У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Тячів, мешканця АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
встановив:
19.11.2019 до суду надійшли матеріали вказаного клопотання, з яких вбачається, що СУ ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000313 від 03.11.2019 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Органом досудового розслідування встановлено, що 03 листопада 2019 року близько 01 години 46 хвилин, водій ОСОБА_4 , в нічний час доби, керуючи технічно-справним автомобілем марки «BMW X5», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , разом з пасажирами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , рухаючись по вул. Івана Франка в місті Хуст у напрямку м. Тячів, неподалік будинку №121, діючи в супереч вимогам п.п. 2.3, 12.3, 12.4, 12.9 «б» та 14.2 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та не забезпечив безпеку руху, тобто під час здійснення маневру обгону невстановленого автомобіля, не переконався в його безпечності, перетнув суцільну осьову лінію та виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , який переходив дорогу справа наліво по ходу руху вказаного автомобіля.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 від отриманих тілесних ушкоджень травм помер на місці пригоди.
Своїми діями ОСОБА_4 порушив вимоги 2.3, 12.3, 12.4, 12.9 «б» та 14.2 (в) Правил дорожнього руху України, якими визначено:

п.2.3. ПДР - Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом;
п.12.3 ПДР У разі виникнення перешкоди або небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;
п.12.4 ПДР У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/год.
п.12.9 «б» ПДР водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 - 12.7».
п. 14.2. ПДР - Перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що:

в) смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані;

Невиконання водієм ОСОБА_4 вказаних вимог Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що виникли, а саме смертю пішохода ОСОБА_11 .

Таким чином, своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.
ВинаОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.11.2019 та схемою до нього, висновками судово-автотехнічних експертиз, а також відеозаписом обставин даної дорожньо-транспортної пригоди.
15 листопада 2019 року громадянину ОСОБА_4 у встановленому ст.ст.276, 277 та 278 Кримінального процесуального кодексу України порядку повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України.

Клопотання обґрунтоване тим, що підозрюваний ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, з метою переховування від органів досудового розслідування та суду, може виїхати за межі України, чим самим ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні. Окрім цього, ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, а застосування більш м`яких запобіжних заходів, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава будуть недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту. Тому, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні, дає підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив таке задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечили проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки вину у вчиненому підозрюваний визнає, наміру уникнення відповідальності за вчинене не має, під час досудового розслідування вчасно з`являвся на виклики слідчого, добровільно відшкодував заподіяну шкоду, працює.
Заслухавши позицію сторін, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Згідно з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000313 від 03.11.2019, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 2 ст. 286 КК України.
15.11.2019 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, відображеній у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).
При дослідженні матеріалів клопотання, суд приходить до висновку, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
В той же час, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що згідно з ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Вирішуючи питання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, слідчий суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Як встановлено слідчим суддею, клопотання не містить переконливого обґрунтування припущень слідчого, прокурора про наявність у підозрюваного ОСОБА_4 наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України. Разом з цим, доводи, які зазначені в клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу і вказані прокурором в судовому засіданні щодо можливості переховування підозрюваного від органів досудового слідства та суду не знайшли свого підтвердження, наданими та дослідженими в судовому засіданні доказами, а відтак є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.
Доводи слідчого, прокурора про необхідність застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через ризики ймовірного впливу підозрюваного на свідків жодним доказом під час розгляду клопотання не доведено.
Посилання слідчого на тяжкість кримінального правопорушення, як на підставу для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованим, оскільки лише сама тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , не може бути підставою для застосування до підозрюваного такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.
З врахуванням викладеного, слідчий суддя вважає, що в силу характеру діянь, в яких підозрюється ОСОБА_4 , фактичних обставин за яких вчинено діяння, наслідків, які настали внаслідок злочину та потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, приходить до висновку, що слідчим доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини 1 статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини 1 цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про обрання щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під варту слід відмовити.
При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).
На підставі наведеного, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, загальних засад кримінального провадження, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, з урахуванням початкової стадії досудового розслідування, приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Згідно з ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Тож, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши останньому залишати місце свого фактичного проживання за адресою АДРЕСА_1 з 22 години 00 хвилин по 05 годину 00 хвилин.
Саме такий запобіжний захід, на думку суду, буде достатнім та зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, дасть можливість тому працювати.
Разом з тим, слідчий суддя вважає за необхідне зобов`язати підозрюваного ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду, а також протягом двох місяців з дня постановлення зазначеної ухвали виконувати обов`язки, передбачені статтею 194 КПК, а саме:

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками та потерпілими у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за межі України.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 186, 194, 196, 309, 376 КПК України, слідчий суддя
постановив:
У задоволенні клопотання про обрання щодо ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Обрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю м. Тячів, мешканцю АДРЕСА_1 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю строком на два місяці, заборонивши останньому залишати місце свого фактичного проживання за адресою АДРЕСА_1 з 22 години 00 хвилин по 05 годину 00 хвилин.
Датою закінчення домашнього арешту є 16 січня 2020 року.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду, а також протягом двох місяців з дня постановлення зазначеної ухвали виконувати обов`язки, передбачені статтею 194 КПК, а саме:

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками та потерпілими у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за межі України.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що в разі невиконання вищезазначених обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора прокуратури Закарпатської області, який здійснює процесуальне керівництво при провадженні досудового розслідування.

Копію ухвали вручити підозрюваному, прокурору та надіслати начальнику Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу подано не було.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1