ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1818/19 Справа № 175/1229/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10

представника потерпілого ОСОБА_11

розглянувши 18 листопада 2019 року у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро матеріали кримінального провадження № 0000916 за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинученого ОСОБА_7 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2019 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Петрівка, Ново-Миргородського району, Кіровоградської області,громадянина України,з середньою загальною освітою,одруженого, працюючого на посаді водія ФОП ОСОБА_12 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України та піддано кримінальному покаранню у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 (три) роки.
Позовні вимоги ОСОБА_10 , ОСОБА_9 до ПАТ «Страхова група «ТАС», ФОП ОСОБА_12 , третя особа: ОСОБА_7 задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_10 витрати на поховання у розмірі 11188 (одинадцять тисяч сто вісімдесят вісім гривень 00 коп.), майнову шкоду завдану в наслідок пошкодження транспортного засобу автомобіля SKODA OCTAVIA A5 реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 100000,00 (сто тисяч гривень 00 коп.), витрати пов`язані зі зберіганням автомобіля SKODA OCTAVIA A5 реєстраційний номер НОМЕР_1 в розмірі 1220,00 грн. (одна тисяча двісті двадцять гривень 00 копійок), моральну шкоду у розмірі 9600,00 грн. (дев`ять тисяч шістсот гривень 00 копійок).
Стягнуто з ФОП ОСОБА_12 на користь ОСОБА_10 майнову шкоду завдану в наслідок пошкодження транспортного засобу автомобіля SKODA OCTAVIA A5 реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 25189,53 (двадцять п`ять тисяч сто вісімдесят дев`ять гривень 00 копійок), матеріальні збитки пов`язані з розборкою автомобіля у розмірі 555,00 (п`ятсот п`ятдесят п`ять гривень 00 копійок), моральну шкоду у розмірі 250000,00 грн. (двісті п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок).
Стягнуто з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_9 шкоду завдану смертю годувальника, у розмірі 57600 грн.,
Стягнуто з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 9600,00 грн. (дев`ять тисяч шістсот гривень 00 коп.)
Стягнуто з ФОП ОСОБА_12 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 250000,00 грн. (двісті п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок) та шкоду завдану смертю годувальника у розмірі 76090,38 грн. (сімдесят шість тисяч дев`яносто гривень 38 коп.).
У задоволенні позову ОСОБА_10 , ОСОБА_9 в іншій частині відмовлено.
У задоволенні позову ОСОБА_13 до ПАТ «Страхова група «ТАС», ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 у рахунок відшкодування витрат на залучення експерта у розмірі 3254,52 грн. (703,68 грн. + 791,64 грн. +1759,20 грн.) на користь держави.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 у рахунок відшкодування витрат на залучення експерта за експертизу №291-17 від 22.02.2017 р. у розмірі 4952,00 грн. та на залучення експерта за експертизу №1484-17 від 27.03.2017 р. у розмірі 2971,20 грн. на користь держави.
У рахунок відшкодування витрат на залучення експерта стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 2500,00 грн. за проведення судово-товарознавчої експертизи №4102/17/УД від 21.02.2017 р.
Автомобіль SKODA OCTAVIA A5 реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_10 по розписці від 27 грудня 2016 року, - після набрання вироком законної сили вирішено залишити у його розпорядженні.
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2016 року на автобус «MAN 16.360» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_12 вирішено скасувати після набрання вироком законної сили.
Доля речових доказів вирішена у відповідності до вимог закону.
Цим вироком, дії ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, за ознаками дій, що виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть однієї особи, ОСОБА_14 , та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_13 .
За обставин встановлених судом та детально викладених у мотивувальній частині вироку, ОСОБА_7 , 03 грудня 2016 близько 16 години 40 хвилин, керуючи технічно справним автобусом «MAN 16.360» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_12 , та виконуючи обов`язки водія ФОП « ОСОБА_15 » згідно трудового договору від 03.03.2016, рухався по проїзній частині автодороги «Знам`янка - Луганськ - Ізварено». Відповідно до договору про здійснення нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, укладеного 22.11.2016 між фізичною особою підприємцем ОСОБА_12 та Кіровоградським обласним центром дитячої та юнацької творчості в особі директора ОСОБА_16 , перевозив в салоні вказаного автобусу пасажирів в кількості 42 осіб.
Під час руху приблизно о 16 годині 40 хвилин, 03 грудня 2016 року по проїзній частині автодороги «Знам`янка - Луганськ - Ізварено» на ділянці 184 км. + 800 м. Дніпровського району Дніпропетровської області, зі сторони с. Долинське в напрямку м. Дніпро, водій автобуса «MAN 16.360» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_7 , не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян та пасажирів, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів, щo змушували його порушувати вимоги Правил дорожнього руху України, проявляючи злочинну самовпевненість, та легковажно розраховуючи на відвернення наслідків, не врахував дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не обрав безпечну швидкість та не дотримувався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, в результаті чого втратив контроль над керуванням автобусу «MAN 16.360» реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Перебуваючи в некерованому стані виїхав на праве, відносно напрямку руху узбіччя та під час розвороту скоїв зіткнення лівою частиною керованого ним автобуса з правою передньою та з переходом по інерції в праву бічну частину автомобіля «SKODA OCTAVIA А5» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був припаркований на правому узбіччі проїжджої частини передньою частиною до рухаючогося автобуса «MAN 16.360» реєстраційний номер НОМЕР_2 та продовжуючи знаходитись в некерованому стані скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_14 , яка знаходилася з правого боку за напрямком руху автобуса за межами проїжджої частини дороги, після чого допустив перекидання зазначеного автобусу, в результаті якого пасажир автобуса ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження.
Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п. п. 1.3., 1.5., 2 3 б). 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:
п.1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими».п.1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків».
п.2.3. (б): «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі».
п.12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.».
п.13.1. «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу».
Порушення п. 12.1. та п. 13.1. Правил Дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_14 спричинено тілесні ушкодження: в лобній ділянці, праворуч, синець. На верхній та нижній повіках правого ока синець. У проекції спинки носу верхньої та середньої третини, синець. У проекції верхньої та нижньої повіки лівого ока синець. В лобній ділянці ліворуч, синець. На передній поверхні грудної клітини, ліворуч синець. В навколопупковій ділянці, посередині та незначно праворуч, сине внутрішній бічній поверхні правого стегна, в верхній третині, біля нижнього краю дахової складки синець. На передній та дещо внутрішній бічній поверхні правого стегна, у верхній та середній третині, численні (близько 20) синців. На передній поверхні правої гомілки, в верхній третині, синець. На внутрішній бічній поверхні лівої гомілки, в середній та нижній третині, 3 синці. На задній поверхні тулуба, у проекції верхнього зовнішнього та внутрішнього квадрантів лівої сідниці синець, а у товщі м`яких тканин у його проекції крововилив. З поверхні та у товщі внутрішніх м`яких тканин голови, в лобно - тім`яній - скроневих ділянках та потиличній ділянці крововиливи. З поверхні та у товщі кісток склепіння черепу в скронево-тім`яно-лобній ділянці ліворуч, перелом, верхній кінець якого сліпо затухає у товщі правої тім`яної кістки, нижній кінець затухає у товщі кісток основи черепа, у проекції великого потиличного отвору черепа. У товщі потиличної кістки від вищеописаного перелому, додаткові переломі у вигляді ламаних ліній, які утворюють кісткові уламки з нерівними краями, різноманітної форми та розміру. Один із вищеописаних переломів розповсюджується у товщу кам`янистої частини правої скроневої кістки, де сліпо затухає на передній її поверхні біля круглого отвору праворуч. У товщі кісток основи черепу у проекції середньої та передньої черепних ямок численні крововиливи. Під м`якими мозковими оболонками півкуль головного мозку численні великовогнищеві крововиливи. У правій плевральній порожнині міститься близько 500-600 мл. рідкої темно-червоної крові. У товщі навколо ниркової клітковини праворуч та ліворуч, крововиливи. Праворуч, закриті переломи з 4 по 10 ребра з ушкодженням плеври у проекції між середньо-ключичної та передньою пахвовою лініями. Праворуч та ліворуч, повні розриви крижово-клубових з`єднань. В нижній третині крижі без уламковий перелом. Численні уламкові переломи кісток тазу: клубових, лобкових та сідничних, праворуч та ліворуч. В товщі м`яких тканин тулуба в між лопатковій ділянці, ліворуч, крововилив. Крововиливи у товщі м`яких тканин у ділянка переломів кісток скелету, під плеврою легень, епікардом, у зв`язковому апараті селезінки та її судино-нервового пучка, навколо нирковій клітковині, брижі; нерівномірне забарвлення внутрішніх органів. У порожнинах серця та великих судин темно-червона рідка кров.
Виявлені тілесні ушкодження прижиттєві, виникли за деякий час до настання смерті від дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі об такий (такі), у своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню.
Смерть потерпілої ОСОБА_14 настала від сумісної тупої травми тіла: чисельних переломів кісток скелету та ушкодженням внутрішніх органів і ускладнилися шоком та настала на місці дорожньо-транспортної пригоди.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажирці автобуса ОСОБА_13 спричинено тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, підшкірної гематоми в лівій скроневій області з переходом в пара орбітальну область, закритої тупої травми грудної клітини праворуч з переломи 3-го, 4-го, 5-го ребер та явищами правостороннього пневмотораксу, закритої тупої травми грудної клітини ліворуч з переломами 7-го, 8-го, 9-го ребер; закритого перелому аксіального кінця правої ключиці з гематомою в проекції перелому.
Виявлені у неї тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла, спричинені від механічної дії тупих твердих предметів або при ударі об такі, якими могли бути виступаючі частини салону транспортного засобу (автобусу), за умов з дорожньо-транспортної пригоди.
За своїм характером виявлені у неї тілесні ушкодження у вигляд сумісної тупої травми тіла - відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі потерпілі просять змінити вирок суду в частині скасування арешту з забороною розпоряджатися автобусом Man 16,360 реєстраційним номер НОМЕР_2 , який належить цивільному відповідачу ОСОБА_12 встановлений ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2016 року, залишивши дану ухвалу дійсною та діючою. В решті вирок суду від 15 квітня 2019 року залишити без змін.
В обґрунтування зазначають, що таке незаконне скасування ухвали слідчого судді від 07.12.2016 року про накладення арешту на вказаний транспортний засіб не відповідає та суперечить приписам встановленим ч. 4 ст. 174 та ч. 1 ст. 100 КПК України, оскільки суд скасовує арешт майна, зокрема у випадку залишення цивільного позову без розгляду або відмову в цивільному позові, проте цього не відбувалось. Потерпілі також вказують, що арешт автобусу є єдиним та основним засобом забезпечення задоволених їхніх позовних вимог, а тому його скасування істотно ускладнило, фактично унеможливило його виконання в частині щодо задоволення цивільного позову по даній справі у відношенні ОСОБА_12 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, захисник вказує, що суд визначаючи обсяг обвинувачення вийшов за межі обсягу, визначеному органами досудового розслідування, вказаному у обвинувальному акті, оскільки експертом виявлено у діях обвинуваченого порушення лише п. 12.3 та 13.1 ПДР, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП, а за обвинувальним актом ОСОБА_7 з цього переліку обвинувачується тільки у порушенні п. 13.1 ПДР. Отже, суд мав обов`язок і право досліджувати і визначати доведеність тільки щодо порушенням ОСОБА_7 виключно п. 13.1 ПДР та виходячи з висновків експертиз, мав би виключити з обсягу обвинувачення порушення ОСОБА_7 п. 12.1 ПДР, як таке, що не знайшло свого підтвердження висновками автотехнічних експертиз, однак суд, діючи незаконно, не зробив цього.
Окрім того захисник зазначає, що виходячи зі змісту висновків двох судових автотехнічних експертиз, експерт хоч і зазначив порушення п. 13.1 ПДР, але не знайшовши порушень швидкісного режиму, так і не конкретизував якого ж іншого транспортного засобу чи особи водій ОСОБА_7 мав витримувати безпечну дистанцію чи безпечний інтервал. Оскільки, якщо мова йде про транспортним засіб типу мікроавтобус, то експерт вказує, що дистанція до цього транспортного засобу була безпечною, а виходячи з того, що зіткнення з чим транспортним засобом не відбулось то і інтервал із ним під час його випередження та маневрів, були безпечними. Якщо ж у висновках експерта йдеться про дистанцію чи інтервал до потерпілого пішохода ОСОБА_14 чи до автомобіля Шкода-Октавія А5, то це питання у висновках взагалі не обраховувалось, не досліджувалось.
Враховуючи вищевикладене, на думку захисника, суд в цій частини мав би не погодитись з висновками експерта, мав побачити відсутність з технічної точки зору причинного зв`язку з настанням ДТП, відсутність складу злочину. Однак, суд, не побачив їх неповноту, неконкретність, суперечливість, невідповідність іншим обставинам справи, незаконно взяв їх за основу своїх висновків, що призвело до невірного визначення обсягу обвинувачення та незаконного засудження.
Окрім того, захисник звертає увагу суду на те, що судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження був вирішений цивільний позов потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 при цьому відповідачем по даному позову обвинувачений ОСОБА_7 не вказаний, до нього ніяких майнових вимог у цьому позові позивачі не висували зовсім, а тому є абсолютно незаконним стягнення з вироком суду з обвинуваченого на користь позивача ОСОБА_10 2500 грн за проведення судово товарознавчої експертизи № 4102/17/УД від 21.02.2017 року.

