УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування арешту майна

в с т а н о в и в:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування арешту майна.

На обґрунтування доводів клопотання заявник зазначає, що Шевченківським УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0009663, в рамках якого ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19.12.2014 накладено арешт на майно, яке визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, а саме на автомобіль TOYOTA PRADO, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрованого на ім`я власника ОСОБА_6 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник вказує, що 20.02.2015 ОСОБА_5 придбав вказаний транспортний засіб через суб`єкта підприємницької діяльності, що займається реалізацією автомобілів ТОВ «ОРЕОН-ТРЕЙД», на підтвердження чого видано довідку-рахунок №047726 від 20.02.2015 та з того часу автомобіль перебував у фактичному володінні ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

В наступному, 06.05.2016 року на стаціонарному посту в с. Кочерв, Радомишльського району, Житомирської області інспекторами УПП було зупинено автомобіль TOYOTA PRADO, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , оскільки вказаний ТЗ згідно даних пошукової системи «Відеоконтроль-Рубіж» перебував у розшуку Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві, в наслідок чого вказаний автомобіль було вилучено та поміщено на спеціальний майданчик для зберігання тимчасово затриманих ТЗ Радомишльського ВП Житомирської області.

В подальшому ухвалою слідчого судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 20.01.2017 спірний автомобіль повернуто ОСОБА_4 на відповідальне зберігання.

Заявник вказує, що 03.08.2018 судовим експертом Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ОСОБА_7 було складено висновок, зі змісту якого вбачається, що номер двигуна, номер рами (шасі) наданого на дослідження транспортного засобу TOYOTA PRADO, державний номерний знак НОМЕР_2 не змінювалися; бланк свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 відповідає бланкам, які знаходяться у офіційному обігу.

З огляду на наведене заявник вважає, що арешт підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_5 є добросовісним набувачем спірного майна, при цьому ні ОСОБА_4 ні ОСОБА_5 не є підозрюваними у кримінальному провадженні №0009663, спірне майно не є об`єктом або предметом будь-якого злочину, а тому на теперішній час відпала потреба у подальшому застосуванні арешту майна.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити клопотання з наведених у ньому підстав.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду клопотання повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Слідчий суддя, заслухавши думку адвоката ОСОБА_3 , вивчивши та дослідивши матеріали клопотання, а також матеріали кримінального провадження №0009663, дійшов до наступного висновку.

З наявних матеріалів вбачається, що досудове розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0009663 від 07.06.2013, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, здійснюється за заявою ОСОБА_8 , який на початку червня 2013 року дізнався, що його власний автомобіль TOYOTA PRADO, д.н.з. НОМЕР_4 було знято з реєстрації невідомою особою без його відома.

Так, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.12.2014 за клопотанням старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0009663 накладено арешт на майно, яке визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, а саме на автомобіль TOYOTA PRADO, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрованого на ім`я власника ОСОБА_6 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою для накладення арешту слугувало те, що спірний транспортний засіб визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0009663 та є таким, що зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а також таким, що набуте в результаті його вчинення та на яке було спрямоване кримінальне правопорушення, тобто з підстав передбачених ч.3 ст.170 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку

Звертаючись із клопотанням в порядку ст. 174 КПК України заявник вказує, що арешт підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_5 є добросовісним набувачем спірного майна, а також те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не є підозрюваними у кримінальному провадженні №0009663.

Відповідно до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Проте, як у клопотанні про скасування арешту майна так і в судовому заявником не доведено, що арешт накладено необґрунтовано, а так само, що в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали та матеріали, які слугували підставою для накладення арешту на спірне майно, слідчий суддя доходить висновку, що застосовані заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Будь-яких негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, не виявлено.

Доводи заявника про те, що у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не є підозрюваними не спростовують висновку слідчого судді, зокрема тому, що арешт майна з підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Крім того, постановою старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_9 від 07.12.2014 спірне майно було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0009663.

Доводи заявника, що ОСОБА_5 є добросовісним набувачем спірного майна не заслуговують на увагу, оскільки згідно матеріалів клопотання останній придбав спірний автомобіль 20.02.2015. у той час як 19.12.2014 на зазначене майно було накладено арешт, а тому вчинення дій щодо відчуження майна, на яке накладено арешт, ставить під сумнів законність такого правочину

Таким чином, оскільки ні в клопотанні про скасування арешту майна ні в судовому засіданні адвокатом ОСОБА_3 не доведено, що у подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у виді решту майна відпала потреба, як того вимагають положення ч. 2 ст. 174 КПК України, також не надано даних, які б свідчили про необґрунтованість накладеного арешту, підстав вважати ухвалу слідчого судді необґрунтованою на даному етапі у суду не має, у зв`язку з чим, у задоволенні клопотання про скасування арешту майна слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170-173, 174, 309, КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

Відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19.12.2014 у кримінальному провадженні №0009663.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 16.12. 2019.

Слідчий суддя