справа № 462/4138/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2019 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
потерпілого: ОСОБА_4 ,
обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жирова Жидачівського району Львівської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, невійськовозобов`язаного, який зареєстрований та проживає на АДРЕСА_1 , раніше судимого,

за ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України, суд

в с т а н о в и в :

Судом встановлено, що ОСОБА_5 будучи раніше судимим, востаннє 04.11.2015 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, 22.10.2018 року ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області звільнений умовно-достроково з невідбутим терміном покарання у вигляді обмеження волі строком на одинадцять місяців та дев`ять днів, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий, умисний, корисливий злочин.
Так, 19 червня 2019 року близько 23.40 годин ОСОБА_5 перебуваючи поряд з входом до автостоянки, що на вул. Чернівецька, 11а у м.Львові, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з метою особистого збагачення, підійшовши до потерпілого ОСОБА_4 , наніс йому декілька ударів в область верхньої частини тулуба, внаслідок чого потерпілий впав на землю, після чого відкрито з його кишень штанів викрав мобільний телефон марки «Samsung GT S7262» ІМЕІ1: НОМЕР_1 ,ІМЕІ2: НОМЕР_2 , вартість якого становить 800,00 гривень, у якому було вставлено СІМ-картку оператора мобільного зв`язку «Київстар» № НОМЕР_3 , вартістю приблизно 40.00 гривень, на рахунку якої було 15.00 гривень та СІМ-картку мобільного оператора «Life» № НОМЕР_4 , вартістю також 40.00 гривень, на рахунку якої грошей не було, крім того у телефоні була картка пам`яті на 16 Гб вартістю 180.00 гривень, з місця злочину втік, а викраденим розпорядився на власний розсуд.
Своїми протиправними діями ОСОБА_5 заподіяв ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 1075,00 гривень.

У судовому засіданні допитаний обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 Кримінального кодексу України визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, у вчиненому щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні щодо признання обвинуваченому покарання покладається на рішення суду.

Враховуючи те, що обвинувачений, потерпілий та прокурор не оспорюють обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам судового розгляду положення ст. 349 КПК України, ухвалив провести судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч.3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у справі, оскільки на цьому не наполягали учасники судового розгляду, а фактичні обставини справи ніким не оспорювалися.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_5 доведена повністю, його дії органом досудового слідства кваліфіковано вірно за ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України, так як він відкрито викрав чуже майно (грабіж), вчинене повторно, поєднано з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, який є тяжким злочином, вчинений умисно, з корисливих мотивів, особу винного, який раніше судимий /матеріали кримінального провадження а.с.81-84/, повністю визнав свою вину, розкаявся у вчиненому злочині, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що стверджується довідкою виданою лікарською-консультативною комісією КНП «Ходорівська міська лікарня» /а.с.87/, згідно досудової доповіді обвинувачений має високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, а його виправлення неможливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк, оскільки становить високу небезпеку для суспільства, у тому числі окремих осіб, а також суд враховує пом`якшуючу обставину як щире каяття, при цьому обставини, які обтяжують покарання судом не встановлені. Виходячи із наведеного, суд приходить до переконання, що обвинуваченому ОСОБА_5 слід обрати покарання достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, а саме у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення наближене до мінімального строку, що відповідає особі обвинуваченого та є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст. 50 КК України цілей покарання.

Крім цього, ОСОБА_5 слід призначити покарання із врахуванням ч. 1 ст. 71 КК України, так як останній після постановлення вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04.11.2015 року, за яким був засуджений за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ст. 70 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі і ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 22.10.2018 року (справа №570/4673/18) звільнений умовно-достроково від відбування невідбутої частини покарання у виді обмеження волі строком на 11 місяців і 9 днів, але до повного відбуття покарання повторно вчинив 19.06.2019 року новий злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відтак, до призначеного судом покарання, відповідно до вимог ч.1 ст. 71 КК України, із врахуванням положень ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більший суворий виходячи з такого їх співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, слід частково приєднати невідбуте обвинуваченим покарання у виді 5 місяців позбавлення волі, виходячи із характеру та співвідношення тяжкості злочинного діяння та їх наслідки.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлені.

Витрати на залучення експерта відсутні.

На підставі ч.9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

У зв`язку із призначенням судом обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, суд керуючись ст. 176, 177 КПК України вважає, що для належного виконання вироку суду та забезпечення відбуття обвинуваченим призначеного йому покарання, слід залишити раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Керуючись ст. 12, 50, 65-67, 71,72, 186 КК України, ст. 100, 368, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 Кримінального кодексу України та призначити покарання у виді 4 /чотири/ роки позбавлення волі.

Згідно ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання ОСОБА_5 частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04.11.2015 року та ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 22.10.2018 року (справа №570/4673/18) звільнений умовно-достроково від відбування невідбутої частини покарання у виді обмеження волі строком на 11 місяців і 9 днів, визначивши остаточне покарання ОСОБА_5 за сукупністю вироків у виді 4 /чотири/ роки 5 /п`ять/ місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з 21 червня 2019 року.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «Samsung GT S7262» ІМЕІ1: НОМЕР_1 ,ІМЕІ2: НОМЕР_2 , який передано в камеру зберігання речових доказів Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області повернути потерпілому ОСОБА_4 , як власнику.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя:

Оригінал вироку.