УХВАЛА
18 червня 2019 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Боярка Київської області,
громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за
адресою:
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 .
Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 березня 2019 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.
Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_5 на її користь 20000 грн. 00 коп. моральної шкоди.
У задоволенні вимог про відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, відмовлено.

В доводах апеляційної скарги потерпіла ОСОБА_8 , не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, вважає, що вирок суду повинен бути змінений в частині не задоволення її всіх позовних вимог до обвинуваченого.
Апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції не взято до уваги квитанції, чеки, що підтверджують доводи, викладені нею в цивільному позові, який вона неодноразово уточнювала в бік збільшення.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 травня 2017 року приблизно в17 год. 15 хв. ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Ланос», номерний знак НОМЕР_1 , рухався автодорогою Святопетрівське - Боярка у напрямку м. Боярка.

На ділянці автодороги Святопетрівське Боярка, поблизу логістичного центру «Амтел», за адресою: с. Білогородка, вул. Компресорна, буд. 3, ОСОБА_5 в порушення п.п 1.5, 2.3 (б), 12.3, 12.9 (б) Правил дорожнього руху (далі ПДР) України проявив неуважність, не слідкував за дорожньою обстановкою та її зміною, не обрав безпечної швидкості руху, перевищив обмеження швидкості на ділянці дороги, де встановлено дорожній знак 3.29 «Обмеження швидкості 70 км/год», внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка переходила проїжджу частину справа наліво відносно напрямку руху автомобіля по регульованому пішохідному переходу на забороняючий сигнал світлофора.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості

Під час апеляційного розгляду прокурор, обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступного.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

В той же час потерпіла ОСОБА_8 не погоджується з рішенням суду щодо розгляду цивільного позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_8 подала до суду першої інстанції цивільний позов про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП, зокрема про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 на її користь матеріальної шкоди в розмірі 30293 грн. 57 коп., моральної шкоди в розмірі 44690 грн. 26 коп. та судових витрат в розмірі 15000 грн. 00 коп.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Ланос», номерний знак НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності та цивільно-правова відповідальність якого застрахована в приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа воєнна іншурас груп», допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , що призвело до отримання останньою тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Колегія суддів зазначає, що страховою компанією «Українська страхова компанія «Княжа воєнна іншурас груп» відшкодовано потерпілій 111504 грн. 47 коп., зокрема з яких 48594 грн. 73 коп. витрати, пов`язані з лікуванням, 57600 грн. 00 коп. шкода, пов`язана зі стійкою втратою працездатності та 5309 грн. 74 коп. моральна шкода, що підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження даними (а.п. 137- 144, 159 163 т. 2).
Відповідно до ст. 1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати недостатньо (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 відшкодував потерпілій до ухвалення вироку судом першої інстанції 23000 грн. в рахунок матеріальної шкоди (а.п. 169 172 т. 2).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з урахуванням доказів, наданих потерпілою на підтвердження заподіяння злочином шкоди, у суду відсутні підстави для додаткового відшкодування матеріальної шкоди з обвинуваченого.
Що стосується позовних вимог потерпілої ОСОБА_8 про відшкодування їй моральної шкоди, то колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції на користь потерпілої стягнуто з страхової компанії «Українська страхова компанія «Княжа воєнна іншурас груп» моральну шкоду в розмірі 5309 грн. 74 коп. та 2000 грн. з обвинуваченого ОСОБА_5 .
Відповідно до вироку, потерпілій ОСОБА_8 страховою компанією «Українська страхова компанія «Княжа воєнна іншурас груп» відшкодовано потерпілій 111504 грн. 47 коп. та обвинуваченим ОСОБА_5 43000 грн., що становить загальну суму 154504 грн. 47 коп., проте як вбачається з цивільного позову, потерпіла ОСОБА_8 просила стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду в розмірі 65517 грн. 88 коп., моральну шкоду в розмірі 44690 грн. 26 коп. та судові витрати в розмірі 15000 грн. 00 коп., що загалом становить 125208 грн. 14 коп.

З огляду на це, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до матеріалів кримінального провадження, потерпілій відшкодовано більше, ніж вона заявляла в цивільному позову до суду першої інстанції, а тому судом обґрунтовано цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог потерпілої ОСОБА_8 про відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, оскільки потерпілою не надано ані суду першої інстанції, ані апеляційному доказів про оплату гонорару своєму адвокату.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.
Керуючись, ст. ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Києво-Святошинського мрайонного суду Київської області від 27 березня 2019 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,. визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3