, не маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами і практичних навиків у керуванні ними, перебуваючи при цьому у стані алкогольного сп`яніння, що суперечить вимогам п. 2.9а ПДР України, рухався автодорогою у напрямку с. Татарів. Проїжджаючи с. Уторопи, він наблизився до місця прилягання з лівої сторони другорядної дороги вулиці Колгоспна. В цей час вказаною ділянкою дороги у зустрічному напрямку по своїй смузі рухався мотоцикл марки «Фада» під керуванням водія ОСОБА_14 . При наближенні транспортних засобів, обвинувачений ОСОБА_8 , всупереч вимогам п.п. 10.4, 16.13 ПДР України, не надав перевагу у русі зустрічному транспортному засобу, розпочав маневр повороту ліворуч, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із мотоциклом під керуванням водія ОСОБА_14 .

У результаті порушення ОСОБА_8 Правил дорожнього руху України відбулась дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої водій мотоцикла ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження, від яких настала його смерть.

Потерпілі ОСОБА_10 ОСОБА_13 та ОСОБА_11 подали апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи кваліфікації дій засудженого, вважають вирок суду незаконним з підстав невідповідності призначеного судом покарання, тяжкості скоєного злочину внаслідок м`якості , а також через часткове задоволення цивільного позову.

На їх думку, суд безпідставно відніс до обставин, що пом`якшуюють покарання щире каяття засудженого та активне сприяння розкриттю злочину. Засуджений не розкаюється у вчиненому та своїми діями намагався заперечити свою вину, зокрема він скрився з місця події, давав неправдиві показання, не намагався допомогти потерпілому, а його вибачення були нещирими. На протязі двох років він не відшкодував спричинену шкоду.

Суд не визнав обтяжуючими вину обставинами тяжкі наслідки - смерть людини, вчинення злочину загально небезпечним способом.

Суд не взяв до уваги керування ОСОБА_8 транспортним засобом без посвідчення водія, відсутність навиків водіння, керування автомобілем з несправною гальмівною системою.

Вважають, що суд безпідставно відмовив їм в задоволенні цивільного позову повністю в сумі 300 тис. грн. Просять обрати ОСОБА_8 максимальну міру покарання та в повній мірі задовільнити цивільний позов.

В апеляційній інстанції:

- потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , їх представник підтримали подану ними апеляційну скаргу, просять задовольнити її вимоги в повному обсязі;

- обвинувачений та його захисник заперечили доводи апеляції потерпілих, просять залишити вирок без змін;

- прокурор не підтримав апеляційну скаргу потерпілих, просить вирок залишити без змін.

З`ясувавши обставини провадження, заслухавши сторони, дослідивши окремі матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілих задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вина і кваліфікація дій ОСОБА_8 в апеляційній скарзі не оспорюється, тому вирок в цій частині не перевіряється.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскаржений вирок в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову вказаним вимогам закону відповідає.

Всі апеляційні доводи апелянтів про скасування вироку в частині покарання і цивільного позову колегія суддів вважає необгрунтованими.

Згідно ст. 50, 65 ККУ покарання має на меті кару, виправлення винного і запобігання вчиненню нових злочинів. При цьому суд має врахувати тяжкість вчиненого, дані про особу винного, обтяжуючі та пом`якшуючі покарання обставини.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого, зокрема, що злочин належить до необережних правопорушень, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують й обтяжують його покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд обгрунтовано визнав щире каяття обвинуваченого, його сприяння розкриттю злочину, значне відшкодування ним завданої потерпілим шкоди, а також дані про його особу : він до кримінальної відповідальності притягається вперше, є інвалідом ІІІ групи, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, характеризується позитивно, здійснює догляд за перестарілими батьками.

Обставиною, яка обтяжує покарання, передбаченою ст. 67 ККУ, суд визнав вчинення обвинуваченим злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Наявність вищенаведених обставин та даних про особу обвинуваченого у сукупності дали суду підстави призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст. 286 ч.2 ККУ. При цьому суд не позбавляв його права керувати транспортними засобами, оскільки обвинувачений такого права на час вчинення злочину не мав.

Визначений строк позбавлення волі є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення нових злочинів ним й іншими особами.

Доводи апелянтів про те, що суд безпідставно відніс до обставин, що пом`якшуюють покарання щире каяття обвинуваченого, визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані обставини прямо передбачені законом та зафіксовані у вироку суду і підтверджені в апеляційній інстанції.

Посилання апелянтів на те, обвинувачений скрився з місця події, не надав допомогу потерпілому, позбавлені правового змісту, оскільки за встановлених досудовим слідством та судом обставин події йому не ставилось у вину залишення потерпілого у небезпеці, він залишив місце події після приїзду швидкої меддопомоги, в присутності багатьох людей.

Покликання потерпілих про невідшкодування обвинуваченим всіх збитків не може бути підставою для посилення йому покарання, оскільки ним ці збитки на час судового розгляду відшкодовані у значній мірі.

Твердження потерпілих про те, що суд мав додатково визнати обтяжуючими покарання обвинуваченого обставини : тяжкі наслідки - смерть людини, вчинення злочину загально- небезпечним способом, керування технічно несправним автомобілем та без посвідчення водія, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки ці обставини не передбачені ст. 67 ККУ, яка містить вичерпний перелік таких обставин. Крім того, суд не мав права визнавати обтяжуючою обставиною тяжкі наслідки, оскільки дії обвинуваченого вже кваліфіковано за ч.2 ст. 286 ККУ за ознакою настання смерті потерпілого, що само собою є тяжким наслідком.

Апеляційні доводи потерпілої ОСОБА_10 про збільшення моральних відшкодувань, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

Вирішення судом цивільного позову про відшкодування потерпілій ОСОБА_10 моральних збитків відповідає вимогам ст. ст. 23, 1167 ЦК України.

При цьому слід зазначити, що в рахунок відшкодування завданої шкоди, потерпілій ОСОБА_10 обвинуваченим було відшкодовано 140 000 грн., про що свідчить розписка в матеріалах справи (том 2 а.с.115). Тобто, матеріальна шкода в розмірі 74670,50 грн відшкодована потерпілій повністю, а моральна частково (65329,50 грн.). Присуджена судом сума морального відшкодування на 100 тис. грн є цілком справедливим рішенням, яким належно враховано вимоги закону про перенесені потерпілою маральні страждання після втрати брата, про матеріальний стан обвинуваченого та його сім`ї та принципи розумності й справедливості.

Тому, слід погодитись з рішенням суду щодо стягнення з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_10 ще 100 000 грн. моральної шкоди (крім вже відшкодованої ним раніше в сумі 74670,50 грн.), розмір якої буде розумним і достатнім в даному конкретному випадку.

Питання відшкодування витрати потерпілої ОСОБА_10 на оплату адвоката може бути вирішено у порядку цивільного судочинства.

Таким чином колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни вироку, задоволення апеляційної скарги потерпілих, посилення покарання обвинуваченому та збільшення розміру морального відшкодування.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 залишити без задоволення, вирок Косівського районного суду від 11.04.2019 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5