Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/579/19 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.115 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2019 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 вересня 2019 року, якою стосовно обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Володимир-Волинський, Волинської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, не військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше судимого:

-- 20.03. 1991 року Київським обласним судом за частиною 2 статті 89, частиною 2 статті 145 Кримінального кодексу України (в редакції 1960 року) до покарання у виді 9 років позбавлення волі. 01.04 1999 року звільнений по відбуттю строку покарання;

- 05.12. 2003 року апеляційним судом Волинської області, 15 червня 2004 року судовою палатою з кримінальних справ Верховного суду України за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України до покарання у виді 5 років позбавлення волі;

- 27.04. 2004 року апеляційним судом Рівненської області за пунктом 6 частини 2 статті 115, частиною 4 статті 187 Кримінального кодексу України, до покарання у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна. 10.02.2016 року звільнений за законом України «Про внесення змін до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року,

продовжено строк тримання під вартою на шістдесят днів, тобто з 05 вересня 2019 року до 03 листопада 2019 року включно,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001700 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 4, п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115; ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 15 п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 187, п. 2 п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.
В судовому засіданні районного суду прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на 60 днів .Клопотання обґрунтовує тим, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого вчиняти інші кримінальні правопорушення, переховуватись від суду. Обвинувачений не має постійного місця проживання, обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, може впливати на потерпілого та свідків, які не допитані в судовому засіданні, так як розгляд справи розпочатий спочатку, а також може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 вересня 2019 року, у кримінальному провадженні № 0001700 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 4, п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115; ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 15 п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 187, п. 2 п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України,продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на шістдесят днів, тобто з 05 вересня 2019 року до 03 листопада 2019 року включно.

Своє рішення суддя мотивував тим, що ОСОБА_8 неодноразово судимий, в тому числі за особливо тяжкі злочини, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, або довічне позбавлення волі, по справі не допитані потерпілі та свідки , а тому існує ризик того, що обвинувачений буде переховуватися від суду, може впливати на свідків та потерпілих, вчинити інші кримінальні правопорушення. До закінчення строку тримання під вартою судове провадження не може бути завершене. Дана справа викликала значний суспільний інтерес. Враховуючи обставини кримінального провадження, суд присяжних вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено. Обвинувачений не має постійного місця проживання та зареєстрованого в установленному порядку місця проживання. Суд вважає, що запобіжний захід у виді домашнього арешту не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження в суді. Стороною захисту не надані докази неможливості тримання обвинуваченого під вартою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу районного суду, змінити йому запобіжний захід на утримання в режимному об`єкті «Геріатричний інтернат», що розташований по вул. Героїв Сталінграду, 10, м. Олександрія з носінням електронного браслету.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що до суду першої інстанції подані його клопотання про зміну запобіжного заходу на утримання в режимному об`єкті «Геріатричний інтернат» з носінням електронного браслету.

Також, в апеляційній скарзі ОСОБА_8 зазначає про те, що його жорстоко катували 10,11,12,13,14,15,16,17,18,19,20,21,22 серпня 2016 року, примушуючи його визнавати вину в чужих злочинах, які він не вчиняв.

Всі катування чинилися під керівництвом ОСОБА_9 з Торшином. Йому зламали палець на правій руці і ніс у відділі поліції м. Олександрії.

ОСОБА_10 навигадував купу версій обвинувачення і жодна надумана версія взагалі не має логічного взаємозв`язку з матеріалами підробленого кримінального провадження.

Також ОСОБА_10 зимою 2016-2017 року приносив дитяче порно, однак він відмовився його дивитися..

Всі підроблені штучні докази суперечать один одному в часі, є сумнівними, протирічать законності, обґрунтованості, доводять однобокість, необ`єктивність, упередженість

ОСОБА_10 .

Також божевільний поліцейський ОСОБА_11 в порушення ст. 14 Конституції України дискримінував його, а саме сфотографував на мобільний телефон у вартовій суду в м. Олександрія та роздрукував і розклеїв її знімки з знущальним написом « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Так само без його дозволу в суді м. Олександрії його фотографували та розміщали і Інтернеті поліцейські ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 .

Четвертий рік поліція возить його до суду, де цілий день мучать його голодом. У Знамянському ІТТ на території ростуть яблуня з які гниють та нікому не потрібні, однак поліцейські жодного разу не дали йому яблук за чотири роки.

Разом з тим ОСОБА_8 в апеляційній скарзі зазначає про режимний об`єкт «Геріатричний інтернат», який перебуває під військовою охороною поліцейських «Явір», у якому є цілий садок яблук, груш, шовковиць, слив.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до частини п`ятої цієї статті слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 серпня 2019 року перебувають матеріали кримінального провадження № 0001700 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 4, п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115; ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 15 п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 187, п. 2 п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.
Зокрема, ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він в ніч з 06.07.2016 року на 07.07.2016 року, точний час органами досудового розслідування не встановлено, перебував біля перехрестя вулиці Кіровоградське шосе з проспектом Будівельників, що в м. Олександрія, Кіровоградської області, де в цей час також знаходилась ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка поверталась додому зі святкування свята «Івана Купала», яке відбувалось на території пляжу «Розвага», який розташований на території мікрорайону «Перемога», що в м. Олександрія, Кіровоградської області.

Перебуваючи на вказаному місці, ОСОБА_8 зустрів ОСОБА_24 у якої при собі він побачив жіночу сумочку.

