Справа № 342/48/18
Провадження № 1-кп/342/15/2019
05 червня 2019 року м. Городенка
Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , одруженого, громадянина України, який має середню освіту, не працює, на утриманні має малолітню дитину 2019 року народження, відповідно до ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,
учасники судового провадження:
прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
потерпілий/цивільний позивач ОСОБА_9 ,
представник потерпілого адвокат ОСОБА_10 ,
обвинувачений/цивільний відповідач ОСОБА_4 ,
В С Т А Н О В И В :
Органами досудового слідства ОСОБА_4 обвинувачується за ч.1 ст.296 КК України - у вчиненні хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, за таких обставин.
19 грудня 2017 року близько 21 год. ОСОБА_4 прийшов до кафе-бару «Черемшина» по вул. І.Франкав с. Серафинці Городенківського району Івано-Франківської області. На вулиці біля входу в кафе-бар зустрів односельчан ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Між ними виник словесний конфлікт через те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_9 підозрюють ОСОБА_4 у вчиненні напередодні крадіжки особистих речей. Під час конфлікту ОСОБА_4 , розуміючи, що він перебуває в громадському місці, умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, без будь-якої причини, поводячись нахабно, грубо порушуючи громадський порядок, нехтуючи загальноприйнятими нормами та правилами поведінки, з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, наніс один удар рукою в область обличчя ОСОБА_11 , внаслідок чого той впав на землю. В наступному ОСОБА_4 , не припиняючи свої хуліганські дії, наніс ОСОБА_9 два удари рукою в область обличчя, після чого ОСОБА_9 впав на землю, а ОСОБА_4 продовжив наносити удари ногою в область обличчя і спини ОСОБА_9 . В ході цього конфлікту ОСОБА_9 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця лівого ока, садна спинки носа, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні зазначеного злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України не визнав. Пояснив, що 19 грудня 2017р., на свято Миколая, біля 21 год. йшов до кафе-бару в с. Серафинці, щоб відпочити. На дорозі біля кафе стояв ОСОБА_12 , а в машині сидів його молодший брат ОСОБА_13 , вони були п`яні. З обома обвинувачений знайомий, вони сусіди; з ОСОБА_14 відносини були нормальні, а з ОСОБА_15 тривалий час перебуває в неприязних відносинах, які виникли з того, що останній колись не повернув позичені в нього гроші, а також бив його брата. Він пройшов повз них в напрямку двору кафе, зробив приблизно п`ять кроків, коли ОСОБА_12 покликав його до себе. Він підійшов, але з розмови ОСОБА_16 і ОСОБА_17 було незрозуміло, про що саме вони говорять, зрозумів лише образи в свій бік, і слова: так не роби, це нефайно, тому що буде так і так, погрожували йому. Він намагався вияснити, про що хочуть йому сказати, але обидва брати не давали йому можливості щось відповісти. Така розмова тривала до 2 хвилин. Не зрозумівши, про що йде мова, направився в двір кафе. Їх роздратувало, що він пішов, не дослухавши, і в той момент, коли він йшов по території до приміщення кафе, пройшов приблизно 5-10 м, почув, що хтось ззаду біжить і його доганяє. Повернувшись, побачив ОСОБА_11 , зрозумів, що той хотів на нього напасти, відштовхнув його, від чого він впав на землю. В цей момент надбіг ОСОБА_13 , накинувся на нього з кулаками, він відхилявся, між ними почалась «потасовка», штовханина, на ньому розірвали куртку. Біля кафе їх було троє, територія була освітлена. Будучи в стресі, обороняючись, він наніс декілька ударів ОСОБА_18 , який падав в сторону дверей кафе, від чого двері відкрились. В цей час піднявся ОСОБА_12 , штовханина продовжилась вже між ними трьома. З кафе-бару вийшли працівник ОСОБА_19 та відвідувач кафе ОСОБА_20 , і конфлікт припинили. Тривалість конфлікту біля приміщення кафе була 2-3 хвилини. Умислу порушувати громадський порядок він не мав, був тверезий, йшов в кафе тому, що це було свято, хуліганських мотивів в нього не було. Після конфлікту з ОСОБА_21 і ОСОБА_22 він в кафе не заходив, пішов додому. Від нанесених йому ударів відчував біль в грудях і ліктях. Того ж вечора ОСОБА_12 та ОСОБА_13 приїздили до нього додому, погрожували йому, щоб він виїздив з України, тому що буде біда. Пізніше від ОСОБА_20 , який того вечора був з друзями в кафе, він дізнався, що брати ОСОБА_12 і ОСОБА_13 ще до 21 години 19.12.2017 сиділи в кафе, вживали алкоголь.
