ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1486/19 Справа № 191/2980/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000837 від 16 травня 2018 року, щодо

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Макіївка Донецька область, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 162 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2019 року,
за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,-

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2019 року, ОСОБА_5 визнано винуватим та призначено покарання: за ч.1 ст. 162 КК України - у виді обмеження волі строком на 2 роки; за ч.3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком 4 роки. За сукупністю злочинів, відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, обраного ОСОБА_5 за даним вироком частково приєднано не відбуте покарання за ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2017 року, якою змінено вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року в частині покарання, і визначено остаточно покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці.
Окрім того, судом вирішено цивільний позов потерпілого, питання про стягнення процесуальних витрат.
ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст.185, ч. 1 ст. 162 КК України, за таких обставин.
Так, 16 травня 2018 року близько 10 години 00 хвилин, ОСОБА_5 знаходився поблизу домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне повторне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до житла та іншого приміщення, яке належить гр. ОСОБА_9 , що знаходилося у домоволодінні за вищевказаною адресою.
ОСОБА_5 реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне повторне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до житла та іншого приміщення і звернення його на свою користь, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, розуміючи незаконність і протиправність своїх дій, але не бажаючи відмовлятися від злочинного умислу, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони носять таємний характер, переліз через паркан на територію домоволодіння АДРЕСА_2 та проник безперешкодно через відчинені двері до господарського приміщення, звідки таємно, з корисливих мотивів, повторно викрав болгарку марки «Makita GA 9020», шліфмашинку марки «Фіолент МШУ 2-9 1250», акумуляторний шуруповерт «Інтерскол», що належить ОСОБА_9 .. Продовжуючи реалізовувати свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, ОСОБА_5 пройшов до будинку, розташованого за вищевказаною адресою, самостійно зняв скло з вікна та через отвір проник до будинку, звідки таємно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, повторно викрав гаманець чорного кольору з виробом із золота, що належить ОСОБА_9 . Після чого ОСОБА_5 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Загальна сума завданого матеріального збитку становить 6825,76 гривень.
Продовжуючи свою злочинну діяльність обвинувачений ОСОБА_5 11.06.2018, приблизно о 06 годині 00 хвилин, знаходячись поблизу буд. АДРЕСА_3 , реалізуючи виниклий злочинний умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла, що перебуває у користуванні ОСОБА_10 , діючи умисно, порушуючи конституційні гарантії кожної особи на недоторканість житла, передбачені ст. 30 Конституції України, протиправно відчинивши хвіртку, таємно проник на територію домоволодіння, що перебуває у користуванні ОСОБА_10 , де за допомогою металевої викрутки, яку знайшов на подвір`ї, віджав врізний механізм вхідної двері будинку, де залишився до 06:08 години 11.06.2018 року, чим порушив передбачене ст. 30 Конституції України, ст. 12 «Загальної декларації прав людини» та ст. 8 «Конвенції про захист прав людини та основних свобод» гарантоване право громадянина України на недоторканість житла, а саме користувача вказаного домоволодіння ОСОБА_10 ..
В апеляційній скарзі захисник просить вирок змінити в частині призначеного покарання ОСОБА_5 та призначити йому покарання в меншому розмірі.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник, не оскаржуючи доведеність провини обвинуваченого, вважає, що вирок підлягає зміні в частині призначеного покарання внаслідок невідповідності призначеного судом покарання особі обвинуваченого. При цьому, вважає, що судом першої інстанції не враховано пом`якшувальні обставини, а саме - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, та те, що ці злочини були скоєні ОСОБА_5 внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, він має міцні соціальні зв`язки, на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, та кваліфікація його дій учасниками провадження не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів зазначає таке.
Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_5 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.
Так, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відносяться до категорії середньої тяжкості та тяжких, особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем мешкання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
В якості обставин, що відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшують покарання, суд врахував визнання обвинуваченим своєї вини та не встановив таких, що в силу ст. 67 КК України його обтяжують.
Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України і є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства протягом визначеного судом строку колегія суддів погоджується та не убачає підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України.
Ті обставини, що ОСОБА_5 свою вину визнав та розкаявся у вчиненому, на переконання колегії суддів враховані судом першої інстанції та не дають підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж визначеного судом.
Враховуючи те, що ОСОБА_5 вчинив тяжкий та середньої тяжкості злочини, раніше судимий, позитивної характеристики не має, колегія суддів вважає, що його виправлення можливе лише в умовах позбавлення волі протягом визначеного судом строку, а покарання, призначене обвинуваченому, за своїм видом та розміром слід вважати справедливим.
З огляду на викладене, доводи захисника про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого через суворість, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України,
колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2019 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4