У цей час у ОСОБА_8 , який будучи раніше судимим за вчинення умисного вбивства, виник злочинний умисел направлений на позбавлення життя ОСОБА_24 з метою заволодіння особистими речами останньої. Для чого у подальшому виконуючи свій злочинний умисел направлений на позбавлення життя потерпілої та заволодіння її майном, ОСОБА_8 невстановленим в ході досудового розслідування тупим предметом наніс декілька ударів у життєво важливий орган, тобто по голові ОСОБА_24 , тим самим спричинив останній згідно лікарського свідоцтва про смерть № 1774/279 від 08.07.2016 року тілесні ушкодження у вигляді: забій головного мозку, відкрита черепно-мозкова травма, множинні переломи черепу та кісток обличчя.

Після чого, ОСОБА_8 , впевнившись у тому що ОСОБА_24 не зможе чинити опір та не завадить йому заволодіти її майном, забрав її сумочку з особистими речами та з місця події зник у невідомому напрямку. Потерпіла ОСОБА_24 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці.

Крім того, 26 липня 2016 року, близько 22 години 30 хвилин ОСОБА_8 , маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, перебуваючи на березі річки Інгулець на території парку імені Шахтарів, в місті Олександрія, Кіровоградської області, підійшов до раніше не знайомої йому ОСОБА_25 . Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 , з метою заволодіння чужим майном, застосував насильство, котре не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого у момент його заподіяння, що виразилося у нанесені одного удару в область голови ОСОБА_25 , не встановленим предметом, намагався заволодіти жіночою сумкою останньої, проте ОСОБА_25 вчинивши опір намагалася зникнути з місця події.

Після цього, ОСОБА_25 , побоюючись за своє життя та здоров`я, усвідомлюючи протиправний характер дій ОСОБА_8 , кинула свою сумку з грошовими коштами в сумі 1500 гривень, на ґрунтове покриття, та почала тікати з місця події.

В свою чергу, ОСОБА_8 , відкрито заволодівши сумкою потерпілої ОСОБА_25 , з місця події зник, та викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши цим самим, потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1500 гривень.

Крім того, 01.08.2016 року, точний час органами досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи в м. Олександрії Кіровоградської області, маючи умисел на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині зустрівся з малолітнім ОСОБА_26 . Так, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, направлених на позбавлення життя малолітнього ОСОБА_26 , ОСОБА_8 , будучи раніше судимим за вчинення умисного вбивства, наявним у нього предметом, за своїми властивостями схожим на петлю, обмотав та затягнув шию малолітнього ОСОБА_26 , поваливши останнього на землю, де діючи умисно та цілеспрямовано, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, побоюючись, що останній почне кричати закрив своїми руками отвір роту малолітнього ОСОБА_26 , та за допомогою завчасно приготованого та принесеного з собою тупого предмету, став наносити удари по голові останнього, чим спричинив йому, згідно лікарського свідоцтва про смерть № 1808/309 від 04.08.2016 року, тілесні ушкодження у вигляді: забою головного мозку, закритої черепно-мозкової травми, множинних переломів кісток склепіння та основи черепу, внаслідок чого настала смерть останнього.

На думку колегії суддів, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 4, п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115; ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 15 п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 187, п. 2 п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до кримінального провадження та клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_8 міг вчинити кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 187, п. 4, п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115; ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 15 п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 187, п. 2 п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.
Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочинів, обвинувачення у яких йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Отже, суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 , встановив наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, оскільки за вчинення інкримінованих їм злочинів, йому загрожує покарання у виді довічного позбавлення волі.
Окрім цього, слід зазначити, що оскільки на даний час матеріали кримінального провадження перебувають на розгляді у районному суді, обвинувачений вину в інкримінованих йому злочинах не визнає, а тому у разі застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, останній зможе незаконно впливати на хід досудового розслідування, в тому числі впливати на потерпілу, свідків, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Також необхідно зазначити про особу ОСОБА_8 , який офіційно не працює та не має постійного місця роботи та проживання, жодних заробітків, не одружений, на утриманні нікого не має, що вказує на відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суддя районного суду обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора і застосував до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти доведеним ризикам, та забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Таким чином, застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин даного кримінального провадження, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Апеляційні доводи обвинуваченого стосовно застосування до обвинуваченого незаконних методів досудового розслідування та його дискримінації правоохоронними органами колегія суддів, як підстава для зміни запобіжного заходу колегією суддів не може бути враховано оскільки зазначені обставини потребують перевірки уповноваженими органами.

Зо стосується вимог ОСОБА_8 стосовно його утримання в режимному об`єкті «Геріатричний інтернат», необхідно зазначити наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.
Враховуючи те, що Олександрійський геріатричний пансіонат з спеціальним відділенням відповідно до вимог ст. 4 «Про попереднє ув`язнення» не є установою для тримання осіб, щодо яких обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, колегія суддів залишає без задоволення доводи ОСОБА_8 стосовно його утримання в режимному об`єкті «Геріатричний інтернат».

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 вересня 2019 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою на шістдесят днів, тобто з 05 вересня 2019 року до 03 листопада 2019 року включно,- залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 вересня 2019 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою на шістдесят днів, тобто з 05 вересня 2019 року до 03 листопада 2019 року включно, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4