Справа № 635/3352/19
Провадження по справі №1-кп/635/834/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 листопада 2019 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотанням про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.
В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що на теперішній час є необхідність продовження раніше обраного відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала позицію обвинуваченого.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 виходячи з наступного.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 вересня 2019 року продовжено стосовно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 21 листопада 2019 року включно.
При продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 судом було встановлено продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування обвинуваченого від суду, незаконний вплив на свідків та потерпілого та вчинення іншого кримінального правопорушення. Враховуючи продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується 21 листопада 2019 року.
Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілого, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується , якщо прокурор не доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Так, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчинення тяжкого злочину, за яке передбачено покарання від чотирьох до шести років позбавлення волі, беручи до уваги особу обвинуваченого, який на момент затримання не працював, не одружений, не має міцних соціальних зв`язків, за місцем мешкання характеризується посередньо, раніше судимий, а саме: 17 грудня 2015 року за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 186, 75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік і в період іспитового строку знову обвинувачується у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, кримінальне провадження за яким розглядається Харківським районним судом Харківської області, суд вважає, що останній схильний до вчинення кримінальних правопорушень. Крім того, на думку суду існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може переховуватися від суду. Вказані обставини свідчать про продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України .
Також суд також погоджується із доводами прокурора щодо продовження існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений може незаконно вливати на неповнолітніх потерпілого та свідка у цьому ж кримінальному провадженні, які на теперішній час не допитані судом.

Враховуючи вказані обставини в їх сукупності, суд вважає, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати та виправдовують тримання особи під вартою.
Вищевказані обставини свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 197, 199,331 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.
Строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, продовжити на шістдесят днів - до 18 січня 2020 року.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а обвинуваченим - в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1