ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1639/19 Справа № 201/8914/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8
представника потерпілого ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000088 за апеляційною скаргою представника цивільного відповідача - Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_11 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2018 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Томаківка, Томаківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
В с т а н о в и л а:

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2018 року ОСОБА_10 визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
Звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки з покладенням обов`язків передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 69 258,96гривень та в рахунок відшкодування моральної шкоди 3 462,95 гривень, а всього 72 721,91 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди 66 537,05 гривень.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_12 відмовлено.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_10 визнано винним у тому, що він 13 січня 2017 року близько 15 години 00 хвилин, керуючи технічно справним транспортним засобом автомобілем марки «Деу-Нексія» реєстраційний знак НОМЕР_1 рухався в Соборному районі м. Дніпро по вул. Набережній Перемоги з боку вул. Космічної в напрямку вул. Січеславської Набережної в м. Дніпро.
На шляху руху ОСОБА_10 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожніх обставин та їх змінам, наближаючись до регульованого пішохідного переходу розташованого в районі е/о № 131, де транспортні засоби у суміжних смугах при ввімкнені зеленого сигналу світлофора, який дозволяє рух, продовжували стояти, продовжив рух не зменшуючи швидкість і не дав дорогу пішоходу ОСОБА_12 , яка закінчувала перехід рухаючись зліва направо по ходу його руху і для якої може бути створена перешкода чи небезпека, внаслідок чого скоїв на неї наїзд.
В результаті дорожньо-траспортної пригоди пішоходу ОСОБА_12 , заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої сумісної тупої травми тіла з порушенням свідомості до 1-го ступеню та порушенням зовнішнього дихання трахеостомія: закритої черепно-мозкової травми, забію головного мозку 3-го ступеню з наявністю крові в задньому розі лівого бічного шлуночку з розвитком в посттравматичному періоді субдуральних гігром в обох лобних долях, підапоневротичної гематоми у правій скроневій області, садна в виличній області праворуч; закритої тупої травми грудної клітини з переломами 4-го, 5-го, 6-го та 7-го ребер ліворуч, забію обох легень; закритої травми хребтової травми з переломами остистих відростків 2-го, 3-го, 4-го та 5-го грудних хребців; закритого вколоченого перелому лівої плечової кістки в області хірургічної шийки та відриву великого бугра зі зміщенням уламків; відкритих багатоуламкових переломів в середній та нижній третині правої великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням уламків з рваною раною в нижній третині правої гомілки в місці перелому; рваної рани правого ліктьового суглобу, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 819 е від 22.03.2017 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_10 , керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Деу-Нексія» реєстраційний знак НОМЕР_1 порушив вимоги п.18.2 Правил дорожнього руху України, який свідчить: «На регульованих пішохідних переходах і перехрестях при сигналі світлофора чи регулювальника, що дозволяє рух транспортним засобам, водій повинен дати дорогу пішоходам, які закінчують перехід проїзної частини відповідного напрямку руху і для яких може бути створена перешкода чи небезпека», невиконання якого згідно висновку судової-автотехнічної експертизи № 6/10.1-361 від 26.05.2017 року знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Вказаними діями ОСОБА_10 вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 286 КК України, а саме, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілій тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача - Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_11 просить змінити вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.01.2018 року щодо ОСОБА_10 в частині задоволення цивільного позову до Моторного (транспортного) страхового бюро України та в цій частині винести рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_12 до МТСБУ.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення цивільного позову до МТСБУ є незаконним та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд не обгрунтував, за яким саме Законом несе відповідальність у кримінальному провадженні МТСБУ, яке було безпідставно залучено судом у даній справі в якості цивільного відповідача.
Вказує, що звертаючись з цивільним позовом до суду, цивільний позивач не довів, що МТСБУ заподіяло йому матеріальну шкоду та порушило його права.
Апелянт також зазначає, що потерпілий не може звернутися з цивільним позовом у кримінальному провадженні до страхової компанії або МТСБУ, якщо цей позов не випливає з пред`явленого обвинувачення та може пред`явити його виключно до особи, яка несе матеріальну відповідальність згідно цивільного законодавства, а МТСБУ згідно ЦК не відноситься до кола тих юридичних осіб, які несуть відповідальність відповідно до положень глави 82 ЦК України.
Звертає увагу, що 21.07.2017 року до МТСБУ надійшла заява від цивільного позивача щодо проведення регламентної виплати за подією, яка мала місце 13.01.2017 року за участю транспортного засобу марки «ДЕУ Нексія», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_10 та пішохода ОСОБА_12 . У серпні 2017 року МТСБУ звернулося до суду з запитом про надання необхідних документів для з`ясування обставин дорожньо-транспортної пригоди та отримало відповідь про те, що матеріали, на підставі яких можливо зробити висновок про наявність або відсутність страхового випадку, до матеріалів кримінальної справи не долучалися. Тому, на думку апелянта, якщо такі матеріали не долучалися та не були відкриті на стадії підготовчого судового засідання, цивільний позов до МТСБУ як сторони кримінального провадження також не може бути розглянутий з цих підстав.

