Справа № 159/5029/18 Провадження №11-кп/802/452/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.125 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 жовтня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,, ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001661 від 30 липня 2018 року за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області 20 травня 2019 року,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Ковель Волинської області, українку, громадянку України, з вищою освітою, приватного підприємця, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , не судиму;
визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян), що відповідає 510 грн. (п`ятсот десять грн.).
Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 29 липня 2018 року, близько 19 год.00 хв., знаходячись на тротуарі перехресть вул. Драгоманова та бул. Л.Українки в м. Ковель, неподалік готелю «Лісова Пісня», що по бул. Л.Українки,12 в м. Ковель Волинської області, в ході конфлікту, який виник на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин, умисно нанесла руками близько п`яти ударів по лівій верхній кінцівці та правому плечу потерпілій ОСОБА_9 , чим спричинила останній тілесні ушкодження у вигляді множинних синців на всьому протязі лівої верхньої кінцівки та правого плеча, які згідно висновку експерта №157 від 22.08.2018 року, за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Своїми умисними діями, що виразились у завданні умисного легкого тілесного ушкодження, обвинувачена ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення (злочин) передбачене ч.1 ст.125 КК України.
Не погоджуючись з вироком суду обвинувачена ОСОБА_7 просить його скасувати, а кримінальне провадження у справі закрити в зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину. Зазначає, що судом передчасно прийнято рішення про її винуватість, оскільки при постановленні вироку не враховано її показання з приводу того, що ініціатором конфлікту була потерпіла ОСОБА_9 , а вона захищаючись та хаотично махаючи руками спричинила потерпілій легкі тілесні ушкодження, не мала умислу на спричинення потерпілій умисних легких тілесних ушкоджень. Також судом не дано належної оцінки показанням даним в судовому засіданні судмедекспертом ОСОБА_11 , який зазначив, що не виключена можливість отримання тілесних ушкоджень при захисті, зокрема якщо потерпіла ОСОБА_9 тримала її за волосся. Крім того, судом не надано належної оцінки отриманих нею тілесних ушкоджень та тим обставинам, що свідок ОСОБА_12 є зацікавленою особою, оскільки є матір`ю потерпілої і вони перебувають у близьких родинних стосунках.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав основні доводи апеляційної скарги, обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, прокурора, потерпілу ОСОБА_9 та її представника ОСОБА_10 , які апеляційну скаргу просили відхилити, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до такого висновку.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст.94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Із цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.
На думку апеляційного суду, судом першої інстанції при прийнятті рішення вказаних вимог закону дотримано.
Судом правильно встановлено фактичні обставини кримінального провадження та зроблено обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
У доводах, викладених в апеляційній скарзі, обвинувачена вказує, що судом передчасно прийнято рішення про її винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Однак, дані твердження спростовуються зібраними у встановленому законом порядку та перевіреними доказами, яким суд дав належну юридичну оцінку.
Обвинувачена ОСОБА_7 суду першої інстанції показала, що з потерпілою ОСОБА_9 на протязі останніх років перебуває в неприязних. 29 липня 2018 року вона разом з своєю племінницею перебували на подвір`ї храму де проходило богослужіння, коли воно завершилось то з храму вийшла потерпіла та побачивши її направилась до неї після чого в присутності інших розпочала конфлікт, в результаті якого її 14 річна племінниця злякалась та розплакалась і зателефонувала мамі в м.Луцьк щоб та її забрала. Через деякий час вона, знаючи місце проживання потерпілої вирішила зайти до неї на квартиру та порозмовляти з її батьками про негідну поведінку їх дочки. Не заперечувала, що стукала в двері проте їх ніхто не відкрив. Пізніше, у вечірню пору доби, коли вона проїжджала на автомобілі по вул. Грушевського в м. Ковелі то побачила потерпілу та її матір з малолітньою дитиною, а тому вирішила підійти до них та розповісти матері про негідну поведінку її дочки. В ході розмови з матір`ю розпочався конфлікт, остання її відштовхнула від себе. В цей час, потерпіла перебувала на відстані близько 5 метрів від них та раптового підбігла до неї, схватила руками за волосся, нанесла сильний удар в живіт. Вона в свою чергу захищалась її рухи були не сконцентровані, а хаотичні. Не виключає, що в результаті таких дій могли бути заподіяні потерпілій тілесні ушкодження проте вони жодним чином не нанесені умисно. Вказувала, що конфлікт фактично розпочала потерпіла.
Потерпіла ОСОБА_9 у суді першої інстанції ствердила, що тривалий час знайома з обвинуваченою ОСОБА_7 і що між ними склались неприязні стосунки. 29 липня 2018 року, в неділю, вона вранці перебувала в церкві на богослужінні, вийшовши з неї побачила обвинувачену, яка підійшла до неї та почала погрожувати, штовхатись висловлювати претензії в присутності багатьох людей. Після цього конфлікту вона прийшла додому, а через деякий час почула стукіт в двері, коли побачила обвинувачену їх не відкрила так як остання кричала, виражалась нецензурною лайкою, висловлювала погрози в її адресу та адресу батьків. Біля 19 год. вона та її матір з трьохрічною дитиною пішли на прогулянку. Йдучи по бульвару Л.України в м. Ковелі побачила обвинувачену, яка проїжджала автомобілем та зупинившись підбігла до них, при цьому кричала, висловлювалась нецензурною лайкою, штовхала матір. Коли її дитина розплакалась вона взяла останню на руки і тоді обвинувачена кулаками нанесла по її тілу 3-4 удари, заподіявши тілесні ушкодження, в тому числі в плече. Вона тримала дитину на руках та її захищала, тілесних ушкоджень у відповідь обвинуваченій не наносила. Після нанесених ударів відчула різкий біль, а тому пішла до травмпункту лікарні.

Свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції повністю підтвердила показання потерпілої, крім того зазначила, що в травмпункті знаходилась і обвинувачена ОСОБА_7 , яка прийшла за ними та продовжила там конфліктувати. Ствердила, що при нанесенні ударів потерпілій остання оборонялась, і не бачила щоб вона у відповідь наносила удари.

В суді першої інстанції свідок ОСОБА_13 показав, що в останню неділю липня 2018 року біля 20 год. вечора він йшов з роботи, до нього зателефонувала дочка, яка повідомила, щоб він терміново підійшов до готелю « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Коли він підійшов остання повідомила про побиття її ОСОБА_7 . Крім дочки, трьохрічного онука та його дружини, там перебувала також і обвинувачена, яка висловлювалась і в його адресу нецензурною лайкою, ображала і його та його родину всілякими словами. Ними була викликана поліція, але враховуючи що на виклик вони не поспішали, а поруч були люди він запропонував іти з місця пригоди. Проходячи по вул. Драгоманова вслід за ними на автомоблі слідувала і обвинувачена, яка через відкрите вікно продовжувала щось кричати в їх адресу,а тому вони змушені були піти на подвір`я багатоповерхових будинків. Після чого зайшли за покупками в магазин «Салют», а коли вийшли з нього то дочка повідомила про біль в ділянці нанесення ударів. Біля лікарні їх знову побачила обвинувачена, яка продовжувала їх обзивати, лаятись і т.п. Тоді ж, до них під`їхали працівники поліції і дочка була оглянута лікарями.

Відповідно до висновку експерта №157 від 22.08.2018 року, у потерпілої ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді множинних синців на всьому протязі лівої верхньої кінцівки та правого плеча, забою носа, які утворилися від дії тупого твердого предмета, можливо від удару (ударів) руками людини, та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Вищевказані тілесні ушкодження утворитись від самовільного падіння з висоти власного росту не могли; потерпіла ОСОБА_9 була розміщена до травмуючого предмету-передньою поверхнею тіла.
В судовому засіданні судово-медичний експерт підтвердив свій висновок.
Даний висновок експерта піддавати сумніву у апеляційного суду немає підстав.
Свідок ОСОБА_14 показала, що між обвинуваченою та потерпілою тривалий час існує конфлікт на ґрунті неприязних відносин. Влітку 2018 року, тобто в день конфлікту, її 14 річна дочка перебувала в м. Ковелі у обвинуваченої. Тоді ж, зателефонувала дочка та плачучи розповіла, що ОСОБА_7 вийшла з автомобіля, щоб поговорити з потерпілою і стала очевидцем бійки між ними. Коли приїхала в м. Ковель то зустрілась з обвинуваченою та стверджує, що на її тілі були синці.
Інших осіб, які б могли дати суду показання про обставини конфлікту не було, що також не заперечується сторонами.
Тому, аналізуючи показання потерпілої, свідків, висновок судово-медичного експерта та його показання в суді першої інстанції в їх сукупності, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, про те, що легкі тілесні ушкодження потерпілій були спричинені саме умисними діями обвинуваченої ОСОБА_7 в ході затіяного останньою конфлікту.
Наведеними доказами повністю спростовуються доводи апеляційної скарги обвинуваченої про те, що стороною обвинувачення не доведено її вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Доводи сторони обвинуваченої про те, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги показання свідка ОСОБА_12 , оскільки вона є матір`ю потерпілої, а тому зацікавлена в результатах розгляду справи, апеляційний суд також вважає надуманими і такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, адже вони є чіткими та послідовними і відповідають іншим матеріалам справи. Крім того, свідок ОСОБА_12 , перед наданням пояснень суду, попереджалась про кримінальну відповідальність за завідомо неправильне показання і відмову від давання показань (а.с.36).
Посилання апелянта на наявність у неї тілесних ушкоджень, що могли бути заподіяні під час конфлікту потерпілою не спростовують її вини і не є предметом розгляду даного кримінального провадження.
Відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Як вбачається із обвинувального акту щодо ОСОБА_7 , їй інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме умисне спричинення потерпілій ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень.
Як вбачається із оскаржуваного вироку суду, суд першої інстанції з повним дотриманням положень ч.1 ст.337 КПК України провів судовий розгляд щодо ОСОБА_7 в межах висунутого їй обвинувачення за ч.1 ст.125 КК України.
Таким чином, місцевий суд повно і всебічно дослідив усі докази, і оцінюючи їх в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов правильного висновку про кваліфікацію дій обвинуваченої за ч.1 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.
Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання обвинуваченій суд першої інстанції повністю дотримався вказаних вимог закону, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до приписів ст.12 КК України відносить до злочинів невеликої тяжкості, особу ОСОБА_7 , яка раніше до кримінальної відповідальності не притягалась, майновий та сімейний стан обвинуваченої, обставини при яких стався конфлікт, тривалість неприязних стосунків з потерпілою та причини таких стосунків, осудна.
Також судом було враховано і відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої та наявність обставини, яка її пом`якшує, а саме, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, а тому прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді мінімального штрафу передбаченого санкцією ч.1 ст.125 КК України.
На думку апеляційного суду, таке покарання, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів, як самою обвинуваченою, так і іншими особами.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області 20 травня 2019 року щодо неї - без змін.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий:

Судді: