Дата документу 01.08.2019 Справа№ 331/1737/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/1737/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/293/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Феодосія, АР Крим, громадянки України, з повною загальною освітою, офіційно не працевлаштованої, заміжньої, маючої на утриманні одну неповнолітню дитину та двох малолітніх дітей, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

прокурор Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 15 серпня 2018 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.307 КК України до 4 років позбавлення волі, за ч.2 ст.307 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, - до 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання, якщо вона протягом 2 років не скоїть нового кримінального правопорушення. Відповідно до ст.76 КК України, покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_6 , у вигляді домашнього арешту, до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Скасовано арешт накладений на майно.

Вирішено долю речових доказів по кримінальному провадженню.

В апеляційній скарзі прокурор просить вищевказаний вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання: за ч.1 ст.307 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч.2 ст.307 КК України - у виді позбавлення волі на строк 6 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, з конфіскацією майна. В іншій частині прокурор просить вирок суду залишити без змін.

На думку прокурора, вказаний вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та м`якістю призначеного покарання.

Апелянт зазначає, що судом при призначенні ОСОБА_6 покарання з випробуванням недостатньо враховано тяжкість скоєних обвинуваченою злочинів, які відносяться до категорії тяжких. Крім того, обвинувачена вчинила декілька кримінальних правопорушень протягом нетривалого часу. Також судом не враховано особу обвинуваченої, яка на час скоєння злочинів не працювала та будь-якою суспільно-корисною працею не займалась, а отже отримувала прибуток від злочинної діяльності. Прокурор також зазначає, що ОСОБА_6 не могла не визнавати вину, оскільки з урахуванням обставин затримання, невизнання вини лише б погіршило її становище та дало суду підстави для призначення більш суворого покарання. Крім того, судом в мотивувальній частині вироку обставинами, що пом`якшують покарання визнано щире каяття та сприяння розкриттю злочину, що згідно п.1 ч.1 ст.66 КК України, є однією обставиною.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 , діючи незаконно, в порушення вимог ст.ст. 25, 26 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою подальшого збуту, а також незаконний збут психотропної речовини, діючи умисно, 01 листопада 2017 року при невстановлених слідством обставинах, у невстановленої слідством особи, незаконно придбала зіп-пакет з психотропною речовиною, обіг якої обмежено - метамфетаміном, масою 0,498 г (в перерахунку на основу).

Надалі, а саме 01 листопада 2017 року, ОСОБА_6 зберігала при собі вищевказаний зіп-пакет з психотропною речовиною, обіг якої обмежено - метамфетаміном, масою 0,498 г (в перерахунку на основу), з метою подальшого збуту.

Продовжуючи свої злочинні дії, 01 листопада 2017 року, приблизно о 14 годині 12 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись у під`їзді будинку АДРЕСА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконний збут психотропної речовини - метамфетаміну, діючи умисно, з корисливих мотивів, незаконно збула ОСОБА_10 за грошові кошти в сумі 900 гривень вказану психотропну речовину, обіг якої обмежено - метамфетамін, масою 0,498 г (в перерахунку на основу).

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_6 , діючи незаконно в порушення вимог ст. ст. 25, 26 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою подальшого збуту, а також незаконний збут психотропної речовини, діючи повторно, будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ч.1 ст.307 КК України, умисно, при невстановлених слідством обставинах, у невстановленої слідством особи, незаконно придбала чотири зіп-пакети з психотропною речовиною, обіг якої обмежено - метамфетаміном, загальною масою 0,4778 г (в перерахунку на основу).

Продовжуючи свої злочинні дії, в цей же день, приблизно о 15 годині 15 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись біля буд.№ 33 по проспекту Соборному в м.Запоріжжі, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконний збут психотропної речовини - метамфетаміну, діючій умисно з корисливих мотивів, незаконно збула ОСОБА_10 за грошові кошти в сумі 1200 гривень, 4 зіп-пакети з психотропною речовиною, обіг якої обмежено - метамфетаміном, загальна маса якої складає 0,4778 г (в перерахунку на основу).