На дану апеляційну скаргу представником потерпілої ОСОБА_12 адвокатом ОСОБА_9 були подані заперечення, в яких останній просив апеляцію представника цивільного відповідача МТСБУ залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.01.2018 року без змін.
Зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, навів повне законодавче обґрунтування відповідальності МТСБУ у даній справі та задоволення позовних вимог, а фактично єдиний довід апеляційної скарги цивільного відповідача з приводу того, що суд першої інстанції не зазначив підстави для настання цивільно-правової відповідальності МТСБУ та безпідставно задовольнив позовні вимоги потерпілої, є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

Також на оскаржуваний вирок суду була подана апеляційна скарга захисником ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , в якій він просив вирок скасувати, а кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_10 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Надалі обвинувачений ОСОБА_10 змінив дану апеляційну скаргу, та просив вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2018 року щодо нього змінити шляхом призначення йому більш м`якого покарання у виді 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, без призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, а також зменшити розмір стягненої з нього моральної шкоди на користь потерпілої.
07 жовтня 2019 року до початку судового розгляду в Дніпровському апеляційному суді обвинуваченим ОСОБА_10 було подано клопотання про відмову від апеляційної скарги на підставі ч. 1 ст. 403 КПК України, яке також підтримав і його захисник ОСОБА_7 , інші учасники судового провадження не заперечували проти даного клопотання.
У зв`язку з наведеним вищезазначена апеляційна скарга не розглядається апеляційним судом під час перегляду в апеляційному порядку вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2018 року.

Представник цивільного відповідача - Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_11 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, в своїй апеляційній скарзі просила розглядати справу у відсутність представника МТСБУ. З урахуванням думки учасників кримінального провадження колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності представника цивільного відповідача згідно з вимогами ст. 405 КПК.