Позиції учасників судового провадження.
Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримали свою апеляційну скаргу, та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 .
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги захисника та просили її задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілих.
Прокурор в судовому засіданні просив апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 задовольнити, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга потерпілих підлягає задоволенню, апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Колегія суддів вважає, що при розгляді даного кримінального провадження судом забезпечено в повному обсязі виконання положень щодо всебічності, повноти та об`єктивності дослідження всіх обставин кримінального провадження.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Відповідно до правового висновку , викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року (справа № 682/956/17) зазначено про те , що диспозиція ст. 286 КК сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент ДТП.
При цьому належить враховувати, що злочин, передбачений ст. 286 КК, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 ст. 286 КК, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причиновому зв`язку. Таким чином, об`єктивна сторона даного складу злочину включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановка; суспільно-небезпечні наслідки (середньої тяжкості тілесне ушкодження ч. 1, смерть потерпілого або тяжке тілесне ушкодження ч. 2, загибель кількох осіб ч. 3); причиновий зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.
Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати: 1) у вчиненні дій, заборонених правилами (наприклад, керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії тощо); 2) у невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (незниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки, недотримання безпечного інтервалу тощо).
Причиновий зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 286 КК України.
Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 286 КК, тобто знаходилися у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.
Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 286 КК.
Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону та надав у мотивувальній частині вироку належну оцінку встановленим ним обставинам, з зазначенням які саме порушення Правил дорожнього руху мали місце під час даної ДТП та зазначено у вироку, які саме з цих порушень були причиною наслідків, які настали,(в конкретному випадку спричинення потерпілій ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень та спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_14 , в наслідок яких настала її смерть).
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні цього злочину підтверджується сукупністю доказів, яким судом було надано належну оцінку у вироку суду.
Як на докази вини ОСОБА_7 , у вчинені даного злочину суд правомірно послався на письмові матеріали справи, зокрема висновки авто технічних експертиз, а також покази самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який під час судового розгляду провадження вину визнав у повному обсязі та детально пояснив обставини, за яких мала місце дорожньо-транспортна пригода.
Так, з показів обвинуваченого ОСОБА_7 в суді першої інстанції вбачається, що він, на час ДТП працював водієм на ФОП ОСОБА_15 . 03.12.2016 року та здійснював перевезення дітей разом з вихователями з м. Кропивницький до м. Дніпро на фестиваль, на автобусі МАН, яким він керував. Погода була з опадами, йшов сніг на дорозі була ожеледиця. Не доїжджаючи до м. Дніпра кілометрів 70, він був за кермом.Вони запізнювалися, діти на ходу перевдягалися, щоб встигнути на фестиваль. На дорозі був катаний сніг, сніг йшов, дорога не розчищена всі рухалися по лівій полосі, яку машини самі укатали. Він рухався по лівій полосі дороги, близько 184 км. а/д Знаменка-Луганськ-Узварене, близько 17:00 год. по правій полосі руху на обгін його пішов білий автомобіль пікап, а потім різко пішов в ліво, фактично їх підрізав, різко перестроївся на їхню полосу на відстані 15 м від автобусу, він намагався уникнути зіткнення, після чого автобус стало заносити, потім їх розвернуло і посунуло, він намагався впоратися з керуванням, але не зміг, так як дорога була слизька, їх посунуло на машину, яка стояла перпендикулярно трасі, а потім автобус під своєю вагою положило в кювет.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК, включає три обов`язкові ознаки: суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху), суспільно небезпечні наслідки (в конкретному випадку спричинення потерпілій ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень та спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_14 , в наслідок яких настала її смерть), причинний зв`язок між діянням і наслідками.

