ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 682/956/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/301/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзвязку в приміщенні Тернопільського апеляційного суду в м. Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Шепетівської місцевої прокуратури на вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 червня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0000100 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великий Скнит Славутського району Хмельницької області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 червня 2017 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України з призначенням покарання:

-за ч.1 ст.135 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

-за ч.2 ст.286 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком терміном три роки.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов"язки періодично з"являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Вирішено долю речових доказів.

За вироком суду 14 лютого 2017 року близько 17 год. в м. Славута Хмельницької області по вул. Поліській водій ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення водія на керування транспортним засобом відповідної категорії, керував автомобілем «ВАЗ-21051», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 . Навпроти домогосподарства № 30 по вул. Поліській водій ОСОБА_7 , рухаючись в напрямку вул. Приміська, порушуючи пункти 1.5, 2.1 (а), 2.3(6), 2.9(а), 12.3, 12.4,1 3.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, діючи недбало, проявив неуважність, маючи можливість завчасно виявити та виявивши перешкоду у вигляді рухомого в попутному напрямку пішохода ОСОБА_10 , не врахував дорожню обстановку, а саме пішохода та зустрічний транспортний засіб, не врахував дорожні умови, не вибрав безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по правому краю проїзної частини в попутному напрямку.

Своїми діями ОСОБА_7 порушив пункти 1.5, 2.1 (а), 2.3(6), 2.9(а). 12.3, 12.4,13.3 Правил дорожнього руху України, які вимагають:

п.1.5. - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю та здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

п. 2.1. - водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

п.2.3. -для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: підп. б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі;

п.2.9. - водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;

п.12.3. - у разі виникнення небезпеки або перешкоди для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п.12.4. - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.;

п. 13.3. - під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, циркулярного перелому основи черепа з відривом центрального фрагменту, забою головного мозку лобної частки по нижній та зовнішній поверхні, забою головного мозку нижньої поверхні правої та лівої потиличних часток, забою головного мозку в межах гіпокампа справа та зліва, крововиливів під м`які мозкові оболонки нижньої поверхні правої та лівої півкуль, мозочка, забою мозочка, крововиливу з шлуночки головного мозку, субдуральної гематоми довгастого мозку та спинного мозку в шийному відділі; забійної рани потиличної ділянки голови справа; закритої травми грудної клітини, забою задньої та нижньої поверхні правої та лівої легені, крововиливу під легеневу плевру в ворота правої та лівої легені, внутрішньо-шкірних крововиливів в ділянці правої лопатки, задньої верхні шиї, задньої поверхні грудної клітини у верхній третині; садна, синця, підшкірної гематоми задньої поверхні лівого стегна, які згідно з висновком судово-медичної експертизи призвели до смерті потерпілого ОСОБА_10 на місці події.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться в прямому причинному зв`язку із скоєнням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали.

Крім цього, 14 лютого 2017 р близько 17 год. в м. Славута по вул. Приміській після вчинення за вищевказаних обставин дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «ВАЗ» моделі 21051, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом та з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне порушення, усвідомлюючи, що в результаті його дій потерпілий ОСОБА_11 перебував у небезпечному для життя стані і позбавлений реальної можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, нехтуючи моральними нормами співжиття, в порушення вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», маючи при цьому реальну можливість вжити заходів для надання медичної допомоги потерпілому, не вжив заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому ОСОБА_12 , не викликав карету швидкої медичної допомоги, не вжив самостійних заходів для відвезення потерпілого до лікувального закладу, зник з місця дорожньо-транспортної пригоди та залишив потерпілого ОСОБА_10 без допомоги на тротуарі в АДРЕСА_3 .

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначення покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135, ч.2 ст. 286 КК, із застосуванням ст. 70 КК призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Вказує, що законні підстави для застосування ст. 75 КК України відсутні. Акцентує увагу, що судом в достатній мірі не враховано особу обвинуваченого, який після вчинення ДТП не надав першої медичної допомоги потерпілому, не викликав швидку медичну допомогу та з метою ухилення від кримінальної відповідальності залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. Окрім того зазначає, що обвинувачений вчинив злочини, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував транспортним засобом, не маючи посвідчення водія відповідної категорії, раніше притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про суспільну небезпечність останнього та його небажання стати на шлях виправлення.

