№ 317/2241/18
№/п 1-кп/317/113/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2019 року

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя кримінальне провадження № 0000069 від 08.05.2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іллінецьке Іллінецького району Вінницької області, громадянина України, не одруженого, освіта середня, не працюючого, звільненого з військової служби, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України,

В С Т А Н О В И В:

04 листопада 2015 року наказом №39-К командира військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) військовослужбовця за контрактом, солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено курсантом навчального взводу навчальної роти.

Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ зі змінами, визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Встановлено, що у відповідності до Указу виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», в Україні оголошено початок проведення часткової мобілізації. Таким чином, 18 березня 2014 року в Україні почав діяти особливий період, який дотепер не закінчено.

За наведених обставин, старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до розпорядку дня військовослужбовців за контрактом у військовій частині, час військовослужбовці у нічний час перебувають за місцем фактичного проживання та прибувають на службу до військової частини НОМЕР_1 на 08 годину 00 хвилин, тобто на ранкове шикування.

Однак, 01 лютого 2018 року о 08 годині 00 хвилин, старший солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах особливого періоду, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який дислокується поблизу АДРЕСА_2 , мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами військової частини НОМЕР_1 до 15 лютого 2018 року.

15 лютого 2018 року старший солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_3 .

Крім того, 16 лютого 2018 року, о 08 годині 00 хвилин старший солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах особливого періоду, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який дислокується поблизу АДРЕСА_2 , мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами військової частини НОМЕР_1 до 04 квітня 2018 року.

04 квітня 2018 року ОСОБА_4 самостійно з`явився до військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином в період з 01.02.2018 до 15.02.2018, а також з 16.02.2018 до 04.04.2018, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, в порушення вимог ст. ст. 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, перебуваючи в умовах особливого періоду, не з`являвся вчасно на службу без поважних причин до військового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який дислокується поблизу АДРЕСА_2 та незаконно перебував за межами військової частини НОМЕР_1 .

Вказані дії обвинуваченого на досудовому розслідуванні кваліфіковані за ч.4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), що відповідає матеріалам провадження.

21.06.2018 року між прокурором та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.4 ст. 407 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке обвинувачений повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме, із застосуванням ст. 69 КК України (з призначенням іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ст. 407 ч.4 КК України), у вигляді арешту строком на три місяці, оскільки ОСОБА_4 визнав свою винуватість, сприяв розкриттю злочину, характеризується позитивно, брав участь у АТО.

В угоді передбачені наслідки її укладання, затвердження та невиконання, які роз`яснені та зрозумілі обвинуваченому.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, які просили суд затвердити угоду про визнання винуватості, перевіривши угоду, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що укладення угоди є добровільним та повністю відповідає вимогам ст. ст. 469, 472 КПК України та угода може бути затверджена судом. Злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України, відноситься до тяжких злочинів, правова кваліфікація вірна, існують достатні фактичні підстави для винуватості. Умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб, виконання умов угоди обвинуваченим є можливим.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного, який визнає свою винність повністю, характеризується позитивно, брав участь у АТО, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання, із застосуванням ст. 69 КК України (з призначенням іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ст. 407 ч.4 КК України), у вигляді арешту строком на три місяці.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази відсутні.

До набрання вироком законної сили необхідно обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, адже наявні ризики передбачені п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України, внаслідок оголошення судом обвинуваченого у розшук, про що заявив клопотання прокурор та проти задоволення якого не заперечували обвинувачений та його захисник.

Керуючись ст.ст. 314, 368, 374, 472-475 КПК України, суд

З А С У Д И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 21 червня 2018 року в кримінальному провадженні № 0000069 від 08.05.2018 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 21 червня 2018 року, покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді арешту строком на три місяці.

До набрання вироком законної сили обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Запорізькому слідчому ізоляторі.

Під варту взяти у залі суду негайно.

Строк покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту затримання з 08.11.2019 року, з 10 год. 12 хвл.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1