Справа № 742/584/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/358/19
Категорія - ч.1 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002134 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , одружений, освіта середня, працює водієм у ФОП « ОСОБА_11 », раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 2770,16 грн. процесуальних витрат. Питання про речові докази вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 28 листопада 2017 року, близько 17.20 год., ОСОБА_8 , керуючи автобусом «ПАЗ 32054-07», д.н.з НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. Київська в м. Прилуки, в напрямку вул. Гімназична, на нерегульованому пішохідному переході біля перехрестя з вул. Вокзальна, проявив неуважність за дорожньою обстановкою та її змінами, обрав небезпечну швидкість руху без врахування дорожньої обстановки, наближаючись до нерегульованого перехрестя, своєчасно не вжив безпечних заходів шляхом застосування екстреного гальмування для зменшення швидкості керованого їм транспортного засобу аж до повної його зупинки, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка переходила проїзну частину вул. Київська по пішохідному переходу в напрямку будинку № 73.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи №24 від 26.01.2018 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я терміном більше 21 дня.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п.п.«б» п.2.3, п.12.1, п.12.3, п.18.1 Правил дорожнього руху України, що стало причиною настання ДТП.

Не погодившись із рішенням суду, потерпіла ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність його вини, просила скасувати вирок місцевого суду, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. В обґрунтування скарги зазначила, що місцевим судом не було в достатній мірі враховано конкретні обставини скоєння кримінального правопорушення, особу ОСОБА_8 . Так, обвинувачений не вибачився перед нею, уникає будь-якої участі у відверненні наслідків, які настали з його вини, а саме не надає допомоги на придбання ліків та медикаментів. Також не погодилась із висновком судово-медичної експертизи, оскільки вважає, що їй заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.

У судове засідання апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_9 та її представник не з`явились, про час і місце судового розгляду були поінформовані належним чином.

Відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність потерпілої під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, котрі просили залишити без змін вирок місцевого суду, вважаючи його законним і обґрунтованим; думку прокурора, котрий просив апеляційну скаргу залишити без задоволення; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для її задоволення не вбачає, з огляду на таке.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі потерпілою не оскаржуються.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За змістом пунктів 1-5 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції, згідно вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, ставлення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності; на обліку лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; позитивно характеризується за місцем проживання та роботи; офіційно працює водієм; обставини, які пом`якшують покарання - активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, критичне відношення до вчиненого та демонстрація готовності нести відповідальність, процесуальну поведінку під час досудового слідства; відсутність обставин, які обтяжують покарання; відшкодування завданої моральної шкоди; беручи до уваги досудову доповідь органу пробації; дійшов правильного висновку про необхідність призначити йому покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.286 КК України, без позбавлення права керування транспортними засобами, з чим погоджується і колегія суддів.

Відтак, всі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання враховані, тому доводи про м`якість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілої.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінально-процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 березня 2018 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4