Справа № 357/2082/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.07.2019 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 000008 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 лютого 2019 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села. Шкарівка, Білоцерківського району, Київської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого, призваному в квітні 2018 року Білоцерківським ОМВК Київської області, стрілець помічник гранатометника, 3 механізованої роти,

2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдат, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем відповідно до ст.ст. 1, 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указів Президента України «Про часткову мобілізацію»:
- від 17 березня 2014 року №303/2014, затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII;
- від 6 травня 2014 року № 454/2014, затвердженого Законом України від 6 травня 2014 року № 1240-VII ;
- від 21 липня 2014 року № 607/2014, затвердженого Законом України від 22 липня 2014 року № 1595-VII;
- від 14 січня 2015 року № 15/2015, затвердженого Законом України від 15 січня 2015 року № 113-VIII,
з 18.03.2014 в Україні діє особливий період, що охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

23.04.2017 солдат ОСОБА_4 прийнятий військовою частиною НОМЕР_1 на військову службу за контрактом та відповідно до наказу командира вказаної військової частини № НОМЕР_2 призначений на посаду стрілець-помічник гранатометника, 3 механізованої роти, 2 механізованого батальйону, та зарахований на всі види забезпечення.

Наказом командира військової частини № НОМЕР_3 від 19.05.2018 солдат ОСОБА_4 вважається таким, що з 09.05.2018 знаходиться в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 .

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 ,

як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами

ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»,

ст.ст. 4, 9, 11, 16, 127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України

та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою.

Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України

і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, солдат ОСОБА_4 09.05.2018, діючи в порушення вищевказаних вимог Закону, бажаючи тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, умисно, без поважних причин, не з`явився вчасно на службу ні до пункту постійного місця дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), ні до місця тимчасової дислокації указаного підрозділу військової частини - НОМЕР_4 загальновійськовий полігон ( АДРЕСА_3 ) та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби поки 19.02.2019 усвідомивши протиправність та помилковість своїх дій, добровільно та з власної ініціативи прибув до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ),.та продовжив проходження військової служби.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби) - злочині, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України.

Розглядаючи питання щодо затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості, укладена між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.
Відповідно до частини 4 статті 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
10 липня 2019 року між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону Центрального регіону України підполковником юстиції ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст. ст. 468-472 КПК України, була укладена угода про визнання винуватості.

Згідно з вищезазначеною угодою прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 , за участі адвоката ОСОБА_5 дійшли згоди щодо всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ст. 407 ч. 4 КК України.

Зі змісту угоди про визнання винуватості вбачається, що під час досудового розслідування ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

Під час укладення угоди про визнання винуватості прокурор та підозрюваний узгодили міру покарання за вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, а саме за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням положень ст.69 КК України, згідно яких перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ст.407 ч.4 КК України, а саме: призначити покарання у вигляді штрафу.
Розглядаючи в порядку ст. 474 КПК України питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні заявив, що при укладенні вищезазначеної угоди були дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні також просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України, за викладених в обвинувальному акті обставин.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваного про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з наступних підстав.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Згідно обвинувального акту, обвинуваченому ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, яке, враховуючи положення ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

За таких обставин суд вважає доведеним те, що ОСОБА_4 самовільно залишив місце служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану і кримінальна відповідальність за вказаний злочин передбачена ч. 4 ст. 407 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття, визнання винни у скоєному злочині, активне сприяння в розкритті злочину, участь у проведенні антитерористичної операції.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.

Суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України, не з`явлення на військову службу без поважних причин, що вчинено в умовах особливого періоду.

Заслухавши учасників кримінального провадження та перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України, суд приходить до висновку, що укладення угоди сторонами є добровільним, при цьому судом встановлено, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону Центрального регіону України підполковником юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 в кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000008 від 12.02.2019 року.

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити покарання із застосуванням положень ст. 69 ч.1 КК України, більш м`яке, ніж передбачене в санкції ч.4 ст.407 КК України, у виді штрафу у розмірі 450 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 7650 гривень (сім тисяч шістсот п`ятдесят) гривень.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди про винуватість є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Цивільний позов по кримінальному провадженню заявлений не був.
Речові докази та судові витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України: обвинуваченим виключно з підстав призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 ст. 477 КПК України, у тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому угода не може бути укладена..

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1