Заслухавши суддю-доповідача, думки прокурора, обвинуваченого та його захисника, потерпілу та її представника, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги цивільного відповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що дана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Так, суд першої інстанції провів судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Дослідивши з дотриманням вимог закону та детально проаналізувавши усі докази по справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який колегія суддів вважає правильним та з ним погоджується, оскільки він ґрунтується на дійсному змісті вказаних доказів та їх належній оцінці, як кожного окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення про доведеність вини ОСОБА_10 в обсязі пред`явленого обвинувачення.
Що ж стосується апеляційних вимог представника цивільного відповідача «Моторного (транспортного) страхового бюро України» ОСОБА_11 про необхідність зміни вироку суду та відмови в частині задоволення цивільного позову до МТСБУ колегія суддів вважає необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Суд першої інстанції повністю дотримався зазначених вимог Закону.
Розглядаючи позов потерпілої ОСОБА_12 , суд прийшов до висновку про необхідність задоволення вказаного позову частково, та навів у вироку відповідні доводи прийнятого рішення.
Так, суд врахував, що в своєму позові (т. 1 а.к.п. 17-20) потерпіла просила стягнути з МТСБУ на користь ОСОБА_12 витрати на лікування, а саме, необхідність застосування лікарських препаратів на суму 69 258,96 гривень (т.1 а.с. 24-69), які підлягають стягненню з Моторного (транспортного) страхового бюро України, як страховика цивільно-правової відповідальності ОСОБА_10 на підставі ст. 23, 24, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, у своєму позові позивач просила стягнути з МТСБУ на користь ОСОБА_12 втрачений заробіток внаслідок втрати працездатності, який вона отримувала якби працювала за період з 13.01.2017 року по 10.07.2017 року а саме 96 000 гривень, однак, дослідивши надані позивачем докази, суд першої інстанції вважав за необхідне в задоволенні позову в цій частині відмовити, з чим погоджується і колегія суддів.
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди здоров`ю третьої особи.
Статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим, яка згідно ст. 26 цього ж Закону відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.
Згідно статті 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.
Таким чином для розрахунку розміру втраченого заробітку суду має бути відомо дві величини: середньомісячний заробіток (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я та ступінь втрати потерпілим професійної працездатності.
Згідно Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України 05.06.2012 № 420, який підлягає застосуванню в даному випадку за аналогією закону, ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду соціального страхування від нещасних випадків і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров`я. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, причину, час настання та групу інвалідності у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також визначає необхідні види медичної та соціальної допомоги. При цьому при ІІ групі інвалідності ступінь втрати професійної працездатності встановлюється не вище 85%.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, у судовому засіданні позивачем було надано довідку МСЕК про визнання потерпілої інвалідом ІІ групи, однак не надано доказів ступеню втрати нею працездатності, що не дозволяє на сьогоднішній день визначити розмір втраченого заробітку, а тому суд першої інстанції в цій частині цілком правильно відмовив в задоволенні позову потерпілої.
Крім того, відповідно до статті 439 КПК України після скасування вироку або ухвали судом касаційної інстанції суд першої або апеляційної інстанції здійснює судове провадження згідно із загальними вимогами, передбаченими цим Кодексом, в іншому складі суду.
Вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.
Верховний суд, призначаючи новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_10 в суді апеляційної інстанції, зазначив, що питання застосування Закону України від 01 липня 2004 року № 1961 VI «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» під час розгляду цивільних позовів в межах кримінальних проваджень щодо злочинів, передбачених ст. 286 КК, передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, тому з метою формування єдиної правозастосовчої практики, у випадку прийняття апеляційної скарги представника цивільного відповідача до розгляду, доводи представника цивільного відповідача підлягають перевірці після ухвалення Великою Палатою відповідного рішення.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року вищевказане питання було розглянуто та за його результатами викладено правовий висновок, з якого убачається, що в контексті частини 1 статті 128 КПК України юридичною особою, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого чи неосудної особи, може бути МТСБУ у випадках, передбачених статтею 41 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ».
Адже МТСБУ виступає такою юридичною особою, яка за законом несе цивільну відповідальність перед особою, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди і яка має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити до неї цивільний позов.
Залучення МТСБУ як цивільного відповідача узгоджується зі статтями 62, 128 КПК України. Крім цього, таке тлумачення відповідає положенням статей 47, 48 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), за якими здатністю особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільною процесуальною дієздатністю), так само як і можливістю бути позивачем та відповідачем у суді, наділені юридичні особи.
Таким чином, положення частини 1 статті 128 КПК України щодо можливості пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні особою, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, зокрема, до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, треба розуміти як можливість пред`явлення зазначеного позову до Моторного (транспортного) страхового бюро України як юридичної особи, на яку статтею 41 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено обов`язок відшкодування такої шкоди.
Для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є обов`язковим.
Таким чином, з огляду на вищевикладене та виходячи з системного аналізу матеріалів кримінального провадження з урахуванням правової позиції Верховного Суду апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції під час ухвалення даного обвинувального вироку виходив першочергово з загальних засад кримінального процесуального законодавства, у зв`язку з чим ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга представника цивільного відповідача залишенню без задоволення.
Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну оскаржуваного вироку, під час перевірки кримінального провадження в апеляційному порядку не встановлено.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача «Моторного (транспортного) страхового бюро України» ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2018 року щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії вироку безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4