Справа №463/954/19
Провадження №1-кс/463/1819/19
У Х В А Л А

29 травня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

Слідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову про відмову у визнанні потерпілим, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_4 від 25 квітня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні за № 0000193 від 7 грудня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

В обґрунтування заявленої скарги покликається на те, що в даному кримінальному провадженні вважає себе потерпілою так як, на її думку, через неправомірні дії посадових осіб правоохоронних органів і органів державної влади та місцевого самоврядування отримала інвалідність, про що надано відповідні медичні документи. Крім того, вважає, що їй завдано майнову та моральну шкоду. Вважає постанову слідчого незаконною, необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам ст. 55 КПК України. Факти, викладені у постанові слідчого не відповідають дійсним обставинам справи, постанова не є вмотивованою та не містить жодної підстави вважати ОСОБА_3 особою, якій не завдано шкоди.

В судовому засіданні скаржник підтримала скаргу з мотивів викладених у такій, просила скаргу задовольнити.
Слідчий ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомленим про час і місце його проведення, про причини неявки не повідомив. Подав письмові заперечення на скаргу, відповідно до яких в задоволенні скарги просив відмовити, у зв`язку з тим, що під час досудового розслідування не було встановлено обставин заподіяння ОСОБА_3 шкоди.

За таких обставин у відповідності до ч. 3 ст. 306 КПК України вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності представника органу досудового розслідування.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження № 0000193 від 7 грудня 2018 року, слідчий суддя приходить до наступного.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
З матеріалів скарги вбачається, що постановою від 25 квітня 2019 року слідчий Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 відмовив у визнанні ОСОБА_3 потерпілою в кримінальному провадженні № 000193 від 7 грудня 2018 року.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 14 січня 2019 року в кримінальному провадженні № 000193 від 7 грудня 2018 року вбачається, що в провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові перебувало кримінальне провадження за ч. 2 ст. 365 КК України щодо неправомірних дій працівників поліції, прокуратури, суддів Львівської області та інших посадових осіб органів виконавчої влади та місцевого самоврядування.

Вказане кримінальне провадження постановою слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 від 11 травня 2019 року було закрито. Зазначена постанова слідчого скасована постановою прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 від 28 травня 2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого.

У частині 2 статті 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Таким чином, слідчий виносячи оскаржувану постанову повинен був надати аналіз та вказати мотиви прийняття оскаржуваної постанови виходячи з дослідження всіх наявних в матеріалах кримінального провадження даних щодо можливого спричинення ОСОБА_3 як матеріальної так і моральної шкоди, в тому числі можливого тривалого невиконання рішення суду з приводу поновлення на роботі та наявних в матеріалах кримінального провадження даних щодо тривалого періоду відсутності в ОСОБА_3 доходів при наявному вказаному вище рішенні.

Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною нормою мають бути належним чином мотивовані.

З оскаржуваної постанови вбачається, що слідчим не надано оцінки обставинам викладеним в заяві про злочин, в тому числі щодо тривалого строку невиплати заробітної плати скаржнику. Слідчим не взято до уваги численні рішення судів про скасування постанов слідчих про закриття кримінального провадження, що розслідувалося працівниками органів поліції.

А тому вказану постанову не можна вважати належним чином мотивованою, оскільки пункт 2 ч. 5 ст. 110 КПК України визначає, що мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, а слідчим не надано оцінки всім обставинам при прийнятті оскаржуваної постанови.

Крім того, у відповідності до положень п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо шкоди немайнового характеру. Виходячи з цих вимог необхідним засобом доказування заподіяння моральної шкоди може бути висновок експерта.

Оскільки ОСОБА_3 на даний час не є стороною кримінального провадження, вона позбавленя можливості самостійно звертатися до слідчого судді із клопотанням про проведення судово-психологічного дослідження, а відтак сама лише відсутність такого дослідження не може бути підставою для відмови у визнанні особи потерпілим.

Крім цього, матеріали кримінального провадження не містять даних вчинення процесуальної дії щодо допиту ОСОБА_3 чи в якості свідка, чи потерпілої. Натомість наявні повістки про виклик і клопотання ОСОБА_3 про відкладення допиту через неможливу явку до слідчого пов`язану зі станом здоров`я, про що надано відповідні медичні документи.

За відсутності допиту ОСОБА_3 з приводу можливого заподіяння їй шкоди та враховуючи предмет перевірки шляхом досудового розслідування, в тому числі з приводу можливого невиконання рішення суду про поновлення на роботі та наявності рішення Європейського суду з прав людини, рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілою є передчасним.
Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до переконання, що постанову слідчого від 25 квітня 2019 року слід скасувати.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Беручи до уваги положення даної норми, слідчий суддя приходить до переконання, що на даному етапі слід зобов`язати слідчого повторного розглянути питання щодо доцільності визнання ОСОБА_3 потерпілою в кримінальному провадженні № 0000193 від 7 грудня 2018 року.

Керуючись вимогами ст.ст. 214, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

скаргу ОСОБА_3 на постанову про відмову у визнанні потерпілим задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 від 25 квітня 2019 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою в кримінальному провадженні № 0000193 від 7 грудня 2018 року.

Зобов`язати слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 повторно розглянути питання визнання ОСОБА_3 потерпілою в кримінальному провадженні № 0000193 від 7 грудня 2018 року.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвали набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1