При цьому, суд, дослідивши матеріали справи, в тому числі висновки судової-автотехнічної експертизи та висновки експерта за результатами проведеної судової авто-технічної експертизи прийшов до правомірного висновку, що саме порушення водієм ОСОБА_7 вимог Правил дорожнього руху України перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням суспільно небезпечних наслідків спричинення потерпілій ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень та спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_14 , в наслідок яких настала її смерть.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки дорожнього руху, допущене особою, яка керує транспортним засобом, закономірно тягне за собою наслідки, передбачені ч.2 ст.286 КК України.

З вироку суду вбачається, що пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 про те , що на обгін його автомобіля пішов білий автомобіль пікап, який потім різко пішов вліво, фактично їх підрізав, що змусило його різко змінити напрямок руху в право та застосувати ретарду, щоб уникнути зіткнення, що саме, на його думку, стало причиною даної дорожньо-транспортної пригоди, тому в нього не було технічної можливості запобігти настанню ДТП ,а як наслідок відсутність в його діях складу злочину, були предметом перевірки суду першої інстанції, однак не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що ОСОБА_7 , як водій зобов`язаний був бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу, тобто повинен був бути особливо уважним до дорожньої обстановки та суворо дотримуватися вимог пунктів 1.3., 1.5., 2 3 б), 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, при виконанні яких своїми односторонніми діями мав змогу уникнути ДТП.

Під час досудового розслідування в ході проведення слідчого експерименту від 16 01.2017 року та схеми до нього, проведеного на а/д «Знам`янка-Луганськ-Ізварине» 184 км., за участю ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_17 , автотехніка, в присутності понятих, було встановлено , на місці ДТП, що мала місце 03.12.2016 року, ОСОБА_7 пояснив та показав обставини за яких сталася ДТП, а також показав місце розташування автобусу відносно проїзної частини, . Потім вказав як, за який час автомобіль перетнув зону по габариту та як саме було здійснено поворот в ліву сторону, таким чином автомобіль було розігнено до 50 км/год. та визначено смугу перетину. (а.с.п. 181-186 т.2).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 16.01.2017 року та схеми до нього, проведеного на а/д «Знам`янка-Луганськ-Ізварине», за участю свідка ОСОБА_18 (який був другим водієм в цей день), автотехніка, в присутності понятих, на місці ДТП, що мала місце 03.12.2016 року, свідок ОСОБА_18 пояснив та показав обставини вчинення ДТП, а також показав місце розташування автобусу, яким керував ОСОБА_7 відносно проїзної частини. Розмістив автомобіль, який здійснив обгін по правій полосі руху, відносно меж проїзної частини. Після замірів встановлено, що автомобіль рухався на 0,9 м від правої частини автодороги. Показав на якій відстані автомобіль від автобусу перестроївся на ліву смугу, а саме на відстані 12,6 метрів. Швидкість автомобіля який обганяв складала 70-80 км/год. Показав на якій відстані знаходився автомобіль попереду автобусу після перестроювання, а саме 12,40 м. від автобусу та 4,4 м від задньої осі до правої проїзної частини та 4,9 м від передньої осі. Саме на такій відстані свідок вказав, що у автомобіля загорілися стопи, увімкнувся лівий сигнал повороту та саме в цей час водій автобусу увімкнув ретарду та повернув кермо в правий бік. (а.с.п. 175-180 т.2);

З матеріалів перевірки Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області з приводу резонансної дорожньо-транспортної пригоди з тяжкими наслідками, яка мала місце 03.12.2016 року на ділянці автодороги державного значення М-04 «Знам`янка-Луганськ-Ізварине» км. 184, вбачається, що старшим лейтенантом поліції ОСОБА_19 було взято пояснення від головного механіка філії Дніпропетровської дорожньо-експлуатаційної дільниці» ДП Дніпропетровськийоблавтодор» (відповідального чергового) ОСОБА_20 , який зазначив, що приблизно о 16:30 на 170+000 км автодороги М-04 «Знам`янка-Луганськ-Ізварине» під час проведення робіт з очистки та обробки покриття протиожеледним матеріалом в напрямку м. Дніпро ланкою з трьох КДМ на базі автомобіля КамАЗ АЕ5916 ЕХ, КрАЗ НОМЕР_4 та МАЗ НОМЕР_5 , водій автобуса МАН здійснив обгін снігоочисної техніки на великій швидкості. В матеріалах обліку дорожнє покриття зафіксоване, як засніжене, оброблене протиожеледними матеріалами. (а.к.п. 91-104 т.3);

На підставі даних, отриманих в ході слідчого експерименту, органом досудового розслідування призначено та проведено авто -технічну експертизу , відповідно до висновків експерта за результатами судової авто-технічної експертизи №291-17 від 22.02.2017 року, у заданій дорожній обстановці водій автобуса «МАN 16.360» ОСОБА_7 повинен був діяти згідно до вимог п.12.2, 12.3,13.1 Правил дорожнього руху України. У заданій дорожній обстановці, за показами свідка ОСОБА_18 , водій ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти можливому контактуванню між автобусом «MAN16.360» і «мікроавтобусом», а тим самим і запобігти наїзду на пішохода.

У заданій дорожній обстановці, за показами свідка ОСОБА_18 , в діях водія автобуса «MAN16.360» ОСОБА_7 вбачаються невідповідності до вимог п.п.12.3., 13.1. Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з технічним характером ДТП.(а.к.п.130-138 т.3).

Відповідно до висновків проведеної судової авто-технічної експертизи №1484-17 від 27.03.2017 року, вбачається, що у заданій дорожній обстановці водій автобуса «MAN16.360» ОСОБА_7 повинен був діяти згідно до вимог п. 12.2., 12.3., 13.1. Правил дорожнього руху України.

Експерт прийшов до висновку , що за показами ОСОБА_7 водій ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти можливому контактуванню між автобусом «MAN 16.360» і «мікроавтобусом», а тим самим і запобігти наїзду на пішохода.У заданій дорожній обстановці, за показами ОСОБА_7 , в діях водія автобуса «MAN 16.360» ОСОБА_7 , вбачаються невідповідності до вимог п. 12.3., 13.1. Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з технічним характером ДТП. (а.к.п. 137-141 т.5).

Висновки судових авто технічних експертиз №291-17 від 22.02.2017 року та №1484-17 від 27.03.2017 року повністю узгоджуються з висновком акту технічного розслідування причин дорожньо-транспортної пригоди на автомобільному транспорті, що сталася 03.12.2016 року на автодорозі М-04 а/д «Знам`янка-Луганськ-Ізварине» від 20 січня 2017 року, розслідування проведено з 05.12.2016 року по 20.01.2017 року Комісією сформованою Наказом Укртрансбезпеки від 05.12.2016 №893, з якого вбачається, що можливо зробити висновок про те, що основною причиною скоєння ДТП є порушення водієм ОСОБА_7 вимог Правил дорожнього руху України.

