Номер провадження: 11-кп/813/1418/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
про залишення апеляційної скарги без руху

02.09.2019 року м. Одеса

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши на відповідність вимогам ст. 396 КПК України апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_3 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 18.07.2018 року в кримінальному провадженні №0003890, внесеному до ЄРДР 02.08.2015 року, відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15-ч. 1 ст. 115 КК України,-

встановив:

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 18.07.2018 року в кримінальному провадженні №0003890, внесеному до ЄРДР 02.08.2015 року, ОСОБА_3 а визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15-ч. 1 ст. 115 КК України, та йому призначено покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Не погоджуючись з рішенням районного суду обвинувачений подав на нього апеляційну скаргу.

Перевіривши апеляційну скаргу, суддя-доповідач доходить висновку про те, що вона не відповідає вимогам ст. 396 КПК України, з таких підстав.

Вичерпний перелік вимог, яким повинна відповідати апеляційна скарга, встановлений ст. 396 КПК України. Зокрема, згідно з п. п. 4, 5 ч. 2 ст. 396 КПК України, в апеляційній скарзі поряд з іншим зазначаються: вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, а також клопотання особи, яка подає апеляційну скаргу, про дослідження доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинуваченого ставиться питання про скасування вироку, та перекваліфікації його дій на ст. 128 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити вирок або ухвалу без змін; 2) змінити вирок або ухвалу; 3) скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок; 4) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу; 5) скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження; 6) скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі не містяться вимоги щодо прийняття будь-якого з рішень, передбачених ч. 1 ст. 407 КПК України, що унеможливлює прийняття апеляційним судом рішення в межах апеляційних вимог згідно з приписами ч. 1 ст. 404 КПК України.

Частиною 1 статті 408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: 1) пом`якшення призначеного покарання; 2) зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про менш тяжке кримінальне правопорушення; 3) зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення; 4) в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Згідно апеляційної скарги обвинувачений просить перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 15-ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 128 КК України, тобто змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення і застосувати статтю закону України про менш тяжке кримінальне правопорушення, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 408 КПК України є підставою для зміни, а не скасування оскарженого вироку.

Крім того, вичерпний перелік підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції передбачений ст. 409 КПК України. До таких підстав відносяться, зокрема: 1) неповнота судового розгляду; 2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; 3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого .

Статтею 410 КПК України передбачено, що неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо: 1) судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення; 2) необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Згідно зі ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: 1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; 2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; 3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; 4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.
Вирок та ухвала підлягають скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо: 1) за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито; 2) судове рішення ухвалено незаконним складом суду; 3) судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 323 чи статтею 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою; 4) судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою; 5) судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання; 6) порушено правила підсудності; 7) у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.
Згідно зі ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Статтею 414 КПК України передбачено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
В апеляційній скарзі обвинувачений взагалі не зазначає в чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, що, згідно зі ст. 409 КПК України, є підставою для скасування оскарженого рішення, з посиланням на конкретні частини ст. ст. 410-414 КПК України.

Таким чином, у зв`язку з неконкретним викладенням та обґрунтуванням вимог обвинуваченого, апеляційний суд позбавлений можливості прийняти апеляційну скаргу до провадження та призначити до розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 399 КПК України, встановивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених статтею 396 цього Кодексу, суддя-доповідач постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу. Копія ухвали про залишення апеляційної скарги без руху невідкладно надсилається особі, яка подала апеляційну скаргу.
Враховуючи викладене, вважаю за необхідне залишити апеляційну скаргу обвинуваченого без руху та надати йому строк на усунення вищевказаних недоліків.
Додатково вважаю за необхідне роз`яснити обвинуваченому, що у випадку, якщо недоліки апеляційної скарги не будуть усунуті ним, у встановлений апеляційним судом строк, така апеляційна скарга буде повернута йому відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 399 КПК України.
Згідно з ч. 7 ст. 399 КПК України, залишення апеляційної скарги без руху або її повернення не позбавляють права повторного звернення до суду апеляційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на апеляційне оскарження.
Керуючись ст. ст. 396, 399 КПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_3 залишити без руху.

Надати обвинуваченому десятиденний строк для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині цієї ухвали, який обчислювати з моменту отримання ним копії даної ухвали.

Копію ухвали направити начальнику ДУ «Одеський слідчий ізолятор», для вручення обвинуваченому ОСОБА_3 .

Залишення апеляційної скарги без руху або її повернення не позбавляють права повторного звернення до суду апеляційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на апеляційне оскарження.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя
Одеського апеляційного суду ОСОБА_2