КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 31 липня 2019 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року,

за участі: прокурора ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління процесуального керівництва Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 та накладено арешт із забороною користування та розпорядження на грошові кошти в сумі 24 600 гривень (купюри номіналом 500 українських гривень у кількості 9 (дев`ять) штук, купюри номіналом 200 українських гривень у кількості 93 (дев`яносто три) штуки, купюри номіналом 100 українських гривень у кількості 15 (п`ятнадцять) штук), 3600 доларів США (купюри номіналом 100 доларів США у кількості 34 (тридцять чотири) штуки, купюра номіналом 50 доларів США у кількості 1 (одна) штука, купюри номіналом 20 доларів США у кількості 6 (шість) штук, купюра номіналом 10 доларів США у кількості 1 (одна) штука, купюри номіналом 5 доларів США у кількості 4 (чотири) штуки), 20 євро (купюра номіналом 20 Євро у кількості 1 (одна) штука), які вилучені 22 травня 2019 року під час обшуку за місцем проживання начальника фінансової служби військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування рішення, слідчий суддя зазначив про наявність підстав для задоволення клопотання, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не погоджуючись з таким рішенням, адвокат ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.
Щодо строку апеляційного оскарження зазначає, що ухвалу слідчого судді ОСОБА_6 отримала лише 19 червня 2019 року, після того як дізналася про її існування.
Автор апеляційної скарги вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з істотним порушенням кримінального процесуального закону, є незаконною та необґрунтованою.
Звертає увагу на те, що прокурором в клопотанні та слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі просто формально перераховані мета та всі підстави для арешту майна, передбачені ст. ст. 167, 170, 171, 173 КПК України. Ані з клопотання, ані з оскаржуваної ухвали не вбачається доведеною обставина, що майно, на яке накладено арешт, було отримано внаслідок вчинення злочину.
Стверджує, що слідчий суддя не зазначив, яким чином вилучені грошові кошти мають відношення до кримінального провадження та підпадають під ознаки визначені у ч. 1 ст.98 КПК України.
Окрім того, адвокат наголошує, що прокурор в своєму клопотанні свідомо ввів в оману суд щодо займаної посади ОСОБА_6 «призначивши» її начальником фінансової служби військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що насправді не відповідає дійсності.

Адвокат ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання його завчасно проінформовано, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дане провадження за відсутності адвоката ОСОБА_5 , що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405, ч. 1 ст. 172 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів судового провадження вбачається, що розгляд клопотання прокурора відбувався за відсутності власника майна та його представника, копію ухвали ОСОБА_6 отримала 19 червня 2019 року, про що свідчить розписка, апеляційна скарга подана 24 червня 2019 року, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне поновити пропущений строк на апеляційне оскарження.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 10 жовтня 2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000608, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи Національної гвардії України, в тому числі ОСОБА_6 , шляхом зловживання службовим становищем, вчиняють розкрадання грошових коштів під час закупівлі робіт з модернізації програмного забезпечення Автоматизованої системи управління військовими ресурсами « ІНФОРМАЦІЯ_1 », у великих розмірах.

25 травня 2019 року на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 26 квітня 2019 року проведено обшук за місцем проживання начальника фінансової служби військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_6 , а саме у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого, серед іншого, вилучено: грошові кошти в сумі 24 600 гривень (купюри номіналом 500 українських гривень у кількості 9 (дев`ять) штук, купюри номіналом 200 українських гривень у кількості 93 (дев`яносто три) штуки, купюри номіналом 100 українських гривень у кількості 15 (п`ятнадцять) штук), 3600 доларів США (купюри номіналом 100 доларів США у кількості 34 (тридцять чотири) штуки, купюра номіналом 50 доларів США у кількості 1 (одна) штука, купюри номіналом 20 доларів США у кількості 6 (шість) штук, купюра номіналом 10 доларів США у кількості 1 (одна) штука, купюри номіналом 5 доларів США у кількості 4 (чотири) штуки), 20 євро (купюра номіналом 20 Євро у кількості 1 (одна) штука).
31 травня 2019 року прокурор другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління процесуального керівництва Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, яке вилучено 22 травня 2019 року під час обшук за місцем проживання начальника фінансової служби військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_6 , у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року вказане клопотання було задоволено.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням слідчого судді з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000608, про накладення арешту на майно, яке було вилучено 22 травня 2019 року під час обшук за місцем проживання начальника фінансової служби військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_6 , у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 ., слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, про наявні достатні підстави для арешту зазначеного в клопотанні слідчого майна, оскільки виявлене та вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Крім того, вищезазначене майно у даному кримінальному провадженні визнано речовими доказами відповідно до постанови заступника начальника відділу ГСУ НП України від 23 травня 2019 року (а.с.112).
Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у діяльність ОСОБА_6 , з потребами кримінального провадження.
Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Тому, посилання автора апеляційної скарги на те, що слідчим суддею було безпідставно та всупереч ст. 170 КПК України накладено арешт на майно, яке було вилучено 22 травня 2019 року під час обшук за місцем проживання начальника фінансової служби військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_6 , у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки арешт на вказане майно накладено з правових підстав, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України.

Крім того, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Як вбачається з ухвали, слідчий суддя дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

Доводи апеляційної скарги адвоката про те, що прокурор в своєму клопотанні ввів в оману суд щодо займаної посади ОСОБА_6 , - не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони не є предметом розгляду в даному судовому засіданні та підлягають перевірці при розгляді справи по суті.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, автором апеляційної скарги не надано та колегією суддів не встановлено. При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Крім того, відповідно до листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2013 року № 223-559/0/4-13, у разі подання особами, визначеними у ст. 174 КПК, скарги на ухвалу слідчого судді суду першої інстанції про арешт майна у зв`язку з необґрунтованістю його накладення, судді судів апеляційної інстанції мають перевірити, чи подавалось цими особами клопотання про скасування цього заходу забезпечення слідчому судді місцевого суду та в разі негативної відповіді на зазначене питання, можуть залишити ухвалу без змін. Іншими словами, з підстави необґрунтованості накладення арешту на майно, особи, перелік яких визначено у ч. 1 ст. 174 КПК, вправі звернутися до слідчого судді суду першої інстанції із клопотанням про скасування ним своєї ухвали (абз. 2 ч. 2 ст. 174 КПК), а уже потім, у разі незгоди з прийнятим рішенням, вправі оскаржити ухвалу про арешт майна в апеляційному порядку згідно зі ст. 309 КПК.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Поновити адвокату ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , строк на апеляційне оскарження.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року, якою задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління процесуального керівництва Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 та накладено арешт із забороною користування та розпорядження на грошові кошти в сумі 24 600 гривень (купюри номіналом 500 українських гривень у кількості 9 (дев`ять) штук, купюри номіналом 200 українських гривень у кількості 93 (дев`яносто три) штуки, купюри номіналом 100 українських гривень у кількості 15 (п`ятнадцять) штук), 3600 доларів США (купюри номіналом 100 доларів США у кількості 34 (тридцять чотири) штуки, купюра номіналом 50 доларів США у кількості 1 (одна) штука, купюри номіналом 20 доларів США у кількості 6 (шість) штук, купюра номіналом 10 доларів США у кількості 1 (одна) штука, купюри номіналом 5 доларів США у кількості 4 (чотири) штуки), 20 євро (купюра номіналом 20 Євро у кількості 1 (одна) штука), які вилучені 22 травня 2019 року під час обшуку за місцем проживання начальника фінансової служби військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/824/4018/2019 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_9 Доповідач: ОСОБА_8