Наведені у вироку докази в сукупності обґрунтовано були прийняті судом до уваги, тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку , що досліджені судом докази повністю узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 та доводять порушення обвинуваченим ОСОБА_7 вимог Правил дорожнього руху України, а саме п.п. 1.3., 1.5., 2 3 б), 12.1, 13.1, що з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , в тій частині , що суд першої інстанції не звернув належної уваги та не надав оцінки суперечностям та невідповідності висновків авто-технічних експертиз , та не побачив відсутності з технічної точки зору причинного зв`язку дій водія ОСОБА_7 з настанням ДТП, а тому і відсутність в його діях складу злочину , оскільки вони спростовуються сукупністю досліджених судом доказів , яким була надана належна оцінка у вироку суду, а тому воні обґрунтовано покладені в основу вироку суду.
Підстав для того, щоб вважати докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд не знаходить, адже суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 94 КПК України, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
При цьому суд першої інстанції дотримався вимог ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК України щодо змагальності сторін, рівності прав на збирання та подання доказів і судового розгляду в межах висунутого обвинувачення.
Твердження захисника ОСОБА_8 в апеляційній скарзі про те, що суд, визначаючи обсяг обвинувачення, не має права виходити за межі обсягу, визначеному органами досудового розслідування, вказаному в обвинувальному акті, однак суд не дотримався зазначених вище вимог закону, оскільки не звернув увагу на те, що відповідно до висновків двох авто-технічних експертиз вбачається порушення п.п.12.3 та 13.1 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТВ, в той час як у вироку суд висунув ОСОБА_7 обвинувачення у порушенні п.п.1.3; 1.5;2.3 «б»; 12.1 Правил дорожнього руху, не можуть бути прийняті до уваги .
Відповідно до вимог ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення , і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог Закону.
Згідно з обвинувальним актом , ОСОБА_7 обвинувачувався у грубому порушені вимоги п. п. 1.3., 1.5., 2 3 б). 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:
п.1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими».п.1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків».
п.2.3. (б): «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі».
п.12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».
п.13.1. «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу».
Одночасно в обвинувальному акті було зазначено про те , що саме порушення п. 12.1. та п. 13.1. Правил Дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди ( а.кп.4-10 т. 1 ).
Відповідно до вироку суду судом також було встановлено , що обвинуваченим ОСОБА_7 були порушені вимоги п. п. 1.3., 1.5., 2 3 б). 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, та зазначено , що саме порушення п. 12.1. та п. 13.1. Правил Дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди , що повністю узгоджується з дослідженими судом висновками судових авто технічних експертиз №291-17 від 22.02.2017 року та №1484-17 від 27.03.2017 року.
Вказівка у вироку на всі встановлені порушення Правил дорожнього руху , які були допущені обвинуваченим ОСОБА_7 в даній дорожньо-транспортній пригоді, лише деталізує, уточнює, конкретизує правопорушення, його суспільну небезпечність, передбаченого ст. 286 КК України злочину та не може бути визнано істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону , які могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Таким чином, судом першої інстанції було встановлено та зазначено в мотивувальній частині вироку, які саме порушення Правил дорожнього руху допустив обвинувачений ОСОБА_7 , та порушення яких саме пунктів Правил дорожнього руху перебуває у причинному зв`язку із наслідками що настали , тобто виникненням ДТП , в наслідок якого стало спричинення потерпілій ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень та спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_14 , в наслідок яких настала її смерть.

Тому, колегія суддів не може погодитись з доводами захисника ОСОБА_8 , що суд при ухвалені вироку вийшов за межі обвинувачення , висунутого ОСОБА_7 .

Отже, суд дійшов висновку, що вказані у вироку та досліджені в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину та доведеності вини у його вчиненні.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а тому не вбачає підстав для скасування вироку суду та задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 .
Доводи захисника ОСОБА_8 в тій частині , що судом незаконно було стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_10 витрати за проведення авто товарознавчої експертризи № 4102/17/УД від 21.02.2017 року в розмірі 2500 грн, зважаючи на те , що ОСОБА_7 не є відповідачем по даній справі та до нього така позовна вимога позивачем ОСОБА_10 не висувалась, тому вирок суду в цій частині підлягає скасуванню також не можуть бути прийняті до уваги та не підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійсненні ним документально підтверджені витрати.

