Провадження № 1-в/243/31/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 травня 2019 року
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Слов`янського міськрайонного суду Донецької області (Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Добровольського, 2) подання Слов`янського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Донецькій області відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Любаша Костопільського району Рівненської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:
29 грудня 2015 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням положень ст.ст. 75,76 КК України, до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з випробувальним строком на 3 (три) роки,
про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку, -
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
представник
Слов`янського МВ філії
ДУ «Центр пробації» ОСОБА_5 ,
Засуджений ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
03 січня 2019 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшло подання Слов`янського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Донецькій області про звільнення ОСОБА_3 від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку з тих підстав, що за період іспитового строку він повторного злочину не вчинив, однак має випадок невиконання обов`язків покладених на нього судом, та неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності.
Зазначено також, що за даними управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП в Донецькій області, відносно засудженого ОСОБА_3 , 07 травня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесена інформація щодо повідомлення останньому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та 11 грудня 2017 року до ЄРДР внесена інформація щодо повідомлення ОСОБА_3 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України.
Враховуючи, що на день закінчення іспитового строку випробування засуджений ОСОБА_3 має попередження за невиконання обов`язків, покладених на нього судом, після якого виконував покладені на нього обов`язки та відносно нього не надходив обвинувальний вирок, який би підтверджував його винуватість у вчиненні нового злочину, керуючись ч. 1 ст. 78 КК України, ч. 2 ст. 165 КВК України, та ч. 9 ст. 537 КПК України, ініціатор подання просив суд звільнити ОСОБА_3 від покарання призначеного йому вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 грудня 2015 року.
Представник Слов`янського МРВ філії ДУ «Центр пробації»у судовому засідання подання про звільнення ОСОБА_3 від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку підтримав та наполягав на його задоволенні.
У судовому засіданні прокурор проти задоволення подання про звільнення ОСОБА_3 від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку заперечував, оскільки вважає, що з матеріалів справи вбачається вчинення засудженим у період іспитового строку нового злочину.
Засуджений ОСОБА_3 у судовому засіданні подання Слов`янського МРВ філії ДУ «Центр пробації» підтримав, наполягав на його задоволенні, та просив звільнити його від покарання призначеного вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 грудня 2015 року.
Дослідивши подання та додані матеріали, суд приходить до переконання про можливість його задоволення.
Так, судом встановлено, що вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 грудня 2015 року ОСОБА_3 був засуджений за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, та на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки. Вирок набрав законної сили 29 січня 2016 року, та прийнятий до виконання Слов`янським МРВ філії ДУ «Центр пробації» 29 серпня 2016 року, заведена особова справа № 152/2016.
Згідно із постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія: БР № 816657, від 27 липня 2017 року, ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності, у виді штрафу, за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 132 КУпАП.
04 травня 2018 року засуджений ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності, у виді штрафу, за вчинення правопорушення передбаченого ст. 121-6 КУпАП.

Згідно із витягом з ЄРДР № 0001255 від 07 травня 2016 року, 07 травня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесена інформація щодо вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, про підозру у вчиненні яких повідомлено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначено, що за наслідками розслідування кримінального провадження обвинувальний акт був направлений до суду 30 червня 2016 року.
Згідно із ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15 серпня 2018 року, виправдувальний вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2017 року, яким ОСОБА_3 був визнаний невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, за недоведеністю вчинення ним зазначених кримінальних правопорушень, був скасований і призначений новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.
Відповідно до п. 9 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання як звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку.
Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 5, 8, 9 частини першої статті 537 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.
Зі змісту ч. 3 ст. 75 та ч. 1 ст. 78 КК України, через використання словосполучень «не вчинить нового злочину» та «виконає покладені на нього обов`язки», випливає, що однією з обов`язкових передумов для звільнення засудженого від відбування покарання згідно з цими статтями кримінального закону є не вчинення останнім у період іспитового строку, визначеного судом, нового злочину. При цьому констатувати вчинення такого нового злочину цією особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може виключно суд у порядку, визначеному законом.
Доки вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду особа відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК та ч. 1 ст. 17 КПК України вважається невинуватою.
Наведені норми чинного законодавства закріплюють один із основоположних принципів кримінального судочинства - презумпцію невинуватості, відповідно до якого ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню, інакше як за вироком суду й у порядку, визначеному законом. Будь-яке втручання у права людини має ґрунтуватися на положеннях закону, а отже, - відповідати принципу законності, який передбачає абсолютний правовий захист та є засадничим компонентом правової системи.
Принцип презумпції невинуватості закріплений також у багатьох міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та які відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-ІV «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України. Так, у ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Згідно із п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься й у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Конвенція).
У цьому аспекті слід зазначити, що правильне розуміння вимог Конвенції розкривається у рішеннях Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), що містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав. Так, ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегеу і Джабардо проти Іспанії» зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.
Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що відмова у задоволенні подання представника уповноваженого органу з питань пробації щодо звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку зі спливом визначеного судом іспитового строку виключно з мотивів, що в ЄРДР міститься інформація про повідомлення цій особі про підозру у вчиненні нового злочину, чи перебування в провадженні суду кримінального провадження відносно неї, є такою, що не ґрунтується на вимогах закону, порушує засадничий принцип презумпції невинуватості та може трактуватися як передчасне висловлювання судом думки щодо винуватості особи у скоєному.
Наведене кореспондується з практикою судової палати у кримінальних справах ВССУ. Так, в ухвалі від 11 жовтня 2012 року у справі № 5-4043км12 колегія суддів судової палати у кримінальних правах ВССУ зазначила, що в матеріалах справи відсутній вирок суду, яким визнано винною та засуджено особу за вчинення злочину, передбаченого ст. 128 КК, про що вказує прокурор у своїй касаційній скарзі, а тому його доводи про те, що судом першої інстанції було неправильно застосовано кримінальний закон при звільненні особи від покарання, є безпідставними та свого підтвердження не знайшли.
У підсумку суд зазначає, що з представлених суду матеріалів встановлено, що засуджений ОСОБА_3 у період іспитового строку, призначеного йому вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 грудня 2015 року був притягнутий до адміністративної відповідальності. 07 травня 2016 року до ЄРДР була внесена інформація щодо вчинення ОСОБА_3 кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, та за наслідками розслідування кримінального провадження, 30 червня 2016 року, до суду був направлений обвинувальний акт відносно нього. В судовому засіданні встановлено, що випадки невиконання засудженим обов`язку з`являтися на реєстрацію до органу пробації були пов`язані у зв`язку із його затриманням по вищевказаному кримінальному провадженню, а також у зв`язку з тим, що вирішувалось питання про передання його особової справи до органу пробації в м. Слов`янську. Наведені обставини підтверджені в судовому засіданні представником органу пробації.
18 вересня 2017 року відносно ОСОБА_3 судом був ухвалений виправдувальний вирок яким ОСОБА_3 був визнаний невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України. Ухвалою суду апеляційної інстанції зазначений вирок був скасований, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 направлене на новий розгляд до суду першої інстанції.
Таким чином, аналіз наведених законодавчих норм та встановлених обставин у справі свідчить про протиправність висновку про те, що ОСОБА_3 у період іспитового строку вчинив новий злочин. Посилання прокурора на перебування в провадженні суду кримінального провадження відносно ОСОБА_3 , та його доводи про те, що зазначена особа вчинила злочин протягом іспитового строку, встановленого вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 грудня 2015 року, є безпідставними, оскільки лише наявність обвинувального вироку суду, що набрав законної сили, свідчила б про вчинення ОСОБА_3 нового злочину протягом встановленого йому іспитового строку, що в свою чергу, створило б підстави для відмови у звільненні засудженого від раніше призначеного йому покарання.
У зв`язку із наведеним, з урахуванням того, що іспитовий строк встановлений засудженому ОСОБА_3 вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 грудня 2015 року закінчився, а засуджений виконав покладені на нього обов`язки, і на момент закінчення іспитового строку у суду відсутні відомості про те, що існує вирок суду, який набув законної сили, та яким встановлено винність ОСОБА_3 у вчиненні ним злочину під час іспитового строку, суд приходить до висновку про обґрунтованість подання Слов`янського МРВ філії ДУ «Центр пробації» та необхідність його задоволення.
Суд наголошує на тому, що відмова у задоволенні подання органу пробації про звільнення ОСОБА_3 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням встановленого йому іспитового строку, хоч і не має жорстких наслідків, як то позбавлення волі, тощо, разом з тим, ставить засудженого у довготривалий невизначений стан, за яким він не може вести повноцінне соціальне життя. На думку суду, така невизначеність особи у її соціальному стані, є непропорційним втручанням держави в особисте життя особи. При цьому, суд звертає увагу, що у чинному КПК України передбачена процесуальна можливість та відповідні інститути, за якими у разі прийняття судом обвинувального вироку, держава може виконати функцію переслідування та неминучості призначеного покарання.
На підставі наведеного, керуючись ст. 78 КК України ст.ст. 537, 539 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Подання Слов`янського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Донецькій області відносно ОСОБА_3 про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку задовольнити.
Звільнити ОСОБА_3 від покарання призначеного йому вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 грудня 2015 року за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області.
Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє її виконання, крім випадків встановлених КПК України.
Ухвалу складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.
Повний текст ухвали проголошений 21 травня 2019 року, о 16 год. 00 хв.

Суддя Слов`янського
міськрайонного суду
Донецької області ОСОБА_1