Дата документу 29.05.2019 Справа № 331/2037/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/807/484/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 331/2037/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 травня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 травня 2019 року задоволено скаргу адвоката ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , в порядку ст.206 КПК України на незаконне тримання під вартою. Постановлено негайно звільнити з-під варти ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка утримається під вартою в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор».

Згідно зі змістом судового рішення, адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя зі скаргою в порядку в порядку ст.206 КПК України на незаконне тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор».

В обґрунтування скарги зазначено, що вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2019 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України і остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі.

Вказаним вироком, на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано обвинуваченій ОСОБА_8 в строк відбування покарання, строк її попереднього ув`язнення за період з 13.09.2017 року до моменту постановлення вироку - 22.04.2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу у вигляді гримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

На момент винесення вироку, ОСОБА_8 вже знаходилась під вартою 3 роки 2 місяці 16 днів і строк відбування покарання закінчився 06.05.2019 року. Однак, адміністрацією слідчого ізолятору м. Запоріжжя, незважаючи на фактичне відбуття ОСОБА_8 призначеного покарання, останню не звільнено і вона продовжує незаконно утримуватися під вартою.

Вказані обставини, на думку заявника, свідчать про відсутність жодних підстав, які б могли обґрунтовувати подальше тримання ОСОБА_8 під вартою, що є порушенням цілої низки вимог чинного законодавства та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тому просив слідчого суддю негайно звільнити її з-під варти в порядку ст.206 КПК України.

Задовольняючи скаргу адвоката слідчий суддя в ухвалі зазначив, що строк відбування покарання, призначений ОСОБА_8 за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2019 року закінчився 04.05.2019 року, обставин, які б свідчили про наявність підстав для подальшого її тримання під вартою, під час судового розгляду не встановлено, зокрема, представником ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» іншого судового рішення, яке набрало законної сили, що передбачає наявність підстав для позбавлення ОСОБА_8 свободи, не надано, а тому прийшов до висновку, що скаргу адвоката ОСОБА_7 необхідно задовольнити.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на незаконність ухвали слідчого судді у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування доводів зазначає, що відповідно до КПК України розгляд скарг в порядку ст.206 цього Кодексу передбачений на стадії досудового провадження з метою забезпечення додержання прав затриманої особи.

У той же час, з матеріалів провадження вбачається, що ухвала слідчим суддею Жовтневого районного суду м. Запоріжжя винесена на іншій стадії кримінального провадження - судового провадження, а саме між проголошенням судового рішення та його апеляційного перегляду. На даній стадії діючий кримінальний процесуальний Кодекс взагалі не передбачає будь-якого порядку звернення та розгляду заяв за ст.206 КПК України, крім підготовчого засідання, в тому числі і шляхом подальшого оскарження прийнятих судами рішень у випадку непогодження із ними.

Крім того, у матеріалах провадження відсутні належні докази завчасного повідомлення про дату та час розгляду скарги прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , чим також істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу слідчого судді, провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 закрити.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; прокурора на підтримання апеляційної скарги; обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника-адвоката ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно із ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність.

Згідно з ч.1 ст.206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Частиною 2 статті 206 КПК України передбачено, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Відповідно до вимог ч.3 ст.206 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Як встановлено слідчим суддею та перевірено судом апеляційної інстанції, вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2019 року ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2016 року та остаточно призначено покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з моменту затримання, а саме, з 13 вересня 2017 року. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк її попереднього ув`язнення в період з 13 вересня 2017 року до моменту постановлення вироку, а саме до 22.04.2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_8 залишено без змін у вигляді тримання під вартою. На даний момент вказаний вирок законної сили не набрав. Таким чином на момент розгляду слідчим суддею клопотання ОСОБА_8 відбула призначене судом покарання у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі, строк закінчився 04 травня 2019 року.

Відповідно до ч.5 ст.206 КПК України, незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; неперевищення граничного строку тримання під вартою; відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується в висновками слідчого судді, що на момент розгляду клопотання адвоката ОСОБА_7 обвинувачена ОСОБА_8 відбула покарання призначене вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2019 року, обставин, які б свідчили про наявність підстав для подальшого її тримання під вартою, під час судового розгляду не встановлено, представником ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» іншого судового рішення, яке набрало законної сили, що передбачає наявність підстав для позбавлення ОСОБА_8 волі, не надано, а тому слідчий суддя приходить до правильного висновку про звільнення обвинуваченої з-під варти.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що розгляд скарг в порядку ст.206 КПК України передбачений на стадії досудового провадження, а не після проголошення вироку під час апеляційного перегляду, колегія суддів не приймає до уваги через наступне.

Дійсно, ухвала слідчим суддею винесена на іншій стадії кримінального провадження судового провадження, а саме між проголошенням судового рішення та його апеляційного перегляду. На даній стадії діючий кримінальний процесуальний кодекс не передбачає будь-якого порядку звернення та розгляду заяв за ст.206 КПК України, хоч і не забороняє такого звернення.

Отже, державою не встановлено будь-якого механізму захисту основних прав та свобод осіб при розгляді заяв в порядку ст.206 КПК України на стадії судового провадження, проте кожен має право розраховувати, що до нього буде застосована належна правова процедура. Відповідно до ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Також, відповідно до вимог ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

В свою чергу, відповідно до вимог п.18 ст.3 КПК України, слідчий суддя - це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Тобто, за змістом вказаної норми однією з головних функцій слідчого судді є насамперед здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів учасників кримінального провадження.

Таким чином, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, відповідає вимогам ст.ст.307, 370 КПК України. Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 травня 2019 року, якою задоволено скаргу адвоката ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , в порядку ст.206 КПК України на незаконне тримання під вартою та постановлено негайно звільнити з-під варти ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка утримається під вартою в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», - без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4