ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 648/3657/17 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/404/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія:ч. 1,2 ст. 125 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
адвоката: ОСОБА_8
потерпілого: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000700 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 на вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 27 лютого 2019 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Первомайське, Білозерського району, Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 27 лютого 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст. 125 КК України і призначено покарання:

-за ч.1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 120 годин;

- за ч.2 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 180 годин.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у виді громадських робіт на строк 180 годин.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування, заподіяної злочином моральної шкоди 10000 гривень.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 09 березня 2017 року близько 19:00 год., перебуваючи біля подвір`я будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , переслідуючи прямий умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаю суспільно-небезпечні наслідки та, в ході раптово виниклого конфлікту між потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , який спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, закритого перелому кістки носа, крововиливу в білу оболонку лівого ока, які згідно висновку судово-медичної експертизи №254 від 27.03.2017 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, та кримінальне провадження відносно якого за ч.2 ст.125 КК України виділено в окреме провадження, без попередньої змови з ОСОБА_12 , наніс близько 5 ударів ногами в область правої нижньої кінцівки потерпілому ОСОБА_11 , в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді садна правої нижньої кінцівки, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №254 від 27.03.2017 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Крім того, ОСОБА_7 , 20 вересня 2017 року близько 13:30 год., перебуваючи поблизу будинку Культури, розташованого за адресою: Херсонська область, Білозерський район, с.Велетенське, вул.Лесі Українки, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи прямий умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень іншій людині, повторно, в ході виниклого конфлікту, наніс близько 3 ударів долонею руки в область обличчя потерпілому ОСОБА_9 , в результаті чого спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, синців лобу, правої вушної раковини, крововилив в м`які тканини правої скроневої області, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1121 від 20.10.2017 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання за своєю м`якістю тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити відносно ОСОБА_7 новий вирок, згідно з яким призначити йому покарання за ч.1,2 ст. 125 КК України із застосуванням ст. 70 КК України у вигляді 2 років обмеження волі.

Фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого за ч 1,2 ст. 125 КК України захисник не оспорює.
Вирок апелянтом оскаржується в частині призначеного покарання через його м`якість.
Апелянт зазначає, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки обвинувачений вину у вчинених злочинах не визнав, матеріальну шкоду потерпілим не відшкодував, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, засуджений за вчинення сукупності злочинів.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої, виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства, у тому числі окремих осіб, з огляду на інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень та високу ймовірність вчинення повторного правопорушення.

Вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого є покарання у виді обмеження волі.

Інші учасники судового провадження вирок не оскаржували.
В ході апеляційного розгляду адвокат ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_9 підтримали доводи апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_7 та прокурор заперечували проти задоволення апеляційної скарги.
Потерпілий ОСОБА_11 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим, заяв про відкладення апеляційного розгляду не подавав.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

В апеляційній скарзі адвокатом не оспорюються висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за встановлених і викладених у вироку обставин та кваліфікацію його дій за ч. 1,2 ст. 125 КК України, а тому вирок переглядається в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги лише в частині призначення покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Обираючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд врахував характер і ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше не судимий, стан його здоров`я, часткове визнання вини та ставлення обвинуваченого до вчинених ним кримінальних правопорушень, яке побудоване на критичній оцінці його протиправної поведінки та готовності нести кримінальну відповідальність за скоєне. Взяв суд до уваги і досудову доповідь органу пробації, а також поведінку потерпілого ОСОБА_9 , та причини з яких виник конфлікт між обвинуваченим та потерпілим. Обставиною, що обтяжує покарання суд визнав вчинення злочину повторно та встановив відсутність обставин, що пом`якшують покарання.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необхідність призначити покарання у виді громадських робіт, і що таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Однак, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом покарання за ч 2 ст. 125 КК України без належного врахування обставин, передбачених ст. 65 КК України і не відповідає особі обвинуваченого внаслідок його м`якості.
Суд першої інстанції не врахував в повному обсязі характер та ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень. Як видно зі змісту вироку, дії обвинуваченого охоплювалися між собою нетривалим проміжком часу, носять повторний характер, що в цілому свідчить про стійку злочинну схильність ОСОБА_7 до скоєння кримінальних правопорушень проти життя здоров`я особи.
Критична оцінка обвинуваченим своєї протиправної поведінки, готовність нести кримінальну відповідальність та ставлення обвинуваченого до скоєних суспільно-небезпечних діянь, повинна полягати у безумовному визнанні обвинуваченим своєї вини, відображатися у формі щирого жалю з приводу скоєного та осуду своєї поведінки, що насамперед має виражатися в намаганні особи відшкодувати заподіяні злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.
Однак, зі змісту вироку вбачається, що обвинувачений визнав вину частково, не виловлював щирого жалю про скоєне , шкоду потерпілому ОСОБА_9 не відшкодував, цивільний позов, заявлений представником потерпілого адвокатом ОСОБА_8 не визнав, що в сукупності вказує, про відсутність дійсних намірів готовності нести кримінальну відповідальність та в цілому спростовує твердження про критичну оцінку обвинуваченим, власної протиправної поведінки.
В ході апеляційного розгляду також з`ясовано, що до теперішнього часу жодних дій щодо відшкодування шкоди потерпілому, обвинувачений не вчинив.
Як видно, суд не встановив також, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого.
Колегія суддів вважає, що суд формально взяв до уваги досудову доповідь органу пробації, зі змісту якої слідує, що обвинувачений не має постійного місця роботи та стабільного джерела доходів, на виклик до органу пробації не з`являвся, що говорить про його неготовність до змін способу життя та поведінки. З урахуванням інформації, що характеризує особу обвинуваченого, його спосіб життя, історії правопорушень, а також високої ймовірності вчинення повторного правопорушення, орган пробації прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства, у тому числі окремих людей.
Підлягають врахуванню при призначенні покарання дані, що характеризують особу обвинуваченого, згідно яких він характеризується посередньо, не працює, суспільно-корисною діяльністю не займається, законного джерела доходів не має.
Суд у повній мірі не врахував ці обставини, а тому призначене покарання за ч. 2 ст. 125 КК України колегія суддів вважає таким, що не сприяє меті покарання, а саме виправленню заслуженого, а відтак вирок в частині призначення покарання на підставі ст 414, ч 2 ст. 409 КПК України підлягає скасуванню із ухвалення в цій частині нового вироку.
Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_7 визнав вину частково, враховуючи також характер вчинених неправомірних дій обвинуваченого, його посткримінальну поведінку, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, вчинення злочину повторно, відомості про його особу, а саме те, що він раніше притягувався до відповідальності, в силу ст. 89 КК України є таким, що не має судимості, не працює, законного джерела доходів не має, висновок досудової доповіді органу пробації, а також ту обставину, що шкоду завдану злочином не відшкодовано, часткове визнання вини, наявність обставин, що обтяжують покарання вчинення злочину повторно, дають підстави колегії суддів для висновку, що покарання у розмірі одного року обмеження буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Підстав для зміни призначеного покарання ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України колегія суддів не вбачає.
Апеляційну скаргу захисника слід задовольнити частково.
В іншій частині вирок суду першої інстанції належить залишити без змін.
Керуючись ст. 404,405,414, ч.2 ст. 409,419,420 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 27 лютого 2019 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити в цій частині новий вирок.

ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України призначити покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин; за ч.2 ст. 125 КК України у виді 1 року обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 року обмеження волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі відкритого типу.
Строк відбування покарання обчислювати із дня прибуття ОСОБА_7 до установи виконання покарання у порядку виконання вироку.
В решті вироку суду щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом 3-х місяців може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду.

Судді: ( три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

копія вірна,
суддя ОСОБА_2