ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2341/19 Справа № 202/4298/14-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000148 за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2019 року, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 301 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Донецьк, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,
обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 301 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Дніпропетровська, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судима,
обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 301 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_10 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_11 , -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2019 року клопотання захисника ОСОБА_11 про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в частині вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 203-1 КК України та ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 301 КК України, у зв`язку з відмовою прокурора від обвинувачення - задоволено.
Закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в частині вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 203-1 КК України та ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 301 КК України, у зв`язку з відмовою прокурора від обвинувачення у вказаному кримінальному провадженні, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що відповідно зміненого обвинувального акту від 02.10.2015 року, погодженого із заступником прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_12 прокурором зазначено, що в зв`язку із не здобуттям під час досудового розслідування достатніх доказів вчинення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 301, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 203-1 КК України, первинне обвинувачення зазнало змін як в частині об`єму пред`явленого обвинувачення, так і в частині правової кваліфікації дій обвинувачених, тобто прокурор фактично відмовився від підтримання державного обвинувачення в частині вказаних кримінальних правопорушень.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор зазначає, що прокурор може відмовитись від підтримання державного обвинувачення, якщо в результаті судового розгляду прокурор дійде переконання, що пред`явлене особі обвинувачення не підтверджується, він після виконання вимог ст. 341 КПК України повинен відмовитися від підтримання державного обвинувачення і викласти мотиви відмови у своїй постанові, яка долучається до матеріалів кримінального провадження.
Зі змісту матеріалів кримінального провадження № 0000148 від 26.12.2012 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 вбачається, що в них відсутня постанова прокурора про відмову від підтримання державного обвинувачення в цілому, так і в частині, оскільки така постанова у порядку ч. 1 ст. 340 КПК України не виносилась та у порядку ст. 341 КПК України з керівником органу прокуратури, в якому він працює, відповідні процесуальні документи не погоджено, отже вимоги кримінального процесуального закону не виконано, а судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
Вказує, що судом першої інстанції було порушено положення ч. 2 ст. 340 КПК України, оскільки, постановляючи рішення про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в частині вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 203-1, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 301 КК України, не викликав потерпілих та не роз`яснив їм право підтримати державне обвинувачення у суді, що є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства.
Прокурор також посилається на виявлені помилки в частині посилання на окремі статті КПК України. Так, в мотивувальній частині ухвали суд посилається на ч. 1 ст. 304 КПК України, як на ту, що регламентує відмову прокурора від підтримання державного обвинувачення, проте вказану відмову регламентує ст. 340 КПК України. В мотивувальній та резолютивній частинах суд посилається на п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України як на ту, що передбачає закриття кримінального провадження судом, якщо прокурор відмовиться від підтримання державного обвинувачення, однак п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачає закриття кримінального провадження в разі встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_11 , яка діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, відмовивши прокурору в задоволенні його апеляційної скарги.
Вказує, що оголошена прокурором часткова відмова від підтримання обвинувачення свідчить про те, що він заперечує частину обвинувачення в матеріально-правовому значенні і припиняє обвинувальну діяльність у цій частині.
Зазначає, що обвинувальний акт від 02 жовтня 2015 року за своєю суттю є зверненням до суду з частковою відмовою від обвинувачення, в якому прокурор вказує мотиви неможливості його підтримання в суді.
Представники потерпілих ОСОБА_13 ОСОБА_14 , ОСОБА_15 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, від представників потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, у зв`язку з чим, з урахуванням думки учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності представників потерпілих, відповідно до вимог ст. 405 КПК.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив ухвалу суду скасувати, думку обвинувачених та їх захисника, які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Відповідно до положень ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зокрема законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.
Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно з вимогами ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді першої інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом, якщо прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення, за винятком випадків, передбачених КПК України.
Згідно вимог ст. 340 КПК України, якщо в результаті судового розгляду прокурор дійде переконання, що пред`явлене особі обвинувачення не підтверджується, він після виконання вимог ст. 341 цього Кодексу повинен відмовитися від підтримання державного обвинувачення і викласти мотиви відмови у своїй постанові, яка долучається до матеріалів кримінального провадження. Копія постанови надається обвинуваченому, його захиснику, потерпілому, його представнику та законним представникам, а також представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до змісту ст. 341 КПК України, якщо в результаті судового розгляду прокурор, крім випадку, коли ним є Генеральний прокурор, дійде переконання, що необхідно відмовитися від підтримання державного обвинувачення, він повинен погодити відповідні процесуальні документи з прокурором вищого рівня. Суд за клопотанням прокурора відкладає судове засідання та надає прокурору час для складення та погодження відповідних процесуальних документів.
Якщо прокурор вищого рівня відмовляє у погодженні постанови про відмову від підтримання державного обвинувачення, він усуває від участі в судовому розгляді прокурора, який ініціював таке питання, та самостійно бере участь у ньому, як прокурор або доручає участь іншому прокуророві. У такому разі судовий розгляд продовжується в загальному порядку.
Таким чином, законом чітко врегульовано порядок відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення, а також визначено відповідний процесуальний механізм реалізації таких повноважень державним обвинувачем. Вказані повноваження є виключною компетенцію прокурора.
Як вбачається з матеріалів провадження, постанова прокурора про відмову від підтримання державного обвинувачення в матеріалах справи відсутня, оскільки така постанова у порядку ч. 1 ст. 340 КПК України не виносилась та у порядку ст. 341 КПК України з керівником органу прокуратури, в якому працює прокурор, не погоджувалась.
Колегія суддів вважає, що задовольняючи клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження з підстав неіснуючої відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення, суд першої інстанції вийшов за межі наданих йому повноважень та вирішив питання, яке не відноситься до його компетенції, тим самим грубо порушив кримінальний процесуальний закон.
Посилання прокурора в своїй апеляційній скарзі на помилки, допущені судом першої інстанції в частині посилання на окремі статті КПК України, є слушними та такими, що знайшли своє підтвердження матеріалами провадження.
Так, судом першої інстанції було здійснено посилання в мотивувальній та резолютивній частині ухвали на положення п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, як на підставу закриття кримінального провадження судом, у разі, якщо прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення, однак положення п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачають закриття кримінального провадження у разі встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.
Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять зазначені порушення судом вимог ст. 370 КПК України, виходячи із загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України, згідно з якими до загальних засад кримінального провадження відноситься законність, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.
З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора та приходить до висновку про необхідність її задоволення та скасування ухвали суду першої інстанції.
При новому розгляді суду необхідно усунути зазначені порушення кримінального процесуального закону, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи, перевірити доводи, які викладені в апеляційній скарзі прокурора та прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_6 - задовольнити.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 301 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 301 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 301 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: