Житомирський апеляційний суд
Справа №284/53/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю
секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченої: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

потерпілого: ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000163 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 04 вересня 2017 року, яким засуджено

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Червеневе, Мукачівського

району, Закарпатської області, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

-за ч. 1 ст.121 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.ст. 75,76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 (два) роки та покладено на неї обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_6 не обирався до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_6 на користь департаменту фінансів Житомирської ОДА витрати на лікування потерпілого ОСОБА_9 в розмірі 12914,88 грн.

Стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 6410,37 грн. та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Речові докази: пляшку з пальним, простирадло, матрац ватний, чоловічі труси зі слідами горіння та одяг потерпілого ОСОБА_9 , що зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Народницького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ухвалено знищити.

в с т а н о в и л а:

Як встановив суд першої інстанції, 20 вересня 2015 року, біля 23 години, перебуваючи в будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , маючи умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, під час сварки, яка виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, взяла у веранді будинку пластикову пляшку наповнену рідиною з запахом бензину та облила ним лежачого на ліжку у спальній кімнаті цього ж будинку ОСОБА_9 , і запаливши сірник, підпалила розлиту на нього рідину з характерним запахом бензину, спричинивши таким чином йому опіки полум`ям.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №270 від 26.11.2015 року у ОСОБА_9 встановлено наявність наступних тілесних ушкоджень: опік полум`ям ІІ-ІІІ АБ ступеня тулубу (грудної клітки на передній та задній поверхнях, передньої черевної стінки, поперекової ділянки), лівого плеча, лівої сідниці, обох стегон на площі 42% (14%), які ускладнились розвитком опікової хвороби і які за ступенем тяжкості відноситься до категорії тяжких по критерію небезпеки для життя в момент їх спричинення.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації та доведеності її вини вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість.

Вказує, що обвинувачена ОСОБА_6 в судовому засіданні щиро не розкаялась, вину визнала частково, належних висновків для себе не зробила, а тому вважає, що дані про її щире каяття у вчиненні злочину в матеріалах провадження відсутні.

Крім цього, зазначає, що суд визначаючи обставиною, що пом`якшує покарання, активне сприяння розкриттю злочину, не взяв до уваги те, що обвинувачена ОСОБА_6 під час судового розгляду змінила свої показання щодо фактичних обставин скоєння злочину, намагалася уникнути від кримінальної відповідальності. Показання обвинуваченої ОСОБА_6 спростовані висновком комісійної судово-медичної експертизи від 05.12.2016 року. В матеріалах провадження відсутні підтверджуючі документи про надання обвинуваченою потерпілому матеріальної допомоги, остання лише запевнила, що потерпілому готова відшкодувати матеріальну шкоду.

Суд першої інстанції не врахував, тяжкість вчиненого злочину (злочин віднесено до категорії тяжких), що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, наслідки, а саме отримання потерпілим ОСОБА_9 опіків полум`ям 42% загальної площі тіла, що викликали тривалий час його лікування та важкі фізичні та моральні страждання, думку потерпілого, який просив призначити обвинуваченій сувору міру покарання.

Просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати та ухвалити новий ворок, яким визнати її винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України та призначити їй покарання - 6 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу прокурора, заперечення обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованими і законними та апелянтом не оспорюються.

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України.

Відповідно до приписів ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Як випливає зі змісту ст. 75 КК України, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.

Суд першої інстанції звільняючи ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України від призначеного покарання на думку колегії суддів не врахував вказані вимоги закону.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції було враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та наслідки, обставини що пом`якшують її покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та проживання на радіоактивно забрудненій території, відсутність обставин, що обтяжують її покарання, дані про особу обвинуваченої, яка вперше притягується до кримінальні відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, офіційно не працює, розлучена, на момент скоєння злочину мала на утриманні неповнолітню дитину, має хворобливий стан здоров`я та є постраждалою від наслідків Чорнобильської катастрофи.

Однак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер протиправних дій обвинуваченої, яка вчинила тяжкий злочин, умисно заподіяла потерпілому тяжкі тілесні ушкодження у суспільно небезпечний спосіб, думку потерпілого ОСОБА_9 , який наполягав на суворості покарання обвинуваченій, а також те, що вона суспільно корисною діяльністю не займається, не відшкодувала потерпілому завдану шкоду попри його тривале лікування, при цьому наполягала на отриманні потерпілим ОСОБА_9 опіків внаслідок нещасного випадку, що свідчить про те, що висновок суду про щире каяття обвинуваченої є помилковим.

З врахуванням зазначених обставин висновки суду першої інстанції про можливість застосування до обвинуваченої інституту умовного звільнення є необгрунтованими та такими, що суперечать загальним засадам покарання та його меті.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції, в частині призначеного покарання підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, неправильного застосування судом положень ст. 75 КК України.

Апеляційний суд вважає, що лише реальне покараная у виді позбавлення волі визначене судом першої інстанції за санкцією ч. 1 ст. 121 КК України буде достатнім та зможе забезпечити виправлення обвинуваченої та попередити вчинення нею та іншими особами нових злочинів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 04 вересня 2017 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: