Номер провадження: 11-сс/813/1826/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 к
за участі прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 ,в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 25.10.2019 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене з прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0003513 від 16.09.2019 року,про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, -

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 25.10.2019 рокубуло задоволено клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 ,так як слідчий суддя прийшов до висновку, що у клопотанні доведена наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених п.п.1,3-5 ч.1 ст.177 КПК України, а також про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 ,в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відносно підозрюваного застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, посилаючись на те, що ухвала слідчого судді є незаконно та висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам справи, так як слідчий суддя не врахував, що стороною обвинувачення не доведено про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України та про неможливість застування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, зокрема, ризики п.п.1,4,5 ч.1 ст.177 КПК України у клопотанні жодним чином не обґрунтовані та не підтверджені, ризик можливого впливу підозрюваного на потерпілого, спростовується відсутністю заяви потерпілого про тиск. Підозрюваний має постійне місце реєстрації та проживання у м. Одесі.

При постановленні ухвали слідчий суддя не взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини та рішення Конституційного суду України щодо застування запобіжних заходів.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши доповідь судді, захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що апеляційна скарги не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с.) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання

під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя дотримався вищевикладених вимог КПК України, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв обґрунтоване та законне судове рішення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у розбійному нападі на неповнолітнього ОСОБА_11 , вчиненого за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 близько 23 години 50 хвилин 15 вересня 2019 року біля буд. АДРЕСА_2 .
Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які долучені до матеріалів клопотання, зокрема:

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 , який зазначив про конкретні обставини вчиненого стосовно нього нападу кількох молодиків, із погрозою застосування предмету, зовні схожого на пістолет; застосування до нього фізичного насильства та перелік відібраного нападниками майна;
- протоколом впізнання за фотокартками потерпілим ОСОБА_8 , як одного із нападників;
- протоколом допиту свідка ОСОБА_15 : про її заздалегідь не обізнану участь, як потім з`ясувалося, у нападі групи молодиків на малознайомого їй потерпілого;
- протоколом впізнання за фотокартками свідком ОСОБА_15 ОСОБА_8 , як одного із нападників на потерпілого;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_16 : про багаторазове прийняття від ОСОБА_8 на реалізацію та наступні продажі на радіоринку мобільних телефонів, індивідуальні ознаки одного із яких співпадають з предметом розбійного нападу на потерпілого;
- протоколом впізнання за фотокартками свідком ОСОБА_16 . ОСОБА_8 , як особи, у якої він отримав на реалізацію вказаний телефон;
- протоколом допиту свідка ОСОБА_17 про придбання на радіоринку мобільного телефону, індивідуальні ознаки якого співпадають з предметом розбійного нападу на потерпілого.
Злочин, передбачений ч.2 ст.194 КК України, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років. Таким чином, відповідно до положень ч.2 ст.183 КПК України, до ОСОБА_8 може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано дійшов до висновку про те, що в судовому засіданні прокурор довів наявність ризиків, передбачених п.п.1,3-5 ч.1 ст.177 КПК України та неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Зокрема, з врахуваннямтяжкості покарання, що загрожує підозрюваному, у разі доведеності його вини, останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Також апеляційний суд вважає наявним ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі може незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, з метою зміни останніми первинних показань.
З метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню.
Ризик, передбачений п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що ОСОБА_8 неодноразово здавав на реалізацію мобільні телефони ймовірно здобуті злочинним шляхом, а також тим, що злочин вчинений із погрозою та застосуванням насильства..
Крім того, стороною захисту також не надані докази, які б свідчили про наявність у підозрюваного міцних соціальних зав`язків.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, врахував особу підозрюваного.
Враховуючи викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_8 .
При цьому, апеляційний суд враховує, що відповідно до пунктів 34-36 рішення Європейського суду «Москаленко проти України», обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла бути підставою для його першого взяття під вартою.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги захисника про безпідставність задоволення клопотання слідчого про застосування до його підзахисного запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованими, а слідчий суддя при розгляді клопотання дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, який керуючись положеннями п.1 ч.4 ст.183 КК України при застосуванні до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не визначив розмір застави, оскільки злочин, що інкримінується ОСОБА_8 був вчинений із погрозою та застосуванням насильства.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.407 КПК України, зогляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника, у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 370, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,-
ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 ,в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 25.10.2019 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0003513 від 16.09.2019 року,про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 , - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст ухвали буде оголошено 02.12.2019 року о 16 годині 00 хвилин в залі судових засідань № 10 Одеського апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4