УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про задоволення скарги

10 грудня 2019 року слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 від 25 листопада 2019 року про закриття кримінального провадження №0010002 від 15 грудня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

02 грудня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси зі скаргою на постанову слідчого СВ Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 від 25 листопада 2019 року про закриття кримінального провадження №0010002 від 15 грудня 2017 року, в якій просить: скасувати постанову слідчого СВ Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 від 15 листопада 2019 року про закриття кримінального провадження №0010002 від 15 грудня 2017 року; зобов`язати слідчий відділ Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне провадження №0010002 за ч.1 ст.358, ст.190, ч.1 ст.365-2, ч.1 ст.366 КК України.
Скаргу обґрунтовує тим, що в провадженні слідчого СВ Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 перебуває кримінальне провадження №0010002 від 15 грудня 2017 року, яке розпочате за його заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. У вказаному кримінальному провадженні він є потерпілим. Постановою слідчого СВ Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 від 25 листопада 2019 року закрито вказане кримінальне провадження. Вважає, що вказана постанова є необґрунтованою та незаконною. В заяві про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 зазначає, що його майном 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 заволоділи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 без його згоди та відому. В подальшому вони самостійно використовували вказане майно, в зв`язку з чим отримали кошти у сумі понад 100000 гривень. З часу набуття права власності на вказану частину квартири він будь-яких значимих дій, правочинів, щодо відчуження цього майна третім особам, у тому числі ОСОБА_7 , не вчиняв, не уповноважував третіх осіб на вчинення будь-яких юридичних дій, які б стали наслідком припинення його права власності на 1/3 частину квартири та відчуження її на користь третіх осіб. Однак, під час судового засідання у липні 2017 року у справі №711/4622/17, ОСОБА_7 надала зображення нотаріального бланка ВТС №520184 від 30 березня 2013 року, на якому викладений договір про розірвання договору дарування частини квартири, який посвідчений державним нотаріусом ОСОБА_8 та зареєстрований в Реєстрі за №1-372. Однак, оскільки договір посвідчений нотаріально, відповідно до п.13 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус при вчиненні вказаної нотаріальної дії зобов`язаний був встановити особи учасників цивільних відносин, які особисто звернулися за вчиненням нотаріальних дій. Оскільки він ніколи не підписував у нотаріуса ОСОБА_8 жодних документів, відтак, остання здійснила посвідчення даного договору із порушенням вказаної Інструкції. При порівнянні документів, які подали Цікановські, з документами, які витребувані за ухвалою слідчого судді, вбачаються явні ознаки підробки. В ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні слідчий не намагалася допитати осіб, на яких він прямо вказав, як на причетних до вищевказаних незаконних дій. Так, слідчим не допитано ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , державного нотаріуса ОСОБА_8 , приватних нотаріусів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . Не проведено вилучення оригіналу примірника нотаріального бланку ВТС №520184 про розірвання договору дарування квартири від 30 березня 2003 року, укладеного між ним, ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , який перебуває у ОСОБА_7 , з метою проведення відповідних технічних та почеркознавчих експертиз та перевірки відомостей, що підпис від його імені у даному договорі виконано не ним. Не перевірено інші обставини та відомості, на які він посилався у своїй заяві, клопотаннях та скаргах, щодо наявності в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ознак кримінальних правопорушень, передбачених ст.185 та ст.190 КК України, а також в діях державного нотаріуса ОСОБА_8 , приватних нотаріусів ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.365-2 та ч.1 ст.366 КК України. Висновок слідчого про відсутність складу злочину є поверхневим, таким що не ґрунтується на матеріалах справи. Крім того, не здійснено жодних дій по його клопотаннях. В зв`язку з викладеним, скаржник звернувся до слідчого судді з вказаною скаргою.
Скаржник ОСОБА_3 у судовому засіданні скаргу підтримав та просив її задовольнити у повному обсязі. Крім того, зазначив, що у кримінальному провадженні, з метою збереження майна, яке, на його думку, було незаконно відчужено, не вжито заходів забезпечення кримінального провадження, а саме: не накладено арешт на майно.
Слідчий СВ Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 та прокурор Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечили проти задоволення скарги. Вважають, що у кримінальному провадженні виконані всіх можливі та необхідні слідчі дії, за результатами яких встановлено відсутність складу будь-якого кримінального правопорушення, в зв`язку з чим постанова слідчого від 25 листопада 2019 року про закриття кримінального провадження №0010002 від 15 грудня 2017 року, є законною. При цьому, прокурором зазначено, що у витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань зазначено лише нотаріуса ОСОБА_13 , а інші нотаріуси, на вчинення дій якими, посилається скаржник, у його заяві про вчинення кримінального правопорушення, не зазначалися. Крім того, в цивільній справі №770/853/854/18-23 від 04 вересня 2018 року, проведено експертизу, якою встановлено, що підпис у договорі про розірвання договору дарування частини квартири вчинений скаржником. Також, слідчий зазначила, що клопотання скаржника виконані частково, за результатами розгляду деяких клопотань прийняті рішення. Про результати розгляду клопотань, скаржник не повідомлявся. Ухвала слідчого судді від 09 жовтня 2019 року виконана 04 листопада 2019 року, але зазначені в ухвалі документи у філії відсутні. Вказані в ухвалі документи знаходяться в Головному управлінні в м. Києві, до якого орган досудового розслідування не звертався.
