Справа №639/6972/18
Провадження №1-кп/639/205/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 жовтня 2019 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0001810 від 29.09.2018 року, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно нього на стадії досудового розслідування.

При цьому прокурор посилалася на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та відсутність даних про їх зменшення або зникнення за час, що минув з моменту обрання запобіжного заходу.

Обвинувачений та його захисник проти задоволення клопотання прокурора заперечували, просили обрати до ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 331 КПК України в судовому засіданні суд має право до спливу продовженого строку повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Частина 2 ст. 177 КПК України передбачає, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.11.2018 р. відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.08.2019 р. строк запобіжного заходу продовжений до 21.10.2019 р.

При вирішенні клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою суд враховує існування ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: обвинувачений, побоюючись відповідальності за скоєне, може переховуватися від суду, а також вчинити інші кримінальні правопорушення.

Обставин, що свідчили б про відсутність ризиків, передбачених у ст. 177 КПК України, які враховані слідчим суддею при обранні та продовженні запобіжного заходу, судом не встановлено, проте ризик незаконного впливу на свідків є таким, що зник, оскільки в судовому засіданні вони допитані судом.

Суд також враховує дані про особу обвинуваченого, те, що ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, офіційних джерел доходу не має, до затримання проживав з цивільною дружиною та 2 дітьми, в тому числі дитиною самого обвинуваченого (зі слів), судимий за вчинення тяжкого корисливого злочину, вчинив інкримінований йому злочин під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, а також тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим за цим обвинуваченням, що свідчить про наявність перерахованих вище ризиків, визначених ст.177 КПК України.

В той же час, саме по собі існування вказаних ризиків є підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходів, як таких, в рамках кримінального провадження. Проте при вирішенні питання про необхідність застосування саме того чи іншого запобіжного заходу слід зазначити наступне.

Обвинувачений по даному кримінальному провадженню був затриманий 27 листопада 2018 року.

В той же час, судові засідання по справі неодноразово відкладались через неявку свідків, які належним чином повідомлялися судом про день та час розгляду справи, проте в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, ухвали суду про їх привід були частково виконані лише 16.10.2019 року.

Суд враховує, що при розгляді клопотання про запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України». «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу» п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року справа «Хайреддінов проти України».

При цьому береться до уваги, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, трохи пом`якшує цей страх і зменшує його наміри втекти . При обґрунтуванні цієї підстави необхідне дослідження характеристики особистості, утримуваної під вартою. При цьому на користь звільнення свідчать: відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя. Справа ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії».

Перешкоджання встановленню істини за кримінальною справою за практикою Суду, може здійснюватися шляхом «тиску на свідків», «знищення або фальсифікації доказів», «змовляння зі спільниками або свідками», «затягування і заплутування розслідування». Суд неодноразово вказував на те, що на її обґрунтованість впливає час. В даному конкретному випадку на час розгляду питання щодо міри запобіжного заходу, можливість здійснення тиску на свідків і знищення доказів за кримінальною справою не може розглядатися як підстава утримання особи під вартою, коли свідки у встановленому законом порядку не допитані з вини сторони обвинувачення, а докази у провадженні є закріпленими, отже, «ризик змовляння» завдяки цьому зменшується.

Таким чином наявність підстави «існування ознак тяжкого злочину» у практиці Суду збігається з підставою «суворості передбаченого покарання». Ця підстава не може бути застосованою самостійно без інших підстав позбавлення особи свободи. Справа «Ілійков проти Болгарії», в якій Суд закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» і теж втрачає свою вагу із збігом розумного терміну.

Також при розгляді клопотання судом враховується і інша практика Європейського суду з прав людини з даного питання. Так, зокрема, у справі «Луценко проти України» у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у п. 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбулось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи, рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України», пункт 26. Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції.

Таким чином, на даний час суд приходить до висновку, що продовження тримання під вартою обвинуваченого на даний час не є виправданим, оскільки прокурором не доведено недостатність застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, на які він посилався в судовому засіданні, у зв`язку з їх суттєвим зменшенням.

Аналізуючи вказане вище, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, вік обвинуваченого, його стан здоров`я, наявність у нього на утриманні неповнолітніх дітей, тривалість розгляду даного провадження, яка викликана тривалою неявкою в судове засідання свідків, суд вважає, що на даний час задля унеможливлення тримання обвинуваченого під вартою без вироку суду через неможливість провести по кримінальному провадженню всі дії, необхідні для закінчення розгляду справи, необхідно змінити відносно обвинуваченого запобіжний захід на домашній арешт, який на даний час є єдиним, окрім тримання під вартою, реальним запобіжним заходом, яке може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Відтак клопотання прокурора щодо продовження строку запобіжних заходів задоволенню не підлягає, а клопотання сторони захисту підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами ст. ст. 177, 181, 183, 194, 331, 372, 392 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження відносно ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 про зміну відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту задовольнити.

Змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,запобіжний захід з тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на домашній арешт на період часу з 20-00 год. до 08-00 год. наступного дня за місцем проживання: АДРЕСА_1 , звільнивши його з-під варти в залі суду негайно.

Покласти на обвинуваченого такі обов`язки: не відлучатися з місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 20-00 год. до 08-00 год. наступного дня, без дозволу прокурора або суду, повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; здати на зберігання до органу, який здійснює виконання даної ухвали, свій паспорт для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до 16 грудня 2019 року включно.

Виконання ухвали в частині застосування запобіжного заходу доручити Новобаварському ВП ГУНП в Харківській області.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, його захиснику та направити начальнику ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала оскарженню не підлягає, проте підлягає негайному виконанню.

Суддя ОСОБА_1