Крім того, ОСОБА_6 , діючи незаконно в порушення вимог ст.ст.25, 26 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою подальшого збуту, а також незаконний збут психотропної речовини, діючи повторно, будучи особою, яка раніше вчинила злочини, передбачені ст.307 КК України, умисно, 29 листопада 2017 року, при невстановлених слідством обставинах, у невстановленої слідством особи, незаконно придбала зіп-пакет з психотропною речовиною, обіг якої обмежено - метамфетаміном, масою 0,2244 г (в перерахунку на основу).

Надалі, 29 листопада 2017 року, ОСОБА_6 зберігала при собі вищевказаний зіп-пакет з психотропною речовиною, обіг якої обмежено - метамфетаміном, з метою подальшого збуту.

Продовжуючи свої злочинні дії, 29 листопада 2017 року, приблизно о 12 годині 50 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку №142 по проспекту Соборному в м.Запоріжжі, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконний збут психотропної речовини - метамфетаміну, діючи умисно, з корисливих мотивів, незаконно збула ОСОБА_10 за грошові кошти в сумі 600 гривень зіп-пакет з психотропною речовиною, обіг якої обмежено - метамфетаміном, масою 0,2244 г (в перерахунку на основу).

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити в межах заявлених вимог; обвинувачену ОСОБА_6 та її захисника - адвоката ОСОБА_8 із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржуваний вирок в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Діюче кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати ним відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону в цілому дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаних правопорушень при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини справи і правильно кваліфікував дії обвинуваченої за ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченої ніким з учасників провадження не оспорюється.

Разом з цим, колегія суддів приходить до переконання, що при призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України та положення п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, згідно з якими, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_6 , суд врахував те, що остання вчинила кримінальні правопорушення, які законом віднесені до тяжких злочинів, раніше обвинувачена не судима, не працює, заміжня, має на утриманні неповнолітню дитину 2003 року народження та двох малолітніх дітей 2009 та 2014 року народження, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, не перебуває на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, свою вину у вчиненому визнала в повному обсязі, щиро розкаялась. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав визнання вини обвинуваченою, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням фактичних обставин провадження та відомостей про особу обвинуваченої ОСОБА_6 у сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення останній покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства, проте за ч.2 ст.307 КК України - нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції зазначеної статті.

Однак, мотивуючи свої висновки про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України, суд не навів достатніх і переконливих підстав для такого звільнення, та не в повній мірі врахував фактичні обставини вчинених правопорушень, а також те, що ОСОБА_6 вчинила декілька злочинів в сфері незаконного обігу психотропних речовин, і вказані злочини, зокрема збут таких речовин, становлять підвищену суспільну небезпеку. Не в достатній мірі враховано судом і особу обвинуваченої, яка ніде не працює, законного джерела доходу не має, вживає психостимулятори зі шкідливими наслідками /а.п.136/.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає, що застосування судом першої інстанції положень ст.75 КК України і звільнення обвинуваченої від призначеного покарання є безпідставним і необґрунтованим, тобто мало місце неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Тому, відповідно до вимог ст.ст.407, 409, 413, 420 КПК України, вирок суду в частині призначеного покарання не може бути визнаний законним та обґрунтованим і підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку.

З урахуванням встановлених судом першої інстанції обставин, що пом`якшують покарання, а також того, що обвинувачена ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, має на утриманні неповнолітню дитину та двох малолітніх дітей, в неї є постійне місце проживання, що у сукупності свідчить про її міцні соціальні зв`язки, колегія суддів вважає за можливе призначити останній покарання за ч.2 ст.307 КК України у виді позбавлення волі, але із застосуванням ст.69 КК України - нижче від найнижчої межі, встановленою санкцією цієї статті, та без призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, оскільки встановлені судом вищевказані обставини є такими, що пом`якшують покарання, та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених правопорушень, а за ч.1 ст.307 КК України - у виді позбавлення волі на мінімальний строк,

а саме:

за ч.1 ст.307 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

за ч.2 ст.307 КК України, із застосуванням ст.69 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, без конфіскації майна;

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, без конфіскації майна.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Достатніх підстав для звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 від призначеного покарання із застосуванням положень ст.ст.75,76 КК України, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 412, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Жовневого районного суду м.Запоріжжя від 15 серпня 2018 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України, в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання:

за ч.1 ст.307 КК України, - у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, без конфіскації майна;

за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України, - у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців, без конфіскації майна.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4