Слідчий суддя, врахувавши доводи скаржника, прокурора та слідчого, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження №0010002 від 15 грудня 2017 року, приходить до наступного висновку.
Згідно п.5 ч.1 ст.3 КПК України, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності;
Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.
Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 24 липня 2019 року, відповідно до якого, відомості про вчинення кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0002 внесені до вказаного реєстру 15 грудня 2017 року за фабулою: «14 грудня 2017 року до слідчого відділу Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області надійшла ухвала Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 грудня 2017 року за скаргою ОСОБА_3 щодо незаконних дій з боку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 стосовно незаконного відчуження 1/3 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а також неправомірних дій ОСОБА_13 , що виразилися у незаконній подачі документів в Другу нотаріальну контору» - правова кваліфікація ч.1 ст.190 КК України.
Згідно п.2 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
25 листопада 2019 року слідчим СВ Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження, якою, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, вирішено: кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0010002 від 15 грудня 2017 року за ч.1 ст.190 КК України, закрити у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.4 ст.284 КПК України, про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно п.4 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
Як вбачається з постанови слідчого від 25 листопада 2019 року про закриття кримінального провадження, підставою для закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0010002 від 15 грудня 2017 року за ч.1 ст.190 КК України, слідчий зазначає відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Поняття «діяння» визначається такою сукупністю ознак: діяння повинне бути суспільно небезпечним і протиправним, конкретним, свідомим і вольовим актом поведінки людини.
Отже, діяння є поведінкою конкретної людини, в зв`язку з чим, слідчий, приймаючи рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, зобов`язаний зазначити особу, в діянні якої відсутній склад кримінального правопорушення.
Однак, у постанові слідчого від 25 листопада 2019 року, особу, в діянні якої, слідчий встановив відсутність складу кримінального правопорушення, не зазначено.
Відповідно до ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
ЄСПЛ щодо здійснення ефективного досудового розслідування кримінальних поводжень, у п. 259 рішення у справі «Карабет та інші проти України», зазначив, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки, як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь -який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту.
Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Постанова про закриття кримінального провадження має бути вмотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
Відповідно до положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
У свою чергу, слідчий, під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.
Згідно ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ч.1 ст.93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ч.2 ст.93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, у постанові про закриття кримінального провадження слідчий зобов`язаний обґрунтувати свої доводи доказами, які отримані безпосередньо під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні.
Як вбачається з постанови від 25 листопада 2019 року про закриття кримінального провадження №0010002 від 15 грудня 2017 року, слідчий СВ Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_14 не зазначає жодного доказу, який отриманий нею під час досудового розслідування кримінального провадження, який спростовує доводи заявника, викладені у заяві про вчинення кримінального правопорушення, при цьому, як на підставу для закриття кримінального провадження посилається на постанову Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у цивільній справі №711/4622/17, якою залишено без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими встановлено, що право ОСОБА_3 на 1/3 квартири АДРЕСА_1 припинилося 30 березня 2013 року на підставі договору про розірвання договору дарування частини квартири, а також на висновок експерта №770/853/854/18-23 від 04 вересня 2018 року, який виконаний під час розгляду цивільної справи.
Однак, чинний КПК України не передбачає звільнення слідчого чи прокурора під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні від доказування, обставин або їх належної перевірки.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.423 ЦПК України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Таким чином, встановлення істотних для справи обставин під час проведення досудового розслідування кримінального провадження, є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, в зв`язку з чим слідчий суддя приходить до висновку, що слідчий СВ Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 під час проведення досудового розслідування кримінального провадження №0010002 від 15 грудня 2017 року зобов`язана провести всіх необхідні слідчі дії, незважаючи на викладені в рішенні суду, постановленого за результатами розгляду цивільної справи, обставини, та зібрати необхідні докази, передбачені ст.84 КПК України, на підставі яких можливо зробити однозначний висновок щодо обставин у кримінальному провадженні, та прийняти обґрунтоване рішення.
Однак, під час проведення досудового розслідування кримінального проваджена №0010002 від 15 грудня 2017 року, слідчий вищевказаних вимог КПК України не дотрималася, що призвело до прийняття передчасного рішення про закриття кримінального провадження.
