Справа №577/3069/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/294/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09 липня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

У поданій апеляційній скарзі, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання старшого слідчого СВ Конотопського ВП ГУНП в Сумській області та накласти арешт на посіви сільськогосподарської культури «кукурудза» на земельній ділянці з кадастровим номером: :02:001:5674 площею 24 га, на території Мельнянської сільської ради Конотопського району Сумської області (за межами населеного пункту), категорії земель сільськогосподарського призначення, позбавивши особу, яка самовільно володіє даним посівом, права відчуження, розпорядження та користування даним посівом кукурудзи. Врожай кукурудзи, який зростає на цих земельних ділянках є фактично речовим доказом самовільного зайняття ділянок для сільськогосподарських потреб та фактично є об`єктом кримінального правопорушення, набутим у наслідок вчинення злочину. Крім того, відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року, ст. ст. 90, 96, 212 Земельного кодексу України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки повертаються їх власникам або землекористувачам з передачею останнім незібраного врожаю без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Необхідність арешту врожаю кукурудзи полягає у запобіганні можливості її приховування, пошкодження, знищення, перетворення, відчуження, зокрема її збору підприємством або особою, яка здійснила її незаконний посів.

09 липня 2019 року слідчий суддя Конотопського міськрайонного суду Сумської області розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Конотопського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Конотопської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна, постановив ухвалу, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Конотопського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000526 від 28травня 2019 року про арешт майна, відмовлено.

Слідчий суддя мотивував постановлену ухвалу тим, що клопотання слідчого не містить обґрунтування факту самовільного зайняття земельних ділянок, крім того у клопотанні відсутні дані про дії які має вжити слідчий з метою не допущення псування урожаю.

Також, слідчим суддею зазначено, що оскільки санкція частини 1 статті 197 1 КК України не передбачає конфіскації, тому відшкодування затрат понесених власником землі, за час незаконного користування землями іншими особами, має здійснюватися в порядку цивільного судочинства.

Крім того, на думку слідчого судді, арешт саме посівів не відповідає судовій практиці Європейського суду з прав людини, так як такі заходи забезпечення кримінального провадження порушують баланс між інтересами суспільства та інтересами окремої особи.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка вимоги поданої апеляційної скарги підтримала, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, Конотопським ВП ГУНП в Сумській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000526, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що у ході проведення перевірки за фактом незаконної обробки земельних ділянок на території Мельнянської сільської ради Конотопського району Сумської області було встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки з кадастровим номером: :02:001:5674 площею 24 га.

У ході проведення слідчим огляду земельної ділянки 22 травня 2019 року за кадастровим номером: :02:001:5674 площею 24 га було встановлено факт їх засіву сільськогосподарською культурою.

Крім того, слідчий повторно 25 червня 2019 року провів огляд вище зазначеної земельної ділянки, однак вже за участю інженера землевпорядника, та зафіксував за допомогою технічного приладу точні межі земельної ділянки, а також факт дозрівання посадженої на ній кукурудзи.

Саме на оглянуту земельну ділянку, загальною площею 24 га, з посівами на ній сільськогосподарської культури кукурудзи, слідчий просив накласти арешт.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, ч. 2 зазначеної статті 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Речовим доказом у розумінні ст. 98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів дійшла висновку, що посіви кукурудзи, якими засіяна земельна ділянка з кадастровим номером: :02:001:5674 площею 24 га, критеріям ст. 98 КПК України, у контексті кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, не відповідає, а запропонований органом досудового розслідування захід забезпечення кримінального провадження є не відповідним предмету злочину, що розглядається у рамках даного кримінального провадження.

Крім того, звертає на себе увагу той факт, що в рамках цього кримінального провадження, починаючи з 28 травня 2019 року, нікому про підозру повідомлено не було, цивільний позов заявлений не був, а санкція ч. 1 ст. 197-1 КК України не передбачає конфіскації або спеціальної конфіскації.

Також, для обґрунтування необхідності накладення арешту слідчим не було надано доказів на підтвердження наявності значної шкоди, від самовільного зайняття земельної ділянки, оскільки остання є обов`язковою складовою об`єктивної сторони складу даного кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано звернув увагу на те, що слідчим не додано до клопотання відповідних доказів, які у своїй сукупності об`єктивно підтверджували б викладені у цьому клопотанні обставини, та свідчили б про доцільність накладення арешту на вищевказане майно. У тому числі, слідчим не доведено, яким чином посіви кукурудзи можуть мати значення речового доказу у кримінальному правопорушенні, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, при тому що даний злочин відноситься до злочинів з матеріальним складом, так як доведенню у кримінальному провадженні підлягає саме самовільне зайняття земельної ділянки із заподіянням значної шкоди.

Само по собі наявність у матеріалах провадження постанови слідчого про визнання речовими доказами посівів сільськогосподарської культури, не може бути враховано, як мета для накладення арешту у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Посилання прокурора у поданій апеляційній скарзі, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження призведе до втрати, зникнення, знищення чи перетворення речового доказу не знаходять свого підтвердження у матеріалах кримінального провадження.

Крім того, клопотання слідчого не узгоджується з вимогами ст. 171 КПК України щодо необхідності зазначення точної кількості та індивідуальних характеристик майна, про арешт якого йдеться у клопотанні, розмір завданої значної шкоди її законному володільцю або власнику на момент подання клопотання слідчим не встановлено, що є обов`язковою вимогою при вирішенні зазначеного питання для з`ясування співмірності вартості майна на яке накладається арешт і завданої шкоди. Орган досудового розслідування, в порушення ч. 5 ст. 132, ч. 2 ст. 171 КПК України, не додав до клопотання матеріали, які б підтверджували вартість посівів кукурудзи, якою засіяні та яка вирощується на зазначеній земельній ділянці, не визначено стан розвитку та стадія зрілості посівів, шляхи збереження і збору врожаю.

Отже, на думку колегії суддів, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, у порядку статей 170 - 173 КПК України, з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив розумність та співрозмірність обмеження права власності з потребами кримінального провадження, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, оскільки надані матеріали не доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не вбачається.

З урахуванням викладеного, ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, з викладених у ній доводів, як необґрунтовану - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 167, 170, 172, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09 липня 2019 року про відмову у арешті майна, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - без задоволення

Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4