КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю прокурора - ОСОБА_4
захисника - ОСОБА_5
законного представника
засудженого - ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляціями прокурора, потерпілої ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва 18 лютого 2008 року,
Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 18 лютого 2008 року
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 124 КК України, та призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом трьох років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Вироком суду ОСОБА_10 визнаний винуватим в тому, що березні місяці 2007 року він позичив у ОСОБА_11 1000 гривень. Пізніше, в березні місяці 2007 року між підсудним та ОСОБА_11 відбувся конфлікт, в результаті якого ОСОБА_11 наніс підсудному ОСОБА_10 один удар в ніс. ОСОБА_10 , вважаючи, що незаконними діями ОСОБА_11 спричинено йому моральну шкоду, відмовився повертати зазначений борг в сумі 1000 гривень, про що повідомив ОСОБА_11
7 квітня 2007 року приблизно о 19 годині ОСОБА_10 перебував у салоні свого автомобіля «Субару Легасі» державний номерний знак НОМЕР_1 , який був припаркований поблизу будинку № 9 по вул. Тарасівській в м. Києві. В цей же час до нього в салон автомобіля на місце пасажира сів ОСОБА_11 , який в категоричній формі вимагав повернути грошові кошти в сумі 1 000 гривень. Співрозмовники вели бесіду на підвищених тонах і результатом була відмова ОСОБА_10 у задоволенні вимог ОСОБА_11 . Як наслідок, останній ліктем лівої руки наніс підсудному ОСОБА_10 один удар в груди і висловив вимогу вийти із салону автомобіля на вулицю для продовження розмови.
Підсудний ОСОБА_10 , розуміючи, що дії ОСОБА_11 з приводу примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, поєднане з насильством, є незаконними, розуміючи, що ОСОБА_11 вимагає від нього вийти з автомобіля для продовження злочинних дій, спрямованих на отримання бажаного результату по примушуванню до повернення боргу, має перевагу у фізичній силі, він, для самозахисту, виходячи із салону свого автомобіля, взяв кухонний ніж, який лежав там з часу пікніка. При цьому підсудний ОСОБА_10 усвідомлював, що ОСОБА_11 не має будь-якої зброї чи спеціально пристосованих знарядь для нанесення йому тяжких тілесних ушкоджень або смерті. ОСОБА_11 також не висловлював про це погрозу.
З метою захисту та намагаючись не підпустити до себе ОСОБА_11 , ОСОБА_10 тримав ніж у правій руці, демонстративно ним розмахуючи. Натомість ОСОБА_11 дана обставина не зупинила, і він продовжив рух у бік ОСОБА_10 з погрозами на адресу останнього, висловлюючи явний намір продовжити його побиття. При цьому вхопив підсудного за одяг. Будучи вже притиснутим до автомобіля тілом ОСОБА_11 , проте розуміючи, що характер небезпеки з боку ОСОБА_11 , явно перевищуватиме межі захисту, ОСОБА_10 , не маючи наміру позбавляти життя, наніс один удар ножем по тілу ОСОБА_11 в область поясниці з лівої сторони тулуба.
Після удару ножем ОСОБА_11 став присідати, а ОСОБА_10 сів до свого автомобіля та поїхав з місця скоєння злочину. В результаті злочинних дій ОСОБА_10 умисно заподіяв ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаної рани в поперековій області ліворуч: раневий канал, що відходить від неї, з ушкодженням по його ходу підшкірно-жирової клітковини поперекової області ліворуч; лівого поперекового м`яза, зачеревної клітковини лівого сечоводу, черевного відділу аорти, пристінкової очеревини, низхідного відділу товстої кишки, брижі і петель тонкої кишки в декілької місцях, великого сальника, пристінкової очеревини прямих м`язів живота і підшкірно-жирової клітковини передньої черевної стінки, які мають ознаки тяжкого тілесного, як небезпечні для життя, та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 . Смерть ОСОБА_11 настала від проникаючого колото-різаного поранення живота з пошкодженням внутрішніх органів та розвитком крововтрати.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, подав апеляцію, в якій просить скасувати вирок суду та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_10 ч. 2 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді 10 років позбавлення волі.

В апеляції представник потерпілої просить скасувати вирок суду та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винуватим за ч. 2 ст. 121 КК України, призначити максимальне покарання у межах санкції даної статті.

В апеляції потерпіла просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винуватим за ч. 2 ст. 121 КК України та призначити покарання 10 років позбавлення волі, посилаючись на суттєві порушення кримінально- цесуального законодавства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування закону та м`якість призначеного покарання.

В апеляції захисник ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, а провадження у справі закрити, посилаючись на те, що дії засудженого не вийшли за перевищення меж необхідної оборони, тому в його діях відсутній склад злочину.

Засуджений ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, зі слів законного представника ОСОБА_6 - ОСОБА_10 перебуває на лікування у Київський психоневрологічній лікарня № 3.

З огляду на повідомлення законного представника засудженого про стан здоров`я останнього, враховуючи наявні у справі відомості про психічний стан здоров`я ОСОБА_10 , виникла необхідність призначення засудженому ОСОБА_10 судової психолого-психіатричної експертизи.

Вислухавши думку прокурора, який вважав необхідним призначення такої експертизи щодо ОСОБА_10 , захисника та законного представника, які не заперечували проти призначення такої експертизи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що по справі потрібно призначити амбулаторну психолог-психіатричну експертизу з таких підстав.

Так, відповідно до матеріалів справи при провадженні досудового слідства по даній кримінальній справі ОСОБА_10 була призначена амбулаторна судово-психіатрична експертиза, згідно з актом якої № 623 від 29 травня 2007 року ОСОБА_10 ознак будь-якого психічного розладу не виявляв, виявляв акцентуацію особистих рис характеру; в період інкримінованого йому злочину міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, а також усвідомлював свої дії та міг керувати ними (ас. 126-133 т.2).

Одночасно матеріали кримінальної справи містять копію акту стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 188 від 20 травня 2008 року, проведеної щодо ОСОБА_10 в іншій кримінальній справі, відповідно до акту якої в період часу, до якого відноситься інкримінуєме йому діяння (7 квітня 2008 року), ОСОБА_10 виявляв ознаки шизофренії параноідної (шифр F20.00 по МКБ-10), та за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дій та керувати ними.
На даний час ОСОБА_10 виявляє ознаки шизофренії параноїчної, та за своїм психічним станом не усвідомлює значення своїх дій та не може ними керувати, потребує примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом (ас. 152-158 т.4).

Згідно з копією постанови Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2008 року ОСОБА_10 звільнений від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 115 КК України, та до нього застосовано примусові заходи медичного характеру, госпіталізовано ОСОБА_10 до психіатричного закладу з посиленим наглядом (ас. 238-239 т.4).

Відповідно до Акту стаціонарної судово-психоло-психіатричної експертизи № 9 від 19 січня 2009 року в період часу з 7 квітня 2007 року до 18 лютого 2008 року у ОСОБА_10 на фоні тривалої психотравмуючої ситуації відмічались порушення психічного стану у вигляді розладів адаптації у незрілої особистості з акцентуацією рис характеру, тривожно-фобічними реакціями, які в подальшому ускладнились рекурентним депресивним розладом помірної важкості, що не досягало на той час рівня хронічного душевного захворювання.

ОСОБА_10 в період часу з 7 квітня 2007 року по 18 лютого 2008 року міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

В період час з 7 квітня 2007 року по 18 лютого 2008 року ОСОБА_10 з урахуванням його психічного стану міг правильно реагувати на обставини, що мають значення по справі, та давати показання.

В теперішній час ОСОБА_10 страждає на хронічне душевне захворювання у вигляді шизофренії, параноїчної форми. В теперішній час ОСОБА_10 не може брати участь у судових засіданнях та давати показання при розгляді цієї кримінальної справи (ас. 287-296 т.4).

Також згідно з показаннями батька засудженого ОСОБА_6 протягом 2007 року у сина відбувались розлади психіки.

Окрім того, відповідно до матеріалів кримінальної справи засуджений ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - інвалід П групи, недієздатний, з 25 червня 2008 року по 19 грудня 2018 року перебував на примусовому лікуванні в КМНПЛ № 3 за скоєння суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2018 року ОСОБА_10 визнаний недієздатним. Опікуном недієздатного ОСОБА_10 визнаний його батько ОСОБА_6 (ас. 47, 52-56 т.6).

З огляду на зазначені вище обставини, враховуючи положення ст. 420 КПК України (1960 року), а також стан засудженого на даний час, колегія суддів доходить висновку про призначення у кримінальній справі щодо ОСОБА_10 амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи для визначення його психічного стану в період з 7 квітня 2007 року по 18 лютого 2008 року, а також його психічного стану на даний час, проведення якої доручити Київському міському центру судово-психіатричної експертизи, попередивши експертів про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта та відмову експерта без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків.

Керуючись ст.ст. 75, 76, 310 КПК України (1960 року), п. 15 розділу Х1 Перехідних положень КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Призначити по даній кримінальній справі амбулаторну комплексну судову психолого-психіатричну експертизу відносно засудженого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведення якої доручити Київському міському центру судово-психіатричної експертизи.

На вирішення експертів поставити наступні питання:
1. Чи страждав засуджений ОСОБА_10 в період з 7 квітня 2007 року по 18 лютого 2008 року будь-якими психічними хворобами?

2. Чи знаходився ОСОБА_10 у вищезазначений період у іншому хворобливому стані психіки, що за своїми психосоматичними порушеннями можуть бути прирівняні до психічного захворювання?

3. Чи міг ОСОБА_10 з 7 квітня 2007 року по 18 лютого 2008 року усвідомлювати свої дії або керувати ними?

4. Чи міг ОСОБА_10 у вищезазначений період з урахуванням його стану правильно реагувати на обставини, що мають значення по справі та давати об`єктивні показання?

5. Чи страждає ОСОБА_10 на даний час будь-якими психічними хворобами, та чи може в даний час брати участь в судових засіданнях та давати показання при розгляді цієї кримінальної справи?

6. Чи потребує ОСОБА_10 на даний час примусових заходів медичного характеру? Якщо слід, то які саме?

Для проведення експертизи направити матеріали кримінальної справи в 6 томах та медичну документацію (2 медичні картки стаціонарного хворого № 477 за 2018 рік на 564 арк., № 87 за 2019 рік на 34 арк.)

Попередити експертів про відповідальність за ст. 384, 385 КК України.

Провадження по справі призупинити до отримання висновків експертизи.

Судді:

______________________ __________________________ ____________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3