Справа № 361/1204/19
Провадження № 1-кп/361/424/19
У Х В А Л А

22 листопада 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області колегіально

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2

- ОСОБА_3

при секретарі - ОСОБА_4

з участю прокурора - ОСОБА_5

потерпілої - ОСОБА_6

представників потерпілої - ОСОБА_7

- ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_9

захисників - ОСОБА_10

- ОСОБА_11

- ОСОБА_12

- ОСОБА_13

- ОСОБА_14

розглянувши в закритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари обвинувальний акт з додатками в кримінальному провадженні № 0003380 від 08.08.2018 про обвинувачення ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, такого, що має малолітню дитину, не працює, жителя АДРЕСА_1 , не судимого,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

В Броварському міськрайонному суді Київської області з 18.03.2019 перебуває кримінальне провадження № 0003380 від 08.08.2018 про обвинувачення ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України.

20.11.2019 до суду від захисників обвинуваченого - адвокатів ОСОБА_13 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 - надійшло клопотання про зміну ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт; 21.11.2019 - клопотання прокурора Броварської місцевої прокуратури ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому на 60 днів запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який закінчується 29.11.2019. Вказані клопотання 21.11.2019 судом роглядалися одночасно, оскільки стосувалися одного предмету процесуального реагування.

В судовому засіданні захисники обвинуваченого підтримали клопотання про зміну запобіжного заходу їх підзахисному з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, просили відмовити в клопотанні прокурора. Свою позицію мотивували тим, що ОСОБА_9 має родину, малолітню дитину і постійне місце проживання, на телефонну вимогу співробітників поліції відразу переслав їм своє фотозображення та після внесення о 15 годині 28 хвилині 08.08.2018 за заявою ОСОБА_6 відомостей про злочин, передбачений ч. 3 ст. 152 КК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань (т.1 а.с.54-55) за першим викликом, здійсненим усупереч статті 135 КПК України, протягом години прибув до Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, що об`єктивно підтверджується його незаконним затриманням в порядку статті 208 КПК України в цій установі о 19 годині 20 хвилин 08.08.2018 неуповноваженою особою - слідчим ОСОБА_16 , яка не входила до групи слідчих в кримінальному провадженні № 0003380 від 08.08.2018 (т.1 а.с. 220-223), після скасування Київським апеляційним судом 11.10.2018 ухвали слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 04.10.2018, якою ОСОБА_9 визначено заставу, протягом трьох годин добровільно очікував в апеляційному суді прибуття конвою для взяття під варту (т.2 а.с. 39-41, 43), чим у сукупності повністю спростовується версія сторони обвинувачення про наміри останнього ухилитися від суду.

Безпідставне, за відсутності жодного з ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, формальне систематичне продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою свідчить про ігнорування судом вимог статтей 8, 29, 64 Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, практики Європейського суду з прав людини як джерела права, зокрема позицій ЄСПЛ у рішеннях «Бекчієв проти Молдови», «Марченко проти України», «Ілійков проти Болгарії», «Харченко проти України», «Москаленко проти України», «Хайредінов проти України» та ін., рішення Конституційного Суду України № 26-рп/2009 від 19.10.2009, загальних засад кримінального провадження, зокрема принципів верховенства права і законності, вимог частини другої статті 331, частини третьої статті 197 КПК України про те, що строк тримання обвинуваченого у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів під вартою не повинен перевищувати дванадцяти місяців, позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з цього приводу, викладену в пункті 17 листа «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013, призводить до того, що особа, вину якої у вчиненні інкримінованих злочинів наразі не доведено, понад 1 рік і 3 місяця перебуває під вартою.

Також захисники обвинуваченого наголосили на тому, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обґрунтовується матеріалами досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0003380 від 08.08.2018, тоді як з березня 2019 року відбувається його судовий розгляд, є невмотивованим, украй формальним, не містить посилання на неможливість обрання ОСОБА_9 альтернативних, менш суворих запобіжних заходів, з цих та наведених вище підстав воно не може бути задоволене судом.

