Номер провадження:1-кс/521/6361/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2019 року м. Одеса

Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , прокурор ОСОБА_3 , за участю представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0003163 від 26.05.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшло клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0003163 від 26.05.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні просив клопотання задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання.
Вивчивши матеріали справи, слідчий суддя вважає, що клопотання необхідно задовольнити з наступних підстав.
Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 30.05.2017 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 із забороною розпорядження та користування майном.
У своєму клопотанні ОСОБА_4 просить скасувати арешт з квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 30.05.2017 року вбачається, що арешт було накладено у зв`язку з тим, що є достатні підстави вважати, що у найближчий час вона може бути реалізована іншим особам, що в подальшому потягне за собою тривалий ланцюг оскаржуваних правочинів, а також унеможливить забезпечення цивільного позову.
З вищезазначеної ухвали не вбачається, як на що, відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України була накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
При цьому, слідчий суддя вважає, що виходячи з обставин кримінального провадження, вказане майно не є речовим доказом по кримінальному провадженню або воно підлягає спеціальній.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження не вбачається, що вказане майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження (ч.1 ст. 98 КПК України)
Також, не вбачається, що воно є предметом кримінального провадження за ст. 356 КК України.
Крім того, ст. 356 КК України не передбачає конфіскації майна, як виду покарання, тому не вбачається, що арешт було накладено з метою конфіскації майна як виду покарання, відповідно до п.2 ч.2 ст. 170 КПК України.
Щодо накладення арешту на вказане майно з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, то відповідно до п.3 ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення (якщо арешт накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст. 170 КПК України). Проте відповідно до матеріалів кримінального провадження не вбачається, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вказаному кримінальному провадженні.
Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що арешт на квартиру було накладено 30.05.2017 року та з цього часу жодній особі по кримінальному провадженню не повідомлено про підозру.
Як вже було зазначено вище, відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арешт майна є тимчасовим позбавленням права, проте з наданих матеріалів кримінального провадження, остання слідча дія, а саме допит свідка, була здійснена 22.02.2019 року.
Слідчий суддя вважає, що в даному випадку, з урахуванням складності кримінального провадження, а саме те, що ст. 356 КК України є злочином невеликої тяжкості, сторона обвинувачення зволікає зі здійсненням досудового розслідування.
Крім того, у ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

При цьому, у Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні ч.1 ст. 1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Також, у Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що вимога законності, яка випливає з «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права.

Як вже було зазначено вище, положення КПК України, зокрема ст. 170 КПК України, передбачають накладення арешту на майно та ч.2 ст. 170 КПК України передбачає мету накладення арешту.

Щодо дотримання принципу верховенства права, то відповідно до ч.1 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Також, відповідно до ч.2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку втручання у мирне володіння майном державними органами не було законним, так як з ухвали слідчого судді не вбачається з якою саме метою було накладено арешт на вищезазначене майно.

Таким чином, дії органів державної влади не відповідають положенням КПК України та принципу верховенства права, з чого вбачається, що втручання було свавільним.

З огляду на те, що втручання у мирне володіння майном не задовольнило вимогу законності і було свавільним, то питання щодо забезпечення справедливого балансу між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи не є актуальним.

З викладеного вбачається, що, в даному випадку, втручання органів влади у захищене право суперечить загальній нормі, зазначеній у ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод».

Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права власника майна та арешт майна необхідно скасувати так як арешт накладено необґрунтовано.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 174 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0003163 від 26.05.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України задовольнити.
Скасувати арешт майна, накладений ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30.05.2017 року, а саме з квартири АДРЕСА_1 в частині заборони розпорядження та користування майном.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1