Ухвала

Іменем України
7 жовтня 2019 року

м. Київ
провадження № 51-4952 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 29 травня 2019 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 29 травня 2019 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Уральське Єланецького району Миколаївської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді арешту строком на 5 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Задоволено цивільний позов та стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2600 гривень , моральної шкоди 15000 гривень, витрати на правову допомогу 9500 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави в особі Миколаївського відділення Одеського НДІСЕ судові витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні в загальній сумі 4084 гривень 20 копійок.
Прийнято рішення щодо речових доказів.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 29 травня 2019 року залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим у тому, що він 13 серпня 2017 року близько 12 години, керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ-110307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в світлий час доби, по сухому дорожньому покритті автодороги з с. Артемівка в напрямку с. Ясна Поляна, Новоодеського району Миколаївської області, в порушення вимог п. 12.1 ПДР, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не обрав безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21013», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що рухався назустріч під керуванням ОСОБА_7 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ-21013» ОСОБА_6 отримала середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду скасувати і закрити кримінальне провадження. Вважає, що суд дійшов невірних висновків про порушення ОСОБА_5 Правил дорожнього руху України, цей висновок ґрунтується на суперечливих та недопустимих доказах, зокрема протоколу огляду місця події та висновків експертиз, зроблених на основі його даних. Стверджує, що судові рішення не відповідають вимогам ст. 370 КПК, через їх незаконність, необґрунтованість та невмотивованість, а ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки не містить відповідей на всі доводи апеляційної скарги.

Мотиви Суду
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу та переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Обставини, на які посилається у касаційній скарзі захисник, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який зазначив про відсутність порушень вимог КПК України при проведенні досудового розслідування і розгляді справи в суді першої інстанції , неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність також не встановлено.
Судові рішення свідчать, що суди ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі. Зазначені мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.
Винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України доведено доказами, які зібрані у передбаченому законом порядку, досліджені в судовому засіданні , їм надано відповідну оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, як це встановлено вимогами ст.94 КПК України.
Зокрема, суд взяв до уваги показання самого обвинуваченого, який не заперечував факт ДПТ, вірно врахував показання потерпілої ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які є послідовними та повністю узгоджуються між собою.
Крім цього, надано оцінку іншим доказам у даному кримінальному провадженні: даним протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 13 серпня 2017 року, з фототаблицями та схемою до нього, згідно якого встановлено місце дорожньо-транспортної пригоди; висновкам експерта 17-1218 від 27 листопада 2017 року та 17-1219 від 27 листопада 2017 року судово-автотехнічних експертиз щодо технічної справності транспортних засобів на момент дорожньо-транспортної пригоди; висновкам судової транспортно-трасологічної експертизи № 17-1217 від 28 листопада 2017 року та висновкам судово-автотехнічної експертизи по дослідженню обставин ДТП №17-1239 від 28 листопада 2017 року, виходячи з яких, дії водія автомобіля «ВАЗ-21013», державний номер НОМЕР_2 , не знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП, а дії водія автомобіля «ЗАЗ-110307», державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 , оскільки він фактично допустив неконтрольований рух автомобіля, не відповідали вимогам п. 12.1 ПДР і вказана невідповідність знаходиться в причинному зв`язку з настанням ДТП; висновком експерта судово-медичного експерта № 1798 від 30 листопада 2017 року щодо тілесних ушкоджень, отриманих потерпілою.
Таким чином, суд оцінив у сукупності показання обвинуваченого, потерпілої, свідків, висновки експертиз, письмові докази, які є взаємоузгодженими, належними та допустимими та в своїй сукупності доповнюють один одного і дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 286 КК України. Критичну оцінку окремих доказів належним чином вмотивовано.
Вирок суду є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 374 КПК. Покарання засудженому призначене з дотриманням вимог ст. 50, ст. 65 КК.
Перевіривши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд у порядку, визначеному ст.404 КПК України, розглянув у повному обсязі доводи, викладені в апеляційних скаргах, які є аналогічними доводам касаційних скарг, надав їм належну оцінку і навівши підстави прийнятого рішення, обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.
Усупереч твердженням у поданій касаційній скарзі, судом вірно вказано, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та інших нормативних актів при складанні протоколу огляду місця ДТП, які були б безумовними підставами для визнання цього доказу недопустимим, встановлено не було. З огляду на це, усі інші докази, зокремависновки експертиз, зроблені на основі даних протоколу, є належними та допустимими.

Крім цього, апеляційним судом надано відповіді на доводи апеляційної скарги сторони захисту, щодо допустимості вживання терміну «ґрунтова дорога», формулювання обвинувачення, порушення іншим водієм ПДР та суперечностей у схемі дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Ураховуючи наведені у скарзі мотиви та надані до неї копії судових рішень, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника немає.

З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 29 травня 2019 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_11 ОСОБА_3