Справа №523/2067/19
Провадження №1-кп/523/954/19
УХВАЛА
про повернення обвинувального акту
та про обрання запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою

25 червня 2019 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3

представника потерпілого адвоката ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт від 31.01.2019 року й додані до нього документи у кримінальному провадженні №0003112, внесеному до ЄРДР 01.07.2018 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Жмеринка Вінницької області, українця за національністю, громадянина України, з незакінченою повною середньою освітою, неодруженого, офіційно непрацевлаштованого, не маючого реєстрації на території України, до затримання тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 30.03.2012 року Попаснянським районним судом Луганської області за ч.2 ст.186 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнився 02.08.2017 року за відбуттям строку покарання,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, -

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Одеси, українця за національністю, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, працюючого продавцем ТОВ «Авіон плюс», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, а також цивільний позов зазначеного потерпілого до вказаних обвинувачених «Про відшкодування майнової та моральної шкоди, отриманої внаслідок кримінального правопорушення в порядку ст.61 КПК України», -

В С Т А Н О В И В:
На розгляд Суворовського районного суду м.Одеси 07.02.2019 року з Одеської місцевої прокуратури №4 надійшли обвинувальний акт й додані до нього документи за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, які ухвалою суду від 08.02.2019 року призначені до розгляду у підготовчому судовому засіданні за участю сторін та осіб, визначених ст.314 КПК України, а за останньою за часом ухвалою від 23.05.2019 року зазначеним обвинуваченим обрано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою та домашнього арешту, відповідно, строком до 21.07.2019 року.
До початку підготовчого судового засідання, представником потерпілого адвокатом ОСОБА_4 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 до суду надано цивільний позов останнього до зазначених обвинувачених «Про відшкодування майнової та моральної шкоди, отриманої внаслідок кримінального правопорушення в порядку ст.61 КПК України», копії якого вручені цивільним відповідачам.
В підготовче судове засідання потерпілий ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, - не з`явився, надавши до суду заяву щодо проведення підготовчого судового засідання без його участі, на підставі чого, з метою дотримання розумності строків судового розгляду та за відсутності заперечень інших учасників процесу, суд вирішив провести підготовче провадження за відсутності зазначеного потерпілого.

З`ясувавши під час підготовчого судового засідання позицію прокурора ОСОБА_3 щодо можливості призначення до судового розгляду обвинувального акту та цивільного позову, яким до того ж подані й підтримані письмові клопотання про застосування (обрання ) до обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою та домашнього арешту, відповідно, а також заслухавши з означених питань і клопотань прокурора думку представника потерпілого ОСОБА_4 та вислухавши захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , самих обвинувачених, суд дослідивши надані на розгляд суду відповідні процесуальні документи, дійшов наступних висновків.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має повернути прокурору обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження, наряду із захистом особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, застосування до них лише належної правової процедури, а за ст.7 цього Кодексу, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань, речей і документів, диспозитивність судового провадження.

За ст.7 означеного Кодексу, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань, речей і документів, диспозитивність судового провадження, а згідно зі ст.2 цього ж Кодексу, завданнями кримінального провадження, наряду із захистом особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, застосування до них лише належної правової процедури.

З огляду на ч.ч.1, 2 ст.9 КПК України, суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інша службова особа органів державної влади під час кримінального провадження зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а прокурору, керівнику органу досудового розслідування, слідчому належить всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Положення ст.ст.91, 92 зазначеного Кодексу встановлюють, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, наряду з іншим, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчинення кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат та обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, обов`язок доведення яких покладається на слідчого та прокурора.

За ст.291 вказаного Кодексу, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором, у випадку погодження з ним останнього, а у самому обвинувальному акті, наряду з іншим, повинні бути викладені: фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; дата та місце його складення та затвердження.

Зі змісту ч.1 ст.337 означеного Кодексу, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а за приписами п.13 ч.1 ст.3 цього Кодексу, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленим цим Кодексом.