Обвинувачений ОСОБА_9 просив відмовити в клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати йому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, мотивуючи тим, що понад рік перебуває під вартою, його вину в інкримінованих злочинах дотепер не доведено, розгляд справи відбувається повільно, зобов`язався виконувати всі покладені судом обов`язки та, в разі потреби, постійно проживати в м. Бровари Київської області.

Прокурор ОСОБА_5 підтримала подане клопотання про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який закінчується 29.11.2019, на 60 днів, просила відмовити в задоволенні клопотання захисників обвинуваченого про зміну йому запобіжного заходу на домашній арешт, посилаючись на обвинувачення останнього у вчиненні особливо тяжкого злочину проти статевої недоторканості неповнолітньої особи та продовження існування ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України, що враховувався при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і його подальшому продовженні під час досудового розслідування і судового розгляду, наразі не зменшився й не відпав, полягає у вірогідності переховування від суду під тягарем усвідомлення невідворотності засудження до позбавлення волі, а також неодноразові перевірки Київським апеляційним судом ухвал Броварського міськрайонного суду Київської області про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та залишення їх без змін.

Представники потерпілої ОСОБА_17 і ОСОБА_8 просили суд задовольнити клопотання прокурора щодо продовження ОСОБА_9 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням продовження існування відносно нього ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України, з цих же підстав відмовити в клопотанні захисників обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, свою позицію мотивували ненаданням стороною захисту доказів на спростування наявного ризику. Потерпіла ОСОБА_6 підтримала думки своїх представників.

Вислухавши думки учасників судового засідання, суд вважав доцільним відмовити в задоволенні клопотання адвокатів ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 про зміну ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, задовольнити клопотання прокурора про продовження тримання обвинуваченого під вартою, виходячи з наступного.

Відповідно до юридичної позиції Конституційного Суду України в рішенні № 26-рп/2009 від 19.10.2009, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України; встановлення обмежень прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним. За частиною другою статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештованим або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом; в пункті 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року унормовано право кожного на свободу та особисту недоторканність; заборону позбавлення свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. В рішенні № 7-р/2019 від 25.06.2019 Конституційний Суд України дійшов висновку, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене на підставах та в порядку, визначених законами України; обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина виключно на підставі вмотивованого рішення суду.

Згідно з вимогами пункту 4 частини другої статті 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, що обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років; за змістом частини третьої статті 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене; строк ухвали суду про продовження строку тримання під вартою відповідно до статті 197 КПК України не може перевищувати шістдесяти днів.

Обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні особливо тяжкого і тяжкого злочинів, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, наразі перевіряється судом. При цьому, на думку суду, щодо обвинуваченого продовжує існувати ризик, передбачений пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України, який з 10.08.2018 не зменшився й не відпав та полягає у ймовірності переховування від суду під страхом невідворотності засудження до позбавлення волі, наявності якого дотепер не спростовано жодним із досліджених доказів.

З урахуванням закінчення 29.11.2019 строку дії запобіжного заходу, перевірки на даній стадії судом обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України відносно неповнолітньої особи, за вчинення чого, в разі доведення вини, йому загрожує покарання до 12 років позбавлення волі, необхідності забезпечення ефективного здійснення кримінального провадження, в якому дотепер не відбувся допит потерпілої ОСОБА_6 та не допитані свідки захисту, клопотання про допит яких 21.11.2019 було задоволено судом, продовження існування ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України, суд вважає, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, попри наявність в обвинуваченого постійного місця проживання, сім`ї з малолітньою дитиною та міцних соціальних зв`язків, не забезпечать дотримання ним процесуальних обов`язків під час судового розгляду, тому продовжує йому строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 20.01.2020.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 177, 183, 194, 196, 309, 331, 369, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні клопотання захисників обвинуваченого - адвокатів ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 про зміну ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Задовольнити клопотання прокурора Броварської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 .

Строк тримання під вартою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України, продовжити до 20 січня 2020 року з утриманням його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом семи днів через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Головуючий : суддя ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

ОСОБА_3