ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року
м. Київ

справа № 320/4910/16-к

провадження № 51-1544 км 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами прокурора та потерпілого ОСОБА_6 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 вересня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 30 січня 2019 року стосовно
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та жителя

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 263 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 вересня 2018 року, залишеним без зміни ухвалою Запорізького апеляційного суду від 30 січня 2019 року, ОСОБА_7 засуджено:
- за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст. 49 КК України звільнено від його відбування у зв`язку із закінченням строків давності;
- за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.
Виправдано ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
Під час судового розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 прокурором змінено обвинувачення з ч. 4 ст. 296 на ч. 2 ст. 125 КК України, однак потерпілим ОСОБА_6 підтримано обвинувачення в раніше пред`явленому обсязі.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він у невстановлений час та за невстановлених обставин придбав без передбаченого законом дозволу вогнепальну зброю пістолет «Zoraki-Mod 914-S», яку незаконно зберігав при собі до 01 серпня 2015 року, тобто до часу його виявлення та вилучення працівниками поліції.
Крім того, 01 серпня 2015 року ОСОБА_7 , знаходячись біля буд. № 21-А на вул. Миру в с. Кирпичне Мелітопольського району Запорізької області, умисно здійснив із пістолета «Zoraki-Mod 914-S» постріли у ОСОБА_6 , заподіявши потерпілому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він 01 серпня 2015 року разом із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на автомобілі «Mercedes 300 TE» прибув до буд. АДРЕСА_2 та, не попереджуючи ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про свої злочинні наміри, діючи з хуліганських спонукань, з мотивів явної неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок, з метою залякування, сказав останнім закинути на територію вказаного домоволодіння дві світло-шумові гранати «FLASH». ОСОБА_6 з метою з`ясування обставин події, припинення подальших хуліганських дій ОСОБА_7 , на автомобілі «RenautTrafic» наздогнав останнього біля буд. №21-А вказаного населеного пункту. Однак ОСОБА_7 , продовжуючи свої хуліганські дії з мотивів явної неповаги до суспільства, грубого порушуючи громадський порядок, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, висловлюючись брутальною лайкою на адресу ОСОБА_6 та ігноруючи присутність інших осіб, здійснив в останнього постріли із пістолету «Zoraki-Mod 914-S», заподіявши потерпілому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі потерпілий, не погоджуючись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, просить їх скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги потерпілий мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, не врахувавши усіх обставин справи, дав неправильну оцінку наявним у справі доказам та необґрунтовано виправдав ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 296 КК України. Посилається на те, що суд першої інстанції, не врахувавши усіх даних про особу винного, безпідставно звільнив останнього від відбування призначеного покарання за ч. 1 ст. 263 КК України, застосувавши положення ст. 75 КК України. Крім того, вказує на те, що суд апеляційної інстанції, залишаючи без задоволення його апеляційну скаргу, її доводів не перевірив та належним чином не спростував, постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам КПК України.
У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із судовими рішеннями через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить їх скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, не врахував усіх обставин справи та даних про особу винного та безпідставно звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, застосувавши положення ст. 75 КК України.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор частково підтримав подані касаційні скарги, просив скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визначати доведеними обставини, що були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
У поданій касаційній скарзі потерплий порушує питання щодо безпідставного виправдання ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
Проте Суд із такими доводами не погоджується з огляду на таке.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.
За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, виправдовуючи ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 296 КК України, врахував:
- показання обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що хуліганських дій стосовно ОСОБА_6 він не вчиняв, ніяких вказівок щодо кидання світло-шумових гранат на подвір`я потерпілому нікому не давав, крім того підтвердив те, що в його автомобілі дійсно були такі гранати, проте йому не відомо хто міг їх узяти та кинути у двір будинку останнього;
- показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , які підтвердили, що ніхто із них не кидав у двір будинку потерпілого світло-шумові гранати, вказівок від ОСОБА_7 про вчинення даних дій їм не надходило та зазначили, що вибухів ніхто із них не чув;
- показання свідка ОСОБА_13 про те, що він не може впізнати чоловіка в балаклаві, який вибігав із подвір`я потерпілого та сів до сріблястого автомобіля;
- протокол огляду місця події.
Суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 85, 86, 94 КПК України зробив ґрунтовний аналіз указаних доказів та дійшов правомірного висновку про те, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні саме ним хуліганських дій стосовно ОСОБА_6 під час судового розгляду не знайшла підтвердження.
Крім того, прокурор у судовому засіданні на підставі досліджених доказів змінив обвинувачення з ч. 4 ст. 296 на ч. 2 ст. 125 КК України.
Суд погоджується з висновком суду першої інстанції в частині виправдання ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 296 КК України, вважає його належним чином умотивованим, а вирок суду першої інстанції таким, що відповідає вимогам статей 370, 373 КПК України.
Доводи касаційної скарги потерпілого про неправильну оцінку доказів, зроблену судом першої інстанції, та безпідставність виправдання ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 296 КК України, колегія суддів касаційного суду вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження.
Що стосується доводів касаційних скарг прокурора та потерпілого про м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання, то вони також не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Положенням ч. 1 ст. 75 КК України визначено, що, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, а також те, що він уперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, веде активну волонтерську діяльність під час проведення АТО, за яку має відповідні відзнаки.
Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнення засудженого на підставі ч. 1 ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, врахувавши особливості застосування цієї норми Закону.
Крім того, суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції, зокрема за апеляційними скаргами прокурора та потерпілого, доводи яких аналогічні доводам їх касаційних скарг, з дотриманням вимог статей 404, 405, 407, 412-414 КПК України перевірив зазначені в них доводи, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд
постановив:
Касаційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 вересня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 30 січня 2019 року стосовно ОСОБА_7 без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3