При цьому, з резолютивної частини постанови слідчого від 25 липня 2019 року про закриття кримінального провадження вбачається, що слідчим закрито кримінальне провадження №00002 від 15 грудня 2017 року, номер якого не відповідає номеру кримінального провадження, до якого долучена дана постанова.
Крім того, відповідно до п.4 ч.1 ст.56 КПК України, протягом кримінального провадження потерпілий має право заявляти клопотання.
Як встановлено під час судового розгляду, ОСОБА_3 04 жовтня 2018 року, 19 січня 2018 року, 25 травня 2018 року, 30 березня 2018 року, 11 листопада 2019 року звертався до слідчого з клопотаннями про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні №0010002 від 15 грудня 2017 року.
Відповідно до ч.1 ст.220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.
Згідно ч.2 ст.220 КПК України, про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
В порушення вищевказаних норм чинного КПК України, клопотання ОСОБА_3 , про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні №0010002 від 15 грудня 2017 року, від: 04 жовтня 2018 року, 19 січня 2018 року, 25 травня 2018 року, з якими він звертався до слідчого, взагалі не розглянуті та відповідне рішення за їх результатами не прийняте. За результатами розгляду клопотань від 30 березня 2018 року, 11 листопада 2019 року, слідчим ОСОБА_4 прийняті рішення, які оформлені листами, при цьому доказів направлення їх скаржнику та отримання останнім - відсутні.
Виходячи з викладеного, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0010002 від 15 грудня 2017 року, проведене з порушенням вимог ст.9 КПК України, а прийняте за його результатами рішення про закриття кримінального провадження, є передчасним.
Відповідно до ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» зазначив, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчі судді при розгляді скарги на відповідні постанови з`ясовують питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.
Враховуючи важливість інституту закриття кримінального провадження для належної реалізації прав осіб, пов`язаних з вчиненням кримінального правопорушення, ухвали слідчих суддів, за результатами розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження, мають містити відповіді на всі доводи скаржника, які зумовили звернення до слідчого судді.
Суди з метою забезпечення єдності судової практики, зокрема, в частині її відповідності міжнародним стандартам, здійснюючи правосуддя, поряд з нормами національного законодавства мають застосовувати і норми Конвенції про захист прав та основоположних свобод. Оскільки у Конвенції є низка характерних особливостей, її положення мають загальний характер, а права людини здебільшого констатуються у ній в абстрактній, оціночній формі, правильне розуміння її норм розкривається у рішеннях ЄСПЛ, які містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акту, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав.
Як наголошено у п. 25 Висновку № 9 (2006) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи щодо ролі національних суддів у забезпеченні ефективного застосування міжнародного та європейського права: «національні суди є відповідальними за застосування європейського права. Від них у багатьох випадках вимагається його пряме застосування. Від них також вимагається тлумачення національного права у відповідності з європейськими стандартами. Відтак, для реалізації ефективного захисту гарантованих прав і свобод громадян та уникнення у подальшому порушень Конвенції, існують всі підстави для застосування у судовій практиці національних судів (їх рішеннях) правових позицій (практики) ЄСПЛ у контексті законодавства України та Конвенції.
Європейський суд з прав людини у рішенні Бєлоусов проти України зазначив: «мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою Суду, включають в себе вимоги, що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю». (Алексахін проти України п.55)
Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що скарга ОСОБА_3 , в частині скасування постанови слідчого СВ Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 від 15 листопада 2019 року про закриття кримінального провадження №0010002 від 15 грудня 2017 року, є обґрунтованою, в зв`язку з чим у цій частині підлягає задоволенню.
Відповідно до ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою на постанову про закриття провадження. КПК України не передбачено під час розгляду скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження вирішення слідчим суддею питання щодо зобов`язання внесення слідчим відділом відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудового розслідування у кримінальному провадженні, в якому відомості вже внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування.
Враховуючи викладене, у задоволенні скарги ОСОБА_3 , в частині зобов`язання слідчого відділу Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне провадження №0010002 за ч.1 ст.358, ст.190, ч.1 ст.365-2, ч.1 ст.366 КК України, необхідно відмовити.
Керуючись ст. ст.2, 8, 9, 303, 304, 306, 307 КПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 від 25 листопада 2019 року, про закриття кримінального провадження №0010002 від 15 грудня 2017 року, - задовольнити частково.
Постанову слідчого СВ Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 від 25 листопада 2019 року про закриття кримінального провадження №0010002 від 15 грудня 2017 року, - скасувати.
У задоволенні скарги ОСОБА_3 в частині покладення на слідчий відділ Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області зобов`язання щодо внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне провадження №0010002 за ч.1 ст.358, ст.190, ч.1 ст.365-2, ч.1 ст.366 КК України, - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали виготовлено 13 грудня 2019 року.

Слідчий суддя - ОСОБА_1