Справа № 134/901/18
Провадження №11-кп/801/780/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2019 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:
головуючого: судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_7 на вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 28.03.2019, яким засуджено

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження смт. Крижопіль Вінницької області, місце проживання АДРЕСА_1 , громадянина України, заняття не працює, сімейний стан одружений, освіта професійно-технічна, учасник бойових дій, раніше не судимого,
-за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Вирішено долю речових доказів, стягнуто на користь держави 1001 (одну тисячу одну) гривню процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта (висновок експерта №378 від 30.05.2018 Вінницького НДЕКЦ).
Цивільний позов прокурора Бершадської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Крижопільської окружної лікарні інтенсивного лікування Вінницької області до ОСОБА_8 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави в особі Крижопільської окружної лікарні інтенсивного лікування Вінницької області 5629.86 грн.майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Стягнуто із ОСОБА_8 1762 грн. судового збору на користь держави.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_8 13.05.2018 близько 17 години, на праві користування, керував мотоциклом «Днепр-11», д.н.з. НОМЕР_1 та рухався по провулку Південному в смт. Крижопіль Вінницької області в напрямку вул. Південна із одним пасажиром, а саме ОСОБА_9 , який сидів на пасажирському сидінні позаду водія. В подальшому ОСОБА_8 , не обравши безпечної швидкості, не урахувавши дорожню обстановку та дорожнє покриття, допустив зіткнення з парканом, чим порушив п. 12.1 ПДР України, яким передбачено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу самостійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Внаслідок цієї дорожньо-транспортної події пасажир ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин обличчя - синці та садна, набряки на обличчі, забійно-рвана рана нижньої третини лівого стегна, закрита тупа травма органів грудної порожнини закриті переломи VI ребра справа, VI-VII-VIII ребер зліва.

Згідно із висновком експерта №87 від 21.06.2018 закрита тупа травма органів грудної порожнини, у вигляді закритих переломів VI ребра справа, VI-VII-VIII ребер зліва спричинили тривалий, понад три тижні (21 день) розлад здоров`я і за цією ознакою відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Відповідно до висновку експерта №378 від 30.05.2018 можливість попередження виникнення ДТП з боку водія мотоцикла «Днепр-11» ОСОБА_8 забезпечувались відповідністю його дій вимогам п. 12.1 ПДР України, при умові постійного контролю за рухом мотоцикла.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Приймаючи рішення про стягнення судового збору з обвинуваченого, суд першої інстанції виходив із того, що позивач на підставі п.6 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому в порядку ст.141 ч.1 ЦПК України суд має підстави покласти судовий збір на іншу сторону та стягнути із цивільного відповідача (обвинуваченого) на користь держави судовий збір у розмірі ставки судового збору, встановленого п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ "Про судовий збір" на момент пред`явлення позову, у сумі 1762 грн.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновків суду щодо винуватості обвинуваченого та доведеності вини, ставить питання про зміну вироку та виключення з нього вказівки про стягнення з ОСОБА_8 судового збору на користь держави.
На думку прокурора, судовий збір у даному кримінальному провадженні не міг бути стягнутий з обвинуваченого на користь держави при ухваленні вироку, оскільки не відноситься до судових витрат, які можуть бути стягнуті при розгляді кримінального провадження.

Звертає увагу на постанову об`єднаної палати Верховного суду від 23.01.2019, у якій зазначено про те, що при вирішенні цивільного позову, заявленого у кримінальному провадженні, судовий збір не стягується.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив змінити вирок суду, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити та змінити вирок суду в частині стягнення судового збору.

Мотиви Суду.
Відповідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведеності вини та кваліфікація дій обвинуваченого ніким не оспорюється.

У силу приписів ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України суд, у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з поміж іншого, ухвалює рішення про цивільний позов; інші майнові стягнення і підстави цих рішень; про відшкодування процесуальних витрат та рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

За змістом ч. 1 ст. 129 КПК суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Частиною 5 ст. 128 КПК України визначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Водночас у главі 8 КПК чітко врегульовано питання процесуальних витрат у кримінальному провадженні. Вичерпний перелік видів таких витрат міститься у ст. 118 цього Кодексу, а їх розподіл регламентовано ст. 124 КПК. Зокрема, законодавець визначив такі види процесуальних витрат, які складаються: з витрат на правову допомогу; з витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; з витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; з витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів. Отже, судовий збір до вказаних витрат не належить. Більш того, відповідно до ст. 119 КПК у певному випадку, передбаченому цією статтею, суд вправі звільнити обвинуваченого від сплати навіть визначених у законі процесуальних витрат.
При вирішенні цивільного позову в межах кримінального провадження та стягнення з винної особи коштів у рахунок відшкодування завданої злочином шкоди необхідно мати на увазі, що статус особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність, насамперед пов`язаний зі статусом обвинуваченого, якому має бути гарантовано додержання закріпленої у статтях 7, 9 КПК засади законності, звідси й положень глави 8 цього Кодексу. Тому, з огляду на зміст наведених норм процесуального права застосування ч. 3 ст. 88 ЦПК (у редакції Закону № 1618-ІV) та Закону № 3674-VI і стягнення за вироком із засудженого судового збору суперечить ч. 5 ст. 128, статтям 2, 7, 9, 118, 119, 370 цього Кодексу в їх взаємозв`язку.

Окрім того, колегія суддів зважає, що відповідно до висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального Верховного суду від 23.01.2019, при вирішенні у межах кримінального провадження цивільного позову стягнення судового збору з обвинуваченого (засудженого), який несе цивільну відповідальність, не допускається, адже таке стягнення суперечить закріпленим у статтях 2, 7, 9 КПК завданням кримінального провадження, засаді законності, не відповідає приписам ч.5 ст.128, статей 118, 119, 370 Кодексу та істотно порушує гарантоване особі право на розгляд справи щодо неї з додержанням вимог зазначеного провадження, передбачених КПК України.

З огляду на вказане, Суд погоджується із доводами апеляційної скарги прокурора, оскільки суд першої інстанції безпідставно вирішив стягнути з обвинуваченого судовий збір за вирішений цивільний позов у даному кримінального провадженні.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України істотні порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для зміни вироку суду першої інстанції у апеляційному порядку відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409, ст. 412 КПК України.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 28.03.2019 щодо ОСОБА_8 змінити в частині стягнення судового збору.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 1762 грн. судового збору на користь держави.

В решті вирок залишити без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3