З матеріалів кримінального провадження вбачається , що витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи №4102/17/УД від 21.02.2017 р., які складають 2500,00 грн. були сплачені потерпілим ОСОБА_10 (а.к.п. 24 т.3) , тому судом обґрунтовано було стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 понесені ним витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи.

Одночасно, колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 та необхідності зміни вироку суду в частині вирішення судом скасування судом арешту з забороною розпоряджатися автобусом Man 16,360 реєстраційним номер НОМЕР_2 , який належить цивільному відповідачу ОСОБА_12 та який був встановлений ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2016 року.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2016 року (а.кп. а.к.п.103 т.1) було накладено арешт з забороною розпоряджатися автобусом Man 16,360 реєстраційним номер НОМЕР_2 , який належить цивільному відповідачу ОСОБА_12 .
Поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що відповідно до ухвали суду метою накладення арешту на автобус Man 16,360 реєстраційним номер НОМЕР_2 , який належить цивільному відповідачу ОСОБА_12 , було забезпечення цивільного позову.
Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Підставами для скасування арешту, накладеного на автобус «MAN 16.360» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_12 , судом було зазначено про необхідність залишення у розпорядженні ОСОБА_12 , як річ, що не підлягає спеціальній конфіскації, відтак арешт, накладений на вказане тимчасово вилучене майно ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2016 року, підлягає скасуванню судом (а.к.п.97-103 т.1).

Однак, судом при скасуванні арешту на автобус MAN 16.360» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_12 не були враховані вимоги ст.174 КПК України , а саме, що суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові, а також того, що метою накладення арешту на зазначений транспортний засіб було можливість в подальшому вирішення цивільного позову, що свідчить про те, що висновки суду, викладені у вироку, містять істотні суперечності.

При ухвалені вироку судом також було вирішено і цивільний позов потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_21 та було стягнуто з ФОП ОСОБА_12 на користь ОСОБА_10 майнову шкоду завдану в наслідок пошкодження транспортного засобу автомобіля SKODA OCTAVIA A5 реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 25189,53 (двадцять п`ять тисяч сто вісімдесят дев`ять гривень 00 копійок), матеріальні збитки пов`язані з розборкою автомобіля у розмірі 555,00 (п`ятсот п`ятдесят п`ять гривень 00 копійок), моральну шкоду у розмірі 250000,00 грн. (двісті п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок).

Також було стягнуто з ФОП ОСОБА_12 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 250000,00 грн. (двісті п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок) та шкоду завдану смертю годувальника у розмірі 76090,38 грн. (сімдесят шість тисяч дев`яносто гривень 38 коп.).

Таким чином, передбачені ст. 174 КПК України підстави скасування арешту на даний момент відсутні.
Тому слід визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги потерпілих в тій частині , що арешт транспортного засобу - автобусу Man 16,360 реєстраційним номер НОМЕР_2 який належить цивільному відповідачу ОСОБА_12 є єдиним та основним засобом забезпечення задоволених їхніх позовних вимог, а тому його скасування істотно ускладнить, фактично унеможливить виконання вироку суду в частині щодо задоволення цивільного позову по даній справі у відношенні ОСОБА_12 .
Відповідно до вимог ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок суду у випадках , коли зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду , викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч. 1 п. 4 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_21 підлягає задоволенню, а вирок суду підлягає зміні в частині висновків суду про скасування арешту автобусу MAN 16.360» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_12 та підлягає скасуванню рішення суду про скасування арешту, накладеного на автобус MAN 16.360» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_12 .

Керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 409, 411, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , задовольнити.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в частині висновків суду про скасування арешту автобусу MAN 16.360» реєстраційний номер НОМЕР_2 змінити.
Скасувати рішення суду про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2016 року на автобус «MAN 16.360» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_12 .

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4