Також просить дослідити дані, які характеризують особу ОСОБА_7 .

Іншими учасниками кримінального провадження вирок місцевого суду не оскаржувався.

Потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 просили суд розглядати апеляційну скаргу прокурора, яку вони повністю підтримують, у їх відсутності.

Потерпілий ОСОБА_16 та представник цього потерпілого ОСОБА_17 повідомили апеляційний суд про розгляд кримінального провадження у їх відсутності, щодо призначення покарання обвинуваченому покладаються на думку суду.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора від 28.07.17 захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької обл. від 28.07.17 - без змін, оскільки вважає його законним і обгрунтованим, таким, що відповідає вимогам статей 50,65,75 КК України. Місцевий суд, на думку захисту, правильно врахував характер та ступінь суспільної небезпечності і тяжкість скоєних злочинів, особу винного, обставини, що помякшують та обтяжують покарання, думку потерпілих, які просили обвинуваченого не карати суворо, та прийшов до правильного висновку про звільнення його підзахисного від призначеного покарання -з іспитовим строком.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з посиланням на зазначені в ній доводи, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які заперечують проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження в частині даних, які характеризують особу ОСОБА_7 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення частково, виходячи з таких підстав.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги прокурора щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , тобто в частині призначеного покарання за ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК, колегія суддів приходить до висновку і вважає встановленим та доведеним те, що ОСОБА_7 порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, та залишив його в небезпеці.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, які досліджені в судовому засіданні та оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, взаємодоповнюються між собою, узгоджуються та підтверджуються у сукупності, та яким дана належна оцінка у вироку, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, та правильно кваліфікував дії останнього за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, та за ч. 1 ст. 135 КК України як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебувала в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні вказаних у вироку злочинів та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Разом з тим, колегія суддів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, вважає обґрунтованими доводи, викладені у апеляційній скарзі прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого унаслідок м`якості, з огляду на що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається зі змісту вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України в межах, передбачених санкцією цих статей з подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, особу обвинуваченого, зазначив обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності за порушення ПДР, має постійне місце роботи, де характеризується виключно позитивно, має постійне місце проживання, на обліку у психіатра, нарколога, невропатолога не перебуває, розкаявся у вчиненому, усвідомив протиправність своїх дій, зробив правильні висновки та зобовязується довести своєю поведінкою і сумлінним ставленням до праці те, що став на шлях виправлення. Окрім того, суд також врахував поведінку потерпілого, який рухався по проїжджій частині дороги в складних погодних умовах, те, що ОСОБА_7 відшкодував матеріальну та моральну шкоду потерпілим, думку останніх, які не наполягали на позбавленні волі, обставину, що обтяжує покарання, - вчинення злочину у стані алкогольного спяніння.

При цьому суд вказав, що наведені обставини, які характеризують особу обвинуваченого, свідчать про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, а тому дійшов висновку про можливість застосування відносно ОСОБА_7 положень ст.75 КК та звільнення останнього від відбування покарання.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Так, в апеляційній скарзі по при інші доводи прокурор зазначає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, послався на ті ж самі обставини, які вже врахував при призначенні ОСОБА_7 покарання.

Згідно з положеннями ст. 75 КК України та відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 2 пункту 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 23 жовтня 2003 року із змінами та доповненнями, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням, належним чином мотивувавши прийняте рішення.

Окрім того, як зазначено у п.20 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23 грудня 2005 р. Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Колегія суддів вважає, що наведені судом першої інстанції дані про особу обвинуваченого та обставини, які помякшують покарання і які враховані судом при призначенні покарання, а саме щире каяття у скоєному, сприяння у розкритті злочину, добровільне відшкодування майнової та моральної шкоди потерпілим у даному конкретному випадку суперечать вимогам закону та не узгоджуються з вищенаведеними позиціями Верховного Суду України, відповідно не є такими, які б свідчили про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Постановляючи вирок, суд першої інстанції не навів достатніх підстав з відповідним обгрунтуванням, з яких дійшов висновку про те, що керування ОСОБА_7 автомобілем без посвідчення водія на керування транспортним засобом відповідної категорії та перебування його при цьому у стані алкогольного спяніння не позбавляє суд можливості застосувати відносно обвинуваченого положень ст. 75 КК.

Не встановлено їх і судом апеляційної інстанції окрім обставин, наведених місцевим судом.

Також судом першої інстанції не надано належної оцінки ступеню тяжкості кримінальних правопорушень, одне з яких (ч. 2 ст. 286 КК) класифікується як тяжкий злочин (ч. 4 ст. 12 КК України), способу та характеру їх вчинення, ступеню суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень.

Обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення проти життя та здоровя, а також у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, характеризуються підвищеною суспільною небезпекою, що залишилось поза увагою суду першої інстанції.

Вищенаведені обставини дають колегії суддів підстави вважати про неможливість виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів без реального відбування ним покарання у виді позбавлення волі.

Визнавши ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочинів, суд першої інстанції всупереч вимогам статей 50, 65 КК України без законних на то підстав застосував до обвинуваченого положення статей 75, 76 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, на що обґрунтовано послався в апеляційній скарзі прокурор, а тому вказані доводи прокурора заслуговують на увагу.

При цьому апеляційний суд при ухваленні вироку враховує позицію суду касаційної інстанції, оскільки у відповідності до ч. 2 ст. 439 КПК вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Так, Постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 р. ухвала колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької обл. від 05.12.17 про залишення вироку Славутського районного суду Хмельницької обл. від 29.06.17 за касаційною скаргою прокурора була скасована з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції в звязку з тим, що висновки суду апеляційної інстанції щодо законності вироку суду першої інстанції та щодо можливості застосування відносно ОСОБА_7 положень ст.75 КК України є передчасними.

З огляду на наведене колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду вироком від 17 грудня 2018 р. ОСОБА_7 був засуджений за ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів до 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

В резолютивній частині вироку було також зазначено, що відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України слід виключити з вироку місцевого суду посилання на обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного спяніння.

Апеляційний суд прийшов до такого висновку в звязку з тим, що дана обставина керування транспортом в стані алкогольного спяніння увійшла в обєктивну сторону складу злочину фактично як кваліфікуюча ознака з огляду на бланкетність диспозиції усіх частин ст.286 КК України.

Як наслідок, цей вирок за мякістю призначеного покарання та з підстав щодо неврахування вчинення злочинів у стані алкогольного спяніння як обставини, що обтяжує покарання, був оскаржений прокурором в касаційному порядку та захисником обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_6 з інших підстав і став предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду 21 серпня 2019 р., яка касаційну скаргу прокурора задовольнила та частково задовольнила касаційну скаргу захисника, скасувавши вирок Хмельницького апеляційного суду від 17 грудня 2018 р. щодо ОСОБА_18 з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

У своєму висновку ВП ВС зазначила, що оскаржуваний вирок не містить переконливого обгрунтування того, що помякшуючі вину обвинуваченого обставини у своїй сукупності дають підстави для призначення засудженому покарання у межах мінімальної санкції ч. 2 ст. 286 КК, а також те, що керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, хоча і становить порушення вимог підп. а п. 2.9 ПДР, однак само по собі не може виступати прямою безпосередньою причиною настання ДТП та її наслідків у вигляді заподіяння потерпілому (потерпілим) тілесних ушкоджень або смерті. Стан спяніння не охоплюється обєктивною стороною (не є кваліфікуючою ознакою) злочину, передбаченого ст. 286 КК, і при призначенні покарання особі може враховуватись як обставина, що обтяжує покарання згідно з п. 13 ч. 2 ст. 67 КК.

Отже, призначення обвинуваченому покарання у межах, передбачених санкціями ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК із звільненням його із застосуванням статті 75 КК України від відбування призначеного йому судом першої інстанції покарання з випробуванням, колегія суддів уважає таким, що пов`язане з неправильним застосуванням кримінального закону, який не підлягав застосуванню, повною мірою не відповідає ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого, не сприятиме його виправленню та попередженню вчиненню ним нових злочинів, а також є явно несправедливим через м`якість.