Обвинувачений просить суд врахувати, що потерпілий з своїм братом були в стані сп`яніння, вони були ініціаторами конфлікту, погрожували йому та напали на нього. Щодо зазначеного в обвинувальному акті стосовно того, що конфлікт виник через підозру його у вчиненні крадіжки, обвинувачений пояснив, що ніякого відношення до крадіжки він не має. Вину визнає в тому, що він наніс легке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_23 . Цивільний позов про відшкодування шкоди визнає частково, в тому, що в результаті нанесеного удару спричинив потерпілому синяк. Про те, що від удару в область обличчя в потерпілого був синяк, йому стало відомо з заяви потерпілого.
Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні 09.10.2018 показав, що він знайомий з обвинуваченим, проживають на одній вулиці в с. Серафинці Городенківського району. 19.12.2017 на свято Миколая він їхав автомобілем додому, в с. Серафинці біля кафе «Черемшина» побачив автомобіль свого рідного брата ОСОБА_16 , тому вирішив зайти в кафе привітатись з ним. Посиділи там приблизно пів години, потім вийшли покурити на вулицю. Обговорювали подію, що в будинку, де він проживає, напередодні, 18.12.2017, хтось викрав та розламав камери відео спостереження. Він сказав братові, що, можливо, це вчинив ОСОБА_4 , так як 15.12.2017, коли він їхав машиною, зустрів ОСОБА_4 і зупинився, щоб з ним привітатись, той зреагував такими словами: «тебе бити вже чи потім». У відповідь він сказав: «давай вже, якщо я щось не так зробив». Після цього ОСОБА_4 через відкриту шибу вікна автомобіля наніс йому удар в обличчя, він йому віддав, причини цього інциденту йому незрозумілі, претензій тоді до ОСОБА_4 не мав. Коли вони з братом 19.12.2017 виходили з кафе на вулицю, він був тверезий, брат виходив першим, йому ОСОБА_4 наніс удар, від якого брат впав. Зразу після цього ОСОБА_4 наніс йому удар в ліве око, від чого він впав, з носа потекла кров. На момент втратив свідомість, після чого побачив продавця кафе ОСОБА_19 , ще були інші люди. Чи наносив йому ще удари ОСОБА_4 , ствердити не може. Одночасно пояснив, що моменту нанесення удару братові він не бачив, так як брат від нього вищий, а він стояв за ним. Від брата йому відомо про те, що йому удар обвинувачений наніс ногою в обличчя.
По цивільному позову про відшкодування моральної шкоди в розмірі 8000 грн. потерпілий пояснив, що через нанесений обвинуваченим удар він два тижні не міг працювати, втратив клієнтів, так як займається купівлею та продажем через мережу інтернет, ремонтує і продає машини, встановлює газове обладнання на машини; йому було незручно від чужих, рідних і близьких йому людей, в т.ч. від його малолітньої дитини, із за синця на обличчі. З приводу порушення сну та фізичних страждань, за медичною допомогою не звертався. Завдані йому збитки обвинувачений не відшкодував. Потерпілий вважає, що ОСОБА_4 слід карати по закону.
10.12.2018 до суду поступила заява потерпілого ОСОБА_9 про подальший розгляд даного кримінального провадження без участі потерпілого та його представника; в заяві зазначив, що цивільний позов підтримує, питання про призначення покарання залишає на розгляд суду. Згідно вимог ст. 325 КПК України, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вирішив продовжувати судовий розгляд у відсутності потерпілого, який належним чином повідомлявся про дату, час і місце судових засідань.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду показав, що 19.12.2017 він разом з своїм рідним братом ОСОБА_9 були в кафе в с. Серафинці, сиділи там приблизно 1 год., пили пиво. Зібрались додому, на виході зустріли ОСОБА_4 , у відповідь на його запитання, де пропали камера з воріт брата, той відповів, що «всі його замахали» і вдарив рукою в голову, від чого він впав і нічого не пам`ятає. Коли отямився, то брат стояв побитий, в нього на обличчі та одязі була кров. Біля нього стояла ОСОБА_19 і ще 4 інших людей. З приводу нанесеного йому удару за медичною допомогою не звертався, заяву до поліції не подавав, хоча щелепа боліла. Після цього конфлікту кафе продовжувало працювати, в кафе ще були люди. Хто викликав поліцейських, йому невідомо. Ствердив, що після конфлікту 19.12.2017 він з братом їхали до обвинуваченого додому, щоб вияснити, чого він так вчинив.
Свідок ОСОБА_19 суду показала, що вона є дружиною дядька потерпілого ОСОБА_9 . Вона в грудні 2017р. проходила стажування в магазині-кафе по вул. І.Франка в с. Серафинці, робочий день з 9 год. до 23 год. -23: 30 год, кафе має два зали. 19.12.2017 ввечері в кафе приходили потерпілий та його брат купувати сигарети. Були десь 15-20 хвилин, розмовляли з нею. В кафе була молодь, сиділи в задній кімнаті. Чи вживали в кафе ОСОБА_21 та Білоголовка алкогольні напої, їй невідомо, так як вона стояла за прилавком, а вони йшли в зал, і там з іншими відвідувачами могли вживати. Після того, як ОСОБА_21 та ОСОБА_22 вийшли на вулицю, вона почула шум з вулиці, але надвір не виходила. Потім побачила, що двері до кафе відкрились, і впали ОСОБА_9 з ОСОБА_4 . Вона підійшла до них, сварилась, вони повернулись на вулицю. Вона теж вийшла, на вулиці побачила, що ОСОБА_11 лежить, надала йому допомогу, привела до свідомості. ОСОБА_9 з ОСОБА_4 тягались, ОСОБА_4 наніс більше 2-х чи 3-х ударів ОСОБА_9 . Точно сказати, скільки тривав конфлікт, сказати не може. На вулиці інших людей не бачила, чула нецензурну лексику. Після припинення конфлікту ще трохи кафе працювало, хтось подзвонив до власника кафе ОСОБА_24 , той приїхав десь через пів години. Потім приїхала поліція, хто викликав поліцію, їй невідомо. Власник кафе відвіз її додому.
Допитаний за клопотанням захисника, свідок ОСОБА_25 суду показав, що 19.12.2017 біля 20 год. він з друзями відпочивав в кафе-барі «Черемшина» в с. Серафинці, їх дев?ять чоловік сиділи за одним столом в другому залі, він бачив, як за столом в кафе сиділи ОСОБА_22 з ОСОБА_21 , на столі була пляшка з алкогольними напоями. Пізніше, коли ОСОБА_22 і ОСОБА_21 вже не було в кафе, вони почули крик продавщиці, допоможіть розборонити. Вони вийшли, почали розбороняти хлопців, які бились на вулиці, він відтягнув ОСОБА_26 . Ударів не бачив, причини бійки не знає. На землі лежав Білоголовка, він по статурі «грубший» від його брата. Його хтось підняв, посадив на лавку. ОСОБА_26 підняв свою куртку, куди той пішов, він не бачив, так як зайшов в приміщення кафе. Після того він друзями ще трохи побули в кафе-барі, взяли свій одяг, і мали намір поїхати в ОСОБА_27 . Працівників поліції він не бачив.
Свідок ОСОБА_28 , брат обвинуваченого, допитаний за клопотанням захисника, суду показав, що очевидцем подій, які відбулись ввечері 19.12.2017 біля кафе-барі «Черемшина», він не був. Біля 22 год., коли його брат ОСОБА_4 повернувся додому, та переодягнувся, під їх будинком сигналила машина. Спочатку на дорогу вийшов його брат, він вийшов за ним. Побачив, що однією машиною приїхав ОСОБА_11 , другою машиною приїхав ОСОБА_9 . Обидва були п`яні, говорили з його братом ОСОБА_4 , погрожували набити, казали виїздити з України. Коли ОСОБА_22 з ОСОБА_21 поїхали, вони повернулись до хати, тоді брат йому розказав про обставини події біля кафе, сказав, що бійку почав ОСОБА_11 , а він захищався. Причина конфлікту йому невідома. У ОСОБА_4 після конфлікту були лікті побиті, порвана куртка під лопаткою, на кишені, поломаний телефон; він був у тверезому стані.
Під час судового провадження досліджені такі письмові докази:
- рапорт чергового Городенківського ВП від 19.12.2017, зареєстрований в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення за № 2342, про те, що о 22 год.31 хв. зі служби 102 надійшло повідомлення заявника ОСОБА_9 , жителя АДРЕСА_1 його побив знайомий ОСОБА_4 ; виїздом СОГ на місце події встановлено, що 19.12.2017 близько 22 год. в с. Серафинці на вулиці Франка на грунті неприязних відносин між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 виникла короткотривала суперечка, під час якої останній вдарив ОСОБА_9 в обличчя, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді забійної рани нижньої лівої повіки, саден лівої половини обличчя;
- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19.12.2017 року, складений старшим слідчим СВ Городенківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області о23:50 год., в якому зі слів заявника ОСОБА_9 зазначено, що 19.12.2017 близько 22 год. в с. Серафинці на вулиці Франка неподалік кафе-бару «Черемшина» ОСОБА_4 вчинив словесний конфлікт, в ході якого наніс заявнику два удари руками в обличчя, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді саден, очевидцем події був ОСОБА_11 ;
- заява власника кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ОСОБА_29 від 26.12.2017 про надання добровільної згоди на огляд кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за адресою АДРЕСА_2 ;
- Протокол огляду місця події від 26.12.2017 з фототаблицею, згідно з якими оглянуто та описано місце події - ділянку дороги біля кафе-бару «Черемшина» по вулиці Франка в с. Серафинці та огорожену територію кафе-бару;
- чотири фотознімки, на яких зображено обличчя потерпілого ОСОБА_9 з наслідками спричинених йому тілесних ушкоджень: синець лівого ока та садна спинки носа;
- догоспітальний клінічний протокол № 1860 від 20.12.2017 Городенківської ЦРЛ стосовно ОСОБА_9 , 1982 року народження, де зазначено, що він звернувся в ЦРЛ зі скаргами на біль довкола лівого ока, травму отримав при побитті 19.12.2017 о 22 год. ОСОБА_4 ; з рота запах алкоголю, алкотест Drager рівень алкоголю 1,93 промілле; синець, підшкірна гематома під лівим оком, осаднені рани в ділянці лоба, носа, верхньої губи; діагноз: забій м?яких тканини лівої нижньої повіки, осаднені рани обличчя, алкогольне сп?янінння;
- висновок судово-медичного експерта № 164 від 28.12.2017, згідно з яким в ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синця лівого ока, садна спинки носа, які утворилися від дії тупих твердих предметів, можуть відповідати терміну вказаному обстеженим і відносяться до легких тілесних ушкоджень; зазначені тілесні ушкодження не могли утворитися при одноразовому вільному падінні з висоти власного росту; в розділі «обставини справи» зазначено: ОСОБА_9 заявив, що 19.12.2017 в с. Серафинці біля кафе-бару «Черемшина» його побив ОСОБА_4 руками по голові;
- протокол проведення слідчого експерименту від 26.12.2017, за участю потерпілого ОСОБА_9 , з фототаблицями території кафе-бару «Черемшина» в с. Серафинці, де відбувся конфлікт між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілим, під час якого останній пояснив, що 19.12.2017, коли біля 21 год. вони з братом ОСОБА_11 вийшли з приміщення кафе-бару, зустріли ОСОБА_4 , в ході конфлікту ОСОБА_4 раптово наніс йому два удари в область обличчя, після чого він впав на землю. Також вказав, що на відстані 3 м від вхідних дверей в кафе-бар «Черемшина» ОСОБА_4 наніс йому два удари рукою в область обличчя, від чого він впав на бруківку.
При розгляді справи судом було враховано, що згідно ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав, у межах та у спосіб, передбачених цим кодексом; що суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на розгляд суду сторонами провадження та віднесені до повноважень суду.
Під час судового розгляду даної справи судом були задоволені клопотання учасників судового провадження про допит певних свідків для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення судом були задоволені.
Згідно зі ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику про хуліганство» №10 від 22.12.2006 року хуліганство це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжувалось особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.
Об`єктом захисту за статтею 296 КК України є такий стан громадського порядку, за якого забезпечуються громадський спокій, повага до здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема права на відпочинок, усталені правила співжиття, спілкування, поведінки і ставлення членів спільноти один до одного, нормальне функціонування органів державної влади, місцевого самоврядування, установ, організацій, громадських об`єднань та інших інституцій.
Під мотивом явної неповаги до суспільства слід вважати нахабно виявлене, очевидне для потерпілих та інших осіб, зневажливе ставлення винного до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності. Ця ознака однаково характеризує як об`єктивну сторону хуліганства - грубе порушення громадського порядку, так і його суб`єктивну сторону - хуліганські мотиви вчинення. Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди. Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонукання для вчинення таких дій можуть бути різними. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.
Суспільно небезпечне діяння не може бути кваліфіковано як хуліганство за наявності у сукупності таких обставин справи (провадження): 1) засуджені і потерпілі між собою були знайомі; 2) до злочинного посягання перебували в особистих неприязних стосунках; 3) поштовхом до заподіяння тілесних ушкоджень стала поведінка самих потерпілих; 4) зі змісту протиправних дій кожного із засуджених простежується бажання завдати шкоди власне здоров`ю потерпілих через особисту неприязнь до них. Отже, дії, зумовлені особистими мотивами, що ґрунтуються на стосунках між потерпілим і винною особою, не можуть бути ознакою хуліганства, якщо обвинувачення не доведе поза розумним сумнівом, що мотивом таких дій, крім особистих стосунків, було одночасно також і намаганням виразити неповагу до громадського порядку.
Верховний Суд України в постанові від 4 жовтня 2012 року (провадження № 5 17кс12) констатував, що ознакою, за якою хуліганство відмежовується від злочинів проти здоров`я, є об`єкт злочину та його мотив. Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок, тобто зазначені вище об`єкти захисту. Висновок про зміст та спрямованість умислу винного має бути зробленим з огляду на характер дій особи, яка їх вчиняє, а також стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22 грудня 2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство» - дії, що супроводжувались погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчиненні винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілого, тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувалось зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Зміст та спрямованість хуліганських діянь випливає з характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, що склалися між такою особою та потерпілим.
Мотиву для вчинення грубого порушення обвинуваченим ОСОБА_4 громадського порядку не встановлено, не встановлено умислу на вчинення ним хуліганства. В обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_4 наніс ОСОБА_9 два удари рукою в область обличчя, після чого той впав на землю, а ОСОБА_4 продовжив наносити удари ногою в область обличчя і спини ОСОБА_9 . Однак, в ході судового розгляду взагалі не знайшло підтвердження нанесення обвинуваченим потерпілому ударів ногами: ні в показаннях потерпілого та свідків, ні в досліджених письмових доказах, в т.ч. в догоспітальному клінічному протоколі огляду потерпілого, висновку судово-медичного експертизи потерпілого; тільки знайшло підтвердження, що ОСОБА_4 наносив потерпілому удари руками в область обличчя.
Стороною обвинувачення не надано достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою доказів на підтвердження наявності в діянні ОСОБА_4 складу кримінально караного хуліганства за ознакою грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю. Поведінка обвинуваченого під час перебування біля кафе-бару, де крім обвинуваченого, потерпілого та його брата нікого на час конфлікту не було, не призвела до знищення чи пошкодження майна, зриву масового заходу чи тимчасового припинення нормальної діяльності організації. Фактичні обставини справи, як вони встановлені судом, свідчать, що конфлікт між потерпілим та обвинуваченим виник на ґрунті тривалих особистих неприязних стосунків, був короткочасним, відбувся внаслідок того, що потерпілий ОСОБА_9 та його брат ОСОБА_11 намагались шляхом погроз з`ясувати причетність обвинуваченого щодо вчиненої невідомими особами крадіжки майна потерпілого, хоча з такого приводу потерпілий до поліції не звертався.
Враховуючи всі обставини вчиненого злочину обвинуваченим, суд вважає, що поштовхом таких дій ОСОБА_4 до заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 стала саме протиправна поведінка самого потерпілого та його брата.
