Справа № 149/2105/17
Провадження №11-кп/801/1464/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
судді Вінницького апеляційного суду ОСОБА_3
ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених
ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 317 КК України
03 грудня 2019 рокум. Вінниця
Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07.11.2019 відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу та продовжено щодо нього запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, до 04.01.2020 включно.
Адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, змінити ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03.11.2019 задоволено апеляційну скаргу захисника, ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07.11.2019 скасовано, задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу та обрано обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Мотивом прийняття рішення стала відсутність клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.
З таким рішенням апеляційного суду не погоджуюсь та вважаю, що в задоволенні апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 слід було відмовити.
З матеріалів контрольного кримінального провадження вбачається, що під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_4 , останній заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який.
Прокурор заперечив проти заявленого клопотання та вказав, що ризики, встановлені судом при обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу, не перестали існувати та не змінилися, оцінка доводам обвинуваченого, викладеним в клопотанні неодноразово надавалася судом першої інстанції, а також була предметом апеляційного перегляду ухвали суду про продовження запобіжного заходу. ОСОБА_4 може впливати на свідків та іншого обвинуваченого у даному кримінальному провадженні.
Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_4 до обрання йому запобіжного заходу ухилявся від суду, йому інкриміновано вчинення суспільно-небезпечних діянь з високою інтенсивністю, на час розгляду справи ОСОБА_4 являється судимим, під час перебування під домашнім арештом неодноразово порушував визначені судом умови.
Судом першої інстанції було взято до уваги, що обвинуваченим ОСОБА_4 не доведено зменшення або відсутності встановлених судом ризиків або можливість їм запобігти зміною обраного запобіжного заходу на більш м`який, відтак суд правильно відмовив в задоволенні клопотання обвинуваченого.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
З аналізу вказаної норми закону вбачається, що наявність клопотання про продовження строку тримання під вартою не є обов`язковим. Питання про продовження такого строку має бути вирішено до спливу встановленого строку незалежно від наявності клопотання.
Суд першої інстанції врахувавши вказані вимоги закону розглянув також питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.
При цьому судом взяти до уваги наявність ризиків, визначених пп. 1, 5 ст. 177 КПК України, те, що у кримінальному провадженні не допитано ряд свідків, заявлених зокрема стороною захисту, виклик яких в судове засідання було підтримано і обвинуваченим ОСОБА_4 , також суд врахував процесуальну поведінку обвинуваченого, взяв до уваги розумність строків кримінального провадження, а також те, що дієвість кримінального провадження з серпня 2017 року було досягнуто лише після обрання запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою, та прийшов до правильного висновку про необхідність продовження дії запобіжного заходу на строк 60 днів.
З огляду на викладене, вважаю, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 .
При цьому, застосований апеляційним судом запобіжний захід у виді домашнього арешту щодо ОСОБА_4 не може запобігти ризикам, визначеним в ст.177 КПК України.
Суддя Вінницького
апеляційного суду ОСОБА_3