Провадження №11-кп/801/882/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні подання начальника ДУ «Вінницька виправна колонія (№86)» ОСОБА_8 про умовно дострокове звільнення
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Скала Оратівського району Вінницької області, що до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, освіта середня, до засудження не працюючого, раніше неодноразово судимого:
08.06.2002 Оратівським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим стоком 1 рік;
13.12.2005 Оратівським районним судом Вінницької області за ст. 297 КК України до 3 місяців арешту;
09.03.2006 Оратівським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185., ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі,
15.04.2008 Крижопільським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 390, ст. 71 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі,
25.05.2010 Оратівським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 309, ст. 75 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;
31.05.2016 Оратівським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 122, ст. ст. 70, 71 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі;
14.09.2017 Оратівським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ст. 71, ч. 5 ст. 72 КК України до 3 років позбавлення волі,
від відбування покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Вінницької області від 14 грудня 2017 року за ч. 2, 3 ст. 185, ст. 70, ч. 1 ст. 71, ч. 1, 5 ст. 72 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання начальника ДУ «Вінницька виправна колонія (№86)» ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .
Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбуває покарання, призначене вироком Апеляційного суду Вінницької області від 14 грудня 2017 року за ч. 2, 3 ст. 185, ст. 70, ч. 1 ст. 71, ч. 1, 5 ст. 72 КК України у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі.
Початок строку 14.12.2017 року, кінець строку 14.01.2020 року, 3/4 строку засуджений відбув 30.03.2019 року.
Засуджений ОСОБА_7 до ДУ «Вінницька виправна колонія (№86)» прибув 02.01.2018 року із УВП №1 м. Вінниці. За період відбування покарання у Вінницькій ВК № 86 характеризується позитивно, працевлаштований днювальним СПС, не конфліктний, має одне дисциплінарне стягнення, яке погашене у встановленому законом порядку, двічі був заохочений адміністрацією установи.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2019 року у задоволенні клопотання начальника ДУ «Вінницька виправна колонія (№86)» ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 відмовлено.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2019 року та застосувати до нього ст. 81 КК України щодо умовно-дострокового звільнення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що, як він вважає, в матеріалах його особової справи допущено помилку, зокрема вказано, що 03.04.2012 року ОСОБА_7 був звільнений умовно-достроково від відбування покарання, однак ОСОБА_7 стверджує, що у цей період він взагалі не відбував покарання, а проживав за адресою: АДРЕСА_1 , в той час як покарання відбував його брат ОСОБА_9 і саме його було звільнено умовно-достроково.

Позиції учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_7 подану ним апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Прокурор ОСОБА_6 , посилаючись на те, що питання про умовно-дострокове звільнення ініційоване установою, де засуджений відбуває покарання, останній позитивно характеризується, не заперечував проти задоволення апеляційної скарги та клопотання начальника ДУ «Вінницька виправна колонія (№86)».

Мотиви суду
Заслухавши доповідача, засудженого, прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як визначено ч. 2 ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом.

Так, відповідно до вимог ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Крім того у п.п. 2, 17, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці та потреби в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Слід зазначити, що висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.
Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково, суд першої інстанції врахував кількість наявних у ОСОБА_7 судимостей, періодичність вчинення ним злочинів, що свідчить про стійку схильність засудженого до протиправної поведінки, не підтримання ним соціально - корисних зв`язків, тому, не зважаючи на позитивну характеристику та наявність заохочень, суд прийшов до переконання, що своєю поведінкою та ставленням до праці ОСОБА_7 не довів своє виправлення, а позитивна характеристика свідчить лише про бажання засудженого отримати пільги у виді умовно - дострокового звільнення, відбуття ним 3/4 строку призначеного покарання є недостатнім для його виправлення та перевиховання, оскільки на час розгляду клопотання не досягнуто мети покарання, передбаченої положеннями ст. 50 КК України. Разом з тим, посилання місцевого суду на те, що засуджений раніше вже був звільнений умовно-достроково, проте на шлях вправлення не став, вчинив новий умисний корисливий злочин є помилковим.
В ході апеляційного розгляду судом встановлено та підтверджується матеріалами справи те, що початок строку відбування покарання ОСОБА_7 - 25.11.2014 року, кінець - 02.01.2020 року.
До ДУ «Вінницька виправна колонія №86» засуджений прибув 02.01.2018 з ДУ «Установа виконання покарань (№1)», де за період тримання до дисциплінарної відповідальності не притягувався, адміністрацією установи не заохочувався.
За період відбування покарання в ДУ «Вінницька виправна колонія №86» характеризується позитивно, має одне дисциплінарне стягнення, яке погашене у встановленому законом порядку адміністрацією установи, станом на дату розгляду клопотання судом першої інстанції мав 2 заохочення.
Працевлаштований днювальним відділення СПС.
Згідно із довідкою від 09.04.2019 засудженому ОСОБА_7 11.09.2018 за відсутність на спальному місці під час нічної перевірки оголошено догану.
27.06.2018 та 29.03.2019 засудженому за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці а також за активну участь у роботі самодіяльних організацій СПС оголошено подяку.
Разом з тим, дані щодо заохочень та працевлаштованість мають важливе, проте не виключне значення при прийняті рішення про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання.
Із характеристики на засудженого також вбачається, що ОСОБА_7 вже неодноразово судимий, до нього раніше застосовувався інститут звільнення від відбування покарання, зокрема звільнення з випробуванням, проте він не скористався з наданої йому довіри з боку держави і не зробив для себе належних висновків, вчинивши нові злочини.
Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що те, що ОСОБА_7 , починаючи з 2002 року періодично вчиняє кримінальні правопорушення, раніше вже відбував покарання у виді позбавлення волі, не оцінив наданої йому довіри з боку держави у виді застосування до нього положень ст. 75 КК і не зробив для себе належних висновків, знову вчиняв нові злочини, характеризує засудженого як особу, яка схильна до протиправної поведінки, а вказана поведінка свідчить про відсутність належних висновків у засудженого щодо своєї поведінки.
Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що комісія установи відмовляла засудженому ОСОБА_7 як в переведенні до дільниці соціальної реабілітації відповідно до ст. 101 КВК України (протокол №12 від 13.06.2018), так і в заміні невідбутої частини покарання на більш м`яке (протокол №1 від 08.01.2019), як особі, що не стає на шлях виправлення.
Суд також вважає, що відсутність заперечень з боку прокурора проти задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення на стадії апеляційного перегляду, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, яким у задоволенні даного клопотання відмовлено.
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду переконана, що в матеріалах провадження відсутні такі ґрунтовні дані про поведінку засудженого та його особу, які свідчать, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним, так як минуло ще недостатньо часу для його виправлення та можливості умовно-дострокового звільнення.
На думку колегії суддів, поведінка засудженого ОСОБА_7 може свідчити лише про належне дотримання ним умов відбуття покарання, а не про сумлінність його поведінки, тому наявність у засудженого двох заохочень є недостатнім для оцінки ставлення до праці засудженого.
Відповідно до ч.1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки.
Прийняття рішення про умовно дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
На думку апеляційного суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.
Аналізуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання начальника ДУ «Вінницька виправна колонія (№86)» про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність ознак, які вказували б на виправлення засудженого.
Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийняті рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції повністю відповідають фактичним обставинам справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні подання начальника ДУ «Вінницька виправна колонія (№86)» про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2