судді Касаційного кримінального суду
у складі Верховного Суду ОСОБА_1
провадження № 51-8936 кмо18
18 листопада 2019 року
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі об`єднана палата), задовольнивши касаційну скаргу прокурора, 18 листопада 2019 року скасувала ухвалу Апеляційного суду Київської області від 4 вересня 2018 року про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою сторони обвинувачення на ухвалу слідчого судді від 29 серпня 2018 року і призначила новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
На мою думку, із таким рішенням об`єднаної палати погодитися не можна з огляду на таке.
За матеріалами цього провадження, слідчий суддя Ірпінського міського суду Київської області ухвалою від 22 листопада 2017 року задовольнив скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах потерпілих ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і скасував постанову прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області від 1 березня 2016 року про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 Кримінального Кодексу України.
Надалі прокурор звернувся із заявою про роз`яснення згаданого рішення, яку слідчий суддя ухвалою від 29 серпня 2018 року залишив без задоволення. Прокурор оскаржив цю ухвалу в апеляційному порядку. Апеляційний суд, керуючись статтями 309, 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), 4 вересня 2018 року відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора і повернув її особі, яка подала
За висновками об`єднаної палати, ухвала слідчого судді про відмову у роз`ясненні рішення, яким було скасовано постанову прокурора про закриття кримінального провадження та направлено матеріали для проведення досудового розслідування, є предметом апеляційного оскарження, оскільки згідно з приписами ч. 2 ст. 369 КПК відноситься до системи судових рішень, а тому в цьому випадку підлягає застосуванню спеціальна норма ч. 4 ст. 380 вказаного Кодексу.
Проте, формулюючи свій висновок щодо правозастосування наведених норм права об`єднана палата у своїй постанові не проаналізувала, не зіставила, звідси й залишила поза увагою інші положення КПК, які безпосередньо стосуються питання процесуальної можливості оскарження в порядку апеляційної процедури ухвал слідчого судді, а також не врахувала особливостей цього інституту.
Між тим, у главі 29 КПК, яка визначає види, зміст та властивості судових рішень не згадується рішення слідчого судді. Ця глава розташована у розділі IV судове провадження у першій інстанції, а статті зазначеного розділу, серед яких і ст. 380 КПК, стосуються виключно рішень, які ухвалює (постановляє) суд у процесі вирішення справи по суті під час судового розгляду. Натомість про рішення слідчого судді йдеться у главі 26 КПК (розділ ІІІ), якою регламентовано оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування.
З огляду на викладене й, виходячи зі змісту, в тому числі, положень ч. 1 ст. 132, ч. 2 ст. 144, ч. 2 ст. 159, ч. 3 ст. 395, частин 3, 4 ст. 532 КПК, правова природа «рішень слідчого судді» та «судових рішень» є різною, і законодавець не ототожнює їх, а навпаки системно розділяє. Тому твердження в постанові, що вони перебувають саме в одній системі є помилковим, суперечать логіці законодавця та структурі Кодексу.
Крім того, ст. 380 КПК визначено, що стадія на якій може бути роз`яснено судове рішення є судове провадження, а згідно з п. 24 ч. 1 ст. 3 цього Кодексу таким провадженням є кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами. Отже, предметом роз`яснення в порядку ст. 380 вказаного Кодексу може бути судове рішення, постановлене за наслідками лише судового провадження. Проте у цій справі ухвали слідчого судді було постановлено на стадії досудового розслідування.
Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 7, ч. 3 ст. 26 КПК слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. У силу дії ч. 3 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених вказаним Кодексом. Перелік таких ухвал міститься у ст. 309 КПК і в ньому немає ухвали слідчого судді про відмову у роз`ясненні свого рішення. Тому, враховуючи зазначену в ст. 380 КПК стадію кримінального провадження та норми глави ст. 26 цього Кодексу, ухвала слідчого судді про відмову у роз`ясненні ухвали, якою було скасовано постанову прокурора про закриття кримінального провадження, не підлягає оскарженню в апеляційному порядку. У цій ситуації ст. 380 КПК не може застосовуватися як спеціальна норма, адже її положення не стосуються ухвал, постановлених на стадії досудового розслідування. Водночас протилежна позиція об`єднаної палати з посилання у постанові на ст. 369 зазначеного Кодексу є неприйнятною, оскільки вказана норма також міститься у розділі IV і в юридичному розумінні визначає види судових рішень на стадії судового провадження у першій інстанції.
У підсумку необхідно зазначити й те, що ч. 3 ст. 309 КПК забороняє оскарження ухвал слідчого судді про скасування постанови прокурора про закриття кримінального провадження. Таким чином, визнавши правомірним оскарження похідного рішення про відмову в роз`ясненні згаданої ухвали, об`єднана палата фактично знівелювала законодавчу заборону, а отже, і гарантію захисту прав учасників кримінального процесу, які вимагали проведення у розумні строки ефективного розслідування.
У контексті наведеного вважаю, що апеляційний суд, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора на згадане рішення слідчого судді від 29 серпня 2018 року діяв відповідно до вимог процесуального закону. Тому оспорювану ухвалу апеляційного суду від 4 вересня 2018 року слід було залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Суддя ОСОБА_6 єва