Дії, зумовлені особистими мотивами, що ґрунтуються на стосунках між потерпілим і винною особою, не можуть бути ознакою хуліганства, якщо обвинувачення не доведе поза розумним сумнівом, що мотивом таких дій, крім особистих стосунків, було одночасно також і намаганням виразити неповагу до громадського порядку. Такий висновок узгоджується і з положеннями пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство».
Враховуючи вищезазначене, спрямованість умислу обвинуваченого, мотив злочину, який обвинувачений скоїв не з хуліганських спонукань, а з мотиву неприязних стосунків, через протиправні дії потерпілого, дослідивши докази безпосередньо, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, з точки зору належності, допустимості, достовірності доказів, а у їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, керуючись законом, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.1 ст. 296 КК України помилково.
Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Згідно ч.3 згаданої статті , з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Як роз`яснюється у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, суд може перекваліфікувати кримінально каране діяння з однієї статті на декілька статей кримінального закону, які передбачають відповідальність за менш тяжкі злочини, якщо при цьому не погіршується становище засудженого і не порушується право останнього на захист. Призначене за сукупністю злочинів покарання не повинне бути більш суворим, ніж максимальне покарання, передбачене санкцією статті (санкцією частини статті) КК, за якою було кваліфіковане кримінально каране діяння в обвинувальному акті.
Враховуючи те, що в ході короткотривалого конфлікту обвинувачений спричинив потерплому легкі тілесні ушкодження, що санкція ч.1 ст. 125 КК України, є менш тяжкою за санкцію ч. 1 ст. 296 КК України, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого необхідно перекваліфікувати з ч.1 ст.296 КК України на ч.1 ст.125 КК України. Така перекваліфікація буде відповідати умовам, передбаченим ст. 337 КПК України та не буде порушувати прав обвинуваченого на захист.
Розбіжності між показаннями потерпілого ОСОБА_9 про те, що йому від брата стало відомо про нанесений останньому обвинуваченим удар ногою в обличчя, та між показаннями ОСОБА_11 , брата потерпілого, про те, що обвинувачений вдарив його рукою в голову суд вважає такими, що не впливають на кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_4 . Твердження потерпілого, що він під час конфлікту з обвинуваченим перебував у тверезому стані спростовуються результатами його огляду в догоспітальному протоколі, де зазначено, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння.
За таких обставин суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.1 ст. 125 КК України - заподіяння потерпілому ОСОБА_9 умисного легкого тілесного ушкодження.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, його суспільну небезпеку, дані про особу винного, а також обставини, що пом`якшують покарання, так як обставин, які обтяжують покарання, - не встановлено. Відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України вчинений обвинуваченим злочин відноситься до злочинів невеликої тяжкості. Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він є особою молодого віку, одружений, шлюб зареєстрований 23.08.2018, на утриманні має малолітню дитину 2019 року народження; на обліку в наркологічному і психоневрологічному кабінетах Городенківської ЦРЛ не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційного місця роботи не має, але має намір їхати на тимчасові роботи.
До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд відносить визнання вини в причиненні легких тілесних ушкоджень потерпілому та його каяття.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Відповідно до ч. 2 ст. 65 Кримінального кодексу України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
За наведених вище обставин, враховуючи досудову доповідь Городенківського районного сектору з питань пробації, з якої слідує, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та особа не становить високої небезпеки для суспільства чи окремих осіб, суд приходить до переконання, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу, що є необхідним і достатнім для його виправлення та для запобігання вчиненню злочинів як ним, так і іншими особами.
Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 , який просить стягнути з ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 8000 грн., суд враховує, що потерпілому спричинена моральна шкода, яка полягала в фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав в зв`язку з нанесеними йому 19.12.2017 декількома ударами обвинуваченим в область обличчя, біля приміщення кафе-бару «Черемшина» в с. Серафинці. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню за рахунок винної особи. Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди слід частково задовольнити в розмірі, адекватному нанесеній обвинуваченим потерпілому моральній шкоді, оскільки в судовому засіданні не в повній мірі підтверджені наведені потерпілим в позовній заяві наслідки стосовно негативних змін в його житті, завдані нанесенням потерпілому обвинуваченим легких тілесних ушкоджень.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 395 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 40 (сорок) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 680 (шістсот вісімдесят) грн.
Цивільний позов ОСОБА_9 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_9 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_1 800 (вісімсот) гривень моральної шкоди.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Городенківський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя: ОСОБА_1