Відповідно до вимог статей 413, 420 КПК неправильне застосування кримінального закону, тобто застосування кримінального закону, який не підлягає застосуванню, що призвело до неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалення нового вироку апеляційним судом на підставі вимог ст. 409 КПК України.

Ухвалюючи новий вирок, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини їх вчинення, дані про особу винного, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності за порушення ПДР, має постійне місце роботи, де характеризується виключно позитивно, постійне місце проживання, на обліку у психіатра, нарколога, невропатолога не перебуває, розкаявся у вчиненому, усвідомив протиправність своїх дій, зробив правильні висновки та зобовязується довести своєю поведінкою і сумлінним ставленням до праці те, що став на шлях виправлення, поведінку потерпілого, який рухався у населеному пункті по проїжджій частині дороги в складних погодних умовах, те, що ОСОБА_7 відшкодував матеріальну та моральну шкоду потерпілим, думку потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_14 та Дзюби ОСОБА_20 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора, думку потерпілого ОСОБА_16 та його представника ОСОБА_17 , які щодо призначення покарання покладаються на думку суду, обставину, що обтяжує покарання, - вчинення злочинів у стані алкогольного спяніння, а також те, що останній рухався у населеному пункті без отримання права на керування транспортним засобом і цим самим грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, створивши серйозну загрозу життю і здоровю для його учасників. Протиправні дії обвинуваченого призвели до тяжких непоправних наслідків у вигляді смерті людини, тоді як відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя, здоровя та безпека належать до найвищих соціальних цінностей - і приходить до висновку, що покарання за ч. 1 ст. 135 та ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі буде тим покаранням, що відповідатиме вимогам ст. 65 КК України та за своїм видом і розміром в достатній мірі сприятиме його виправленню та попередженню нових злочинів, тим самим задовольнивши апеляційну скаргу прокурора.

Поза увагою суду залишилися характер та конкретні обставини вчиненого, що свідчать про підвищений ступінь їх суспільної небезпечності та таке психічне ставлення обвинуваченого до вчиненого на момент заподіяння злочинів, яке виразилось у тому, що він, дбаючи насамперед про себе для уникнення несприятливих наслідків, продемонстрував крайню байдужість до життя травмованої ним людини.

Що стосується посилань обвинуваченого та захисту на думку потерпілих, які просили суд не карати ОСОБА_7 суворо, то, як висловився Верховний Суд у своїй постанові від 21 лютого 2019 р. у справі № 742/584/18, позиція щодо визначення винному виду та розміру покарання й можливості звільнення від його відбування є не процесуальною вимогою, а думкою потерпілого, яка може бути врахована в сукупності з іншими обставинами, однак не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність. Також така висловлена позиція не обмежує потерпілого у можливостях подальшого оскарження до суду вищого рівня законності й обґрунтованості вироку у частині вирішення вказаних питань у тому числі щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Таким чином, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК, колегія суддів апеляційного суду враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого і з урахуванням наведеного вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 135, ч. 2. ст. 286 КК у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням.

Таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

За таких обставин апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання із застосуванням до обвинуваченого ОСОБА_7 ст. 75 КК- скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України з ухваленням судом апеляційної інстанції на підставі п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 420 КПК України свого вироку, за яким засуджений має реально відбувати покарання.

Зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання термін перебування під вартою з 14 лютого по 29 червня 2017 р. включно з розрахунку один день позбавлення волі за два дні обмеження волі відповідно до ч. 5 ст. 72 КК, а також строк перебування у місцях позбавлення волі з 03 квітня 2019 р. по 29 серпня 2019 р. згідно довідки по архівній особовій справі №43-С-19.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Шепетівської місцевої прокуратури ОСОБА_21 задовольнити частково.

Вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької обл. від 29 червня 2017 р. щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання із звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст.75 КК України та постановити новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 засудженим:

- за ч.1 ст.135 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим 4 (чотири) роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього увязнення з 14 лютого по 29 червня 2017 р. включно з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі, а також строк перебування у місцях позбавлення волі з 03 квітня 2019 р. по 29 серпня 2019 р.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи