Номер провадження: 11-сс/813/896/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 08 травня 2019 року про продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000780 від 12 листопада 2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 08 травня 2019 року було задоволено клопотання начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України продовжений строк тримання під вартою на 5 днів до 12 травня 2019 року в межах строку досудового розслідування.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що:

- підозра ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України необґрунтована;

- відсутні ризики, передбачені ст.177 КПК України, які обґрунтовують необхідність продовження підозрюваному строку тримання під вартою. Зазначає, що з моменту виписки з КЗ «Саратська ЦРЛ» ОСОБА_8 проживав за місцем реєстрації разом з співмешканкою ОСОБА_10 та сином ОСОБА_11 . Отже у підозрюваного була об`єктивна можливість переховуватись від органу досудового розслідування та впливати на свідків у кримінальному провадженні, проте вказаних дій він не здійснював.

До початку судового засідання від захисника ОСОБА_7 надійшла заява, в якій він зазначив, шо підтримує свою апеляційну скаргу та просив розглянути її без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Зі змісту ст.199 КПК України вбачається, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявні обставини, що перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Частиною 4 ст.199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання

під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 слідчий суддя в цілому дотримався вимог ст.199 КПК України та прийняв законне та обґрунтоване судове рішення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в тому, що він 11 листопада 2018 року, приблизно о 17 год. 00 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння,

керуючи технічно справним легковим автомобілем «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , маючи при собі реєстраційні документи на вказаний транспортний засіб, здійснював рух по проїзній частині автодороги Т-1643 сполученням «Кордон Республіки Молдова Фараонівка Сарата Дивізія», з боку с.Благодатне в напрямку с.Надія, в Саратському районі Одеської області.

Під час руху по вказаній автодорозі водій ОСОБА_8 не переконався в безпеці свого руху, не обрав безпечну і допустиму швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, свої практичні навички керування транспортними засобами і стан свого здоров`я, а також особливості завантаження і стан свого автомобіля, щоб мати можливість постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, в результаті чого, на ділянці зазначеної автодороги Т-1643 сполученням «Кордон Республіки Молдова Фараонівка Сарата Дивізія», розташованій на відстані 300 метрів від с.Благодатне в Саратському районі Одеської області, діючи з необережності та в порушення вимог п.п.1.5., 2.3. (б), 12.1. «Правил дорожнього руху України», проявляючи злочинну самовпевненість, не впорався з керуванням свого автомобіля «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , втратив контроль над його керуванням і допустив його виїзд в некерованому стані, тобто у стані бічного заносу (бічного ковзання), за межі проїзної частини на ліве узбіччя, де відбувся наїзд цього автомобіля на придорожнє дерево, в результаті чого пасажиру даного автомобіля ОСОБА_12 заподіяні тілесні ушкодження, від яких настала смерть останнього на місці події.

12 листопада 2018 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за кваліфікуючими ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується комплексом доказів зібраних у кримінальному провадженні, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події від 28 листопада 2018 року, актом судово-медичного дослідження №5685, висновком експерта №6-а, висновком експерта №116-А, протоколом допиту потерпілої ОСОБА_13 від 12 листопада 2018 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 12 листопада 2018 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 22 лютого 2019 року, та іншими матеріалами кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту не наведено.

Апеляційний суд враховує, що злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України відповідно до ст.12 КК України є тяжким та за його вчинення передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризики, які обґрунтовують необхідність продовження ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшились і продовжують існувати, зокрема останній перебуваючи на свободі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих у кримінальному провадженні, що в свою чергу буде перешкоджати повному та об`єктивному досудовому розслідуванню.

Разом з цим, в судовому засіданні апеляційного суду прокурор повідомив, що 12 травня 2019 року ОСОБА_8 був звільнений з під варти.

20 травня 2019 року обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України був направлений до Саратського районного суду Одеської області для розгляду по суті.

Підготовче судове засідання у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 призначено на 13 червня 2019 року.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що питання про доцільність застосування до ОСОБА_8 будь-якого запобіжного заходу має вирішуватись судом під час підготовчого судового засідання.

Враховуючи викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 .

Відповідно до приписів п.1 ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 197, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 08 травня 2019 року, якою ОСОБА_8 , підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України продовжений строк тримання під вартою на 5 днів до 12 травня 2019 року в межах строку досудового розслідування залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3