Проте, при складенні й погодженні наданого на розгляд суду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , ані слідчим СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , ані прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , яким затверджувався зазначений акт, наведені вище вимоги закону дотримані не були, оскільки визначена на останньому аркуші акту дата його підписання і затвердження вказаним прокурором «31 грудня 2019 року» свідчить про вчинення цих дій у майбутньому та не узгоджується з вказаною на першому аркуші акту датою його затвердження цим же прокурором, а викладене у розглядуваному акті формулювання обвинувачення є неконкретним, суперечить приписам кримінального процесуального закону та уявляється незрозумілим навіть суду, що у свою чергу позбавляє суд у разі відання обвинувачених до суду можливості роз`яснити останнім суть обвинувачення.

Суд зауважує на тому, що у кореспондуючому взаємозв`язку ст.ст.9, 91, 92, 291 КПК України, формулювання обвинувачення має містити відомості щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, в тому числі кваліфікуючих ознак.

Разом із тим, зважаючи на право органу досудового розслідування або прокурора самостійно визначати зміст формулювання обвинувачення у розглядуваному обвинувальному акті, з огляду на встановлені під час досудового розслідування фактичні обставини і здобуті докази у цьому кримінальному провадженні, слід наголосити на тому, що з точки зору суду та судової практики, означений акт містить неконкретне формулювання обвинувачення у розумінні диспозиції ч.2 ст.187 КК України, яке має бути висунуте обвинуваченим ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у встановленому кримінальним процесуальним кодексом порядку.

Так, при викладені в розглядуваному обвинувальному акті фактичних обставин та формулювання обвинувачення відносно кожного з обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 за ч.2 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинене за попередньою змовою групою осіб, органом досудового розслідування проігноровані вимоги ч.2 ст.28 КК України, і не визначені обов`язкові за законом відомості про обставини вступу зазначених обвинувачених у злочинну домовленість (час, місце, можливий розподіл ролей чи функцій та інші важливі обставини).

Втім, за правовою позицією Пленуму Верховного Суду України, викладеному в п.24 Постанови №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовились про його спільне вчинення, при цьому учасники вчинення злочину діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньою виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину, а також можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

Натомість, зміст викладеного органом досудового розслідування у розглядуваному обвинувальному акті формулювання обвинувачення, зокрема щодо обставин розбійного нападу потерпілого ОСОБА_11 , що передувало застосуванню до останнього фізичного насильства, свідчить лише про реалізацію злочинного умислу саме обвинуваченим ОСОБА_7 , а не ОСОБА_8 .

До того ж, викладене у розглядуваному акті формулювання обвинувачення відносно обвинуваченого ОСОБА_8 є неконкретним, оскільки не містить визначених законом обов`язкових відомостей про суб`єктивну сторону інкримінованого йому протиправного діяння (зокрема, мотивів інкримінованого злочину), що за сукупністю з наведеними вище обставинами та за роз`ясненнями ВССУ «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» (№223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 року, п.2), обумовлює необхідність повернення такого обвинувального акту.

Аналогічну позицію визначив Пленум Верховного Суду України у Постанові «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року №8, за якою суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом.

Підсумовуючи викладене, слід наголосити також на тому, що сукупність наведених вище обставин свідчать про невідповідність розглядуваного обвинувального акту відносно ОСОБА_7 і ОСОБА_8 загальним засадам кримінального провадження (законності, верховенства права і права на захист) та його завданням, приписам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до приписів ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України, підлягає обов`язковому застосуванню у кримінальному провадженні.

Так, згідно зі ст.8, ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави, а принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у пп.«а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» №9783/82, п.79).

Крім того, Суд зазначає, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий розгляд, гарантоване п.1 цієї статі , та обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП) №25444/94, п.52; рішення від 25.07.2000 року у справі «Маттоціа проти Італії» №23969/94, п.58; рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії» №42780/98, п.34).

До того ж, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначене рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП) №25444/94, п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47), а конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

Попри те, виклавши у розглядуваному обвинувальному акті правову кваліфікацію інкримінованого кожному з обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 протиправного діяння з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність, слідчим ОСОБА_10 наведено вислів (з акту дослівно) «…своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.187 КК України…», а відтак стороною обвинувачення допущений передчасний висновок про винність вказаних обвинувачених у вчиненні інкримінованого злочину, що у свою чергу уявляє порушення принципу презумпції невинуватості.

Втім, згідно зі 62 Конституції України, ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, а поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

За практикою Європейського Суду з прав людини (далі - Суд), яка як зазначалось вище та згідно з ч.5 ст.9 КПК України, підлягає застосуванню під час кримінального провадження, Суд неодноразово зазначав, що принцип презумпції невинуватості, закріплений у пункті 2 статті 6 Конвенції, є одним з аспектів права на справедливий судовий розгляд кримінальної справи, гарантованого п.1 ст.6 Конвенції. Цей принцип, поміж іншого, поширюється на заяви, що їх роблять державні посадові особи стосовно проваджень, що тривають, у кримінальних справах, і які спонукають громадськість до висновків про вину підозрюваного та визначають наперед оцінку фактів компетентним судовим органом. Достатньо мати навіть за відсутності будь-якого формального висновку певні підстави припускати, що відповідна посадова особа вважає обвинуваченого винним.

Крім того, з`ясовуючи, чи становить заява державної посадової особи порушення п.2 ст.6 Конвенції, Суд не надає вирішального значення характерові чи результатам подальшого судового процесу. Суд наголошує на тому, що п.2 ст.6 Конвенції не може завадити відповідним органам інформувати громадськість про перебіг розслідування у кримінальних справах, адже це суперечило б праву на свободу вираження поглядів, проголошеному ст.10 Конвенції. Однак він зобов`язує робити це з усією необхідною обережністю та обачністю, щоб дотриматись принципу презумпції невинуватості (п.п.81-83 рішення у справі «Шагін проти України» від 10.12.2009 року, набуло статусу остаточного 10.03.2010 року).

Аналогічних висновків дійшов Суд у справі «Грабчук проти України» при встановлені порушення принципу презумпції невинуватості за п.2 ст.6 Конвенції слідчим органу досудового розслідування при складенні відповідних процесуальних документів (п.п.42-46 рішення від 21.09.2006 року, статусу остаточного набуло 21.12.2006 року).

Враховуючи положення ст.62 Конституції України, наведені приписи Суду конвенційної юрисдикції та норми ст.17 КПК України, аналіз викладеної у розглядуваному обвинувальному акті правової кваліфікації інкримінованого обвинуваченим ОСОБА_7 і ОСОБА_8 злочину, зокрема означений вище вислів - «…вчинив кримінальне правопорушення…», по-перше спонукає громадськість до думки про їх вину і, по-друге, визначає наперед оцінку фактів відповідним судом, що у своє чергу беззаперечно свідчить про порушення принципу презумпції невинуватості за п.2 ст.6 Конвенції.

Наведені вище обставини невідповідності обвинувального акту від 28.02.2019 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 і ОСОБА_8 вимогам ч.2 ст.291 КПК України, у контексті приписів ст.ст.2-3, 7-9, 17, 91-92 цього ж Кодексу, визнаються судом істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які фактично нівелюють принципи законності та презумпції невинуватості, верховенства права і права на захист, що за своєю сукупністю унеможливлює призначення до судового розгляду означеного обвинувального акту у цьому кримінальному провадженні, а відтак єдиним можливим й законним судовим рішенням, уявляється повернення зазначеного акту прокурору Одеської місцевої прокуратури №4, для усунення протягом розумного строку виявлених судом недоліків.

Наряду з викладеним, при вирішенні внесених прокурором ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотань про застосування (обрання) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 та про застосування (обрання) запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , суд виходить з нижчевикладеного.
В обґрунтування внесеного відносно обвинуваченого ОСОБА_7 клопотання, прокурор посилається на існування станом на теперішній час встановлених на стадії досудового розслідування й передбачених ст.177 КПК України ризиків: переховування від органів досудового розслідування та/або суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілого та свідків, знищення, сховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, в обґрунтування клопотання відносно обвинуваченого ОСОБА_8 на існування ризиків вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілого та свідків.
За ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до ст.177 означеного Кодексу, метою застосування запобіжного заходу, наряду з іншим, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків кримінального провадження; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або продовжувати злочинну діяльність.

З огляду на ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Частиною 1 ст.181 зазначеного Кодексу регламентовано, що домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби та може бути застосованим до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, а за п.5 ч.2 ст.183 цього ж Кодексу, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
За обвинувальним актом, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 висунуте обвинувачення у скоєнні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, за кваліфікуючими ознаками нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, за яке визначена можливість призначення покарання у виді позбавлення волі строком від семи до десяти років.

Як слідує з обвинувального акту та встановлено під час підготовчого провадження, незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_7 , зі слів, є вихідцем з багатодітної родини, має місце тимчасового проживання та згідно інформації захисника за першим викликом з`являвся до слідчого під час досудового розслідування, але останній є раніше судимою особою за вчинення тяжкого насильницького злочину корисливої спрямованості, має непогашену й незняту у встановленому законом порядку судимість, місцем реєстрації на території України або постійним місцем проживання в Одеському регіоні не забезпечений, неодружений і непрацевлаштований, обвинувачується у вчиненні тяжкого майнового злочину та на розгляді Суворовського районного суду м.Одеси знаходиться обвинувальний акт в іншому кримінальному провадженні за обвинуваченням вказаної особи.
Оцінюючи ж доводи клопотання захисника ОСОБА_5 щодо зміни обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_3 , яку вказаний обвинувачений має намір орендувати та про відмову в задоволенні клопотання прокурора, суд вважає їх недостатніми та безпідставними, з огляду на обставини й тяжкість інкримінованого обвинуваченому діяння, на наведені вище факти незабезпечення останнього місцем реєстрації чи постійного проживання на території України чи Одеського регіону, а також зважаючи на ненадання стороною захисту відповідних відомостей щодо згоди власника цієї квартири на проживання вказаного обвинуваченого (зокрема, договору оренди житла або заяви-гарантії власника на укладення такої угоди).

Наведені обставини, за своєю сукупністю, обумовлюють відсутність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_7 в місці його тимчасового проживання, що у контексті загрози призначення покарання в разі доведеності провини останнього у цьому кримінальному провадженні у виді позбавлення волі строком до десяти років, частково підтверджують актуальність раніше заявлених в ході досудового розслідування і передбачених ст.177 КПК України ризиків, а також об`єктивно доводять існування ризиків можливого ухилення обвинуваченого від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення та незаконного впливу на потерпілого та свідків, внаслідок чого, станом на теперішній час жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігти означеним ризикам.

Проте, судом не може бути прийнятим до уваги наведений прокурором ОСОБА_3 у розглядуваному клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризик знищення, сховання або спотворення обвинуваченим ОСОБА_7 будь-якої із речей чи документів, оскільки досудове розслідування кримінального провадження завершене і спричинена за обвинувальним актом матеріальна шкода потерпілому ОСОБА_9 відшкодовано обвинуваченим ОСОБА_8 , а відтак стороною обвинувачення зібрані докази, достатні для висунення обвинувачення, та означений ризик матеріалами клопотання не доведений і в клопотанні не конкретизований, але зазначені обставини істотно не впливають на остаточні висновки суду з вирішення по суті означеного клопотання прокурора.
Між тим, викладені у розглядуваному клопотанні доводи прокурора ОСОБА_3 щодо незастосування до обвинуваченого ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, у зв`язку з вчиненням інкримінованого злочину із застосуванням насильства, - судом до уваги не приймається, адже за ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч.4 цієї статті, за якою не визначення розміру застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства, належить до права суду, а не його обов`язків.
Аналогічні позиції викладені у п.2 Розділу 3.5 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» від 07.02.2014 року, погодженого Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 07.02.2014 року.

Втім, виходячи з того, що за ухвалою суду від 23.05.2019 року, при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якості альтернативного запобіжного заходу, визначено розмір застави у відповідному розмірі, встановленому п.2 ч.5 ст.182 КПК України, а тому, в разі внесення вказаним обвинуваченим або заставодавцем наведеного в означеній ухвалі суду розміру застави, внаслідок чого обвинувачений має бути звільненим з-під варти, на останнього мають бути покладені відповідні обов`язки за ч.7 ст.42, ч.5 ст.194 цього ж Кодексу.

Отже, приймаючи до уваги викладене та виходячи із визначених в обвинувальному акті обставин інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 злочину, а також зважаючи на позицію останнього та заперечення його захисника ОСОБА_5 , суд доходить висновку про необґрунтованість станом на теперішній час заявлених стороною захисту доводів та їх не підтвердження будь-якими фактичним даними, з огляду на що на даному етапі провадження жоден із більш м`яких запобіжних заходів до означеного обвинуваченого не зможе забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а відтак суд вважає за доцільне частково задовольнити клопотання прокурора ОСОБА_3 відносно вказаного обвинуваченого.

Крім того, як встановлено під час підготовчого провадження та вбачається з розглядуваного клопотання, обвинувачений ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, неодружений та на розгляді Суворовського районного суду м.Одеси знаходиться інший обвинувальний акт за обвинуваченням вказаної особи у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, що може свідчити про його схильність до скоєння протиправних дій та обумовлює ризик вчинення нових злочинів, але останній є раніше не судимою особою, працевлаштований продавцем ТОВ «Авіон плюс», має місце реєстрації та постійне місце проживання в м.Одесі, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, сукупність чого у свою чергу підтверджує доводи сторони обвинувачення про достатню міцність соціальних зв`язків вказаного обвинуваченого в місці його реєстрації та постійного місця проживання.

Разом із тим, суд в цілому погоджується з доводами сторони обвинувачення про неможливість в теперішній час застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 інших більш м`яких видів запобіжного заходу, які б повною мірою забезпечили належне виконання ним процесуальних обов`язків та дозволили б запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а відтак клопотання прокурора ОСОБА_3 відносно зазначеного обвинуваченого підлягає задоволенню.

Слід зауважити також на тому, що зміст усіх розглядуваних клопотань прокурора ОСОБА_3 при викладенні доказів обвинувачення містить вислів (з клопотання - дослівно) «…вина… повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами…», а відтак вказаним прокурором допущений передчасний висновок про винуватість кожного з обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, що у свою чергу й за наведеним вище приписами ст.62 Конституції України, ст.17 КПК України та практики Суду конвенційної юрисдикції, уявляє порушення принципу презумпції невинуватості за п.2 ст.6 Конвенції.
Керуючись ст.ст.2-3, 7-9, 17, 22, 26, 91-92, 177-178, 182-183, 291, 314-315, 369-372, ч.2 ст.376, Главою 18 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:
Обвинувальний акт й додатки до нього у кримінальному провадженні №0003112, внесеному до ЄРДР 01.07.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, - повернути прокурору Одеської місцевої прокуратури №4, для усунення в розумні строки виявлених судом порушень вимог КПК України, викладених у мотивувальній частині ухвали.
Клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про застосування (обрання) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченому у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, задовольнити частково.

Обрати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в «ОУВП №21» Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, строком на 60 діб, тобто до 23 серпня 2019 року.

У разі внесення застави у розмірі, визначеному за ухвалою суду від 23.05.2019 року, покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 в порядку ч.7 ст.42, ч.5 ст.194 КПК України наступні обов`язки: повідомити прокурора, суд про своє місце проживання та прибувати за кожною вимогою до прокурора, суду; не відлучатися з міста Одеси без дозволу прокурора, суду; повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілим, свідками та іншим обвинуваченим.

Додатково роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що згідно зі ст.182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків, а застава може бути внесена як самими обвинуваченими, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), після чого обвинувачений звільняється з-під варти.

В силу ч.ч.8, 10 ст.182 КПК України, роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що якщо він, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до прокурора чи суду без поважних причин або не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України і використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору, а у разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ст.194 цього Кодексу.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про застосування (обрання) запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, - задовольнити.

Обрати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , строком до 23.08.2019 року, поклавши на вказану особу наступні обов`язки:
1) заборонити залишати місце проживання в період часу з 22:00 до 06:00 години, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ;
2) прибувати до суду за першим викликом;
3) утримуватися від спілкування з потерпілим, свідками та іншим обвинуваченим.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Виконання ухвали доручити працівникам Суворовського ВП м.Одеси ГУНП в Одеській області. Ухвала підлягає негайному виконанню органом внутрішніх справ.
Строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та покладених на обвинувачених обов`язків в межах домашнього арешту і у разі внесення застави, закінчується 23.08.2019 року.

Копії ухвали направити для виконання до «ОУВП №21» Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України та до Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області, для контролю виконання до Одеської місцевої прокуратури №4, а також надати іншим заінтересованим особам.

Ухвала в частині обрання запобіжного заходу набирає законної сили негайно після проголошення й оскарженню не підлягає, а в частині повернення обвинувального акту - після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 7 днів з дня проголошення.

С у д д я: ОСОБА_1