Дата документу 11.10.2019 Справа № 554/9110/19
У Х В А Л А
іменем України

11 жовтня 2019 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, щодо невручення пам`ятки потерпілого, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

08 жовтня 2019 року від ОСОБА_3 до суду надійшла вищевказана скарга, датована 04.10.2019 року (поштове відправлення від 04.10.2019 року) на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, щодо нерозгляду заяви про визнання потерпілим та не ознайомлення заявника з правами та обов`язками як потерпілого у кримінальних провадженнях №0000532, №0000533 за ст.366 ч.1, ст.375 ч.1 КК України; визнання статусу потерпілого з дня реєстрації кримінальних проваджень; зобов`язання слідчого вчинити певні дії, а саме видати ОСОБА_3 пам`ятку потерпілого.

В обґрунтування скарги заявник посилається на те, що 24.06.2019 року Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, за заявою ОСОБА_3 зареєстровані згадані вище кримінальні провадження.

Як слідує зі скарги, оскільки слідчий тривалий час не направляв на адресу заявника пам`ятку потерпілого, 26.09.2019 року останній звернувся із заявою про залучення його як потерпілого у вказаних кримінальних провадженнях і надання пам`ятки потерпілого, але, як стверджує заявник, слідчий самоусунувся від вирішення даної заяви, станом на день подання скарги заява не вирішена, пам`ятка потерпілого на адресу ОСОБА_3 не направлена, в порушення вимог ст.55 КПК України. Заявник вважає таку бездіяльність слідчого протиправною та такою, що спрямована на перешкоджання йому в реалізації прав потерпілого. Вказує, що статус потерпілого виникає незалежно від волі слідчого, а кримінальне процесуальне законодавство не передбачає спеціального порядку визнання потерпілим і не передбачає обов`язкового винесення постанови про визнання потерпілим. На момент подання заяви слідчий повинен виходити із презумпції заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням, враховуючи достатні дані про такий факт. Оскільки ОСОБА_3 є заявником у вказаних кримінальних провадженнях і, на його думку, права очевидно порушені та йому спричинена значна шкода, а обставини з цього приводу докладно викладені і обґрунтовані у заяві про залучення в якості потерпілого, тому з огляду на порушення з боку слідчого розумних строків вирішення даного питання, вказує на залишення його заяви без процесуального реагування, а також відмову як потерпілому в реалізації його прав шляхом не направлення пам`ятки потерпілого. Крім того, посилаючись на судову практику ЄСПЛ, статтю 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наполягає на застосуванні судом ефективних способів захисту, тобто таких, які попереджають вчиненню порушення та припиняють його. Виходячи з обставин даного спору, на переконання ОСОБА_3 , ефективним способом захисту буде констатація судом його процесуального статусу як потерпілого, та зобов`язання слідчого видати йому пам`ятку потерпілого. При цьому, посилаючись на положення ст.55 КПК України щодо статусу потерпілого, зазначає, що особа при залученні до кримінального провадження потерпілим не повинна доводити розмір збитків, заподіяним правопорушенням або розмір іншої шкоди, оскільки це повинен встановлювати суд під час винесення вироку. Крім того, просить суд захистити його порушене право потерпілого у кримінальному провадженні будь-яким іншим способом, на розсуд суду, із дотриманням критерію ефективності судового захисту. З цих підстав, а також враховуючи доводи, викладені у скарзі, заявник просить задовольнити заявлені вимоги.

Від особи, яка подала скаргу - ОСОБА_3 , через канцелярію суду надійшла заява про розгляд скарги за його відсутності через неможливість прибуття в судове засідання у зв`язку з тим, що працює на посаді судді апеляційного господарського суду та в цей день бере участь у розгляді відповідних справ. Скаргу підтримав у повному обсязі та просив задовольнити з підстав, викладених у скарзі (а.с.18).

Від представника Територіального управління, розташованого у м.Полтаві, на адресу суду надійшла заява про розгляд без участі слідчого внаслідок зайнятості в слідчих діях. Проти вимог скарги заперечував та просив відмовити у задоволенні скарги у зв`язку з тим, що 01.10.2019 року слідчим винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження №0000532 за ч.1 ст.366, ч.1 ст.375 КК України. Вказує на те, що ОСОБА_3 фактично незгоден із судовим рішенням, винесеним суддею Дзержинського районного суду м.Харкова ОСОБА_4 та не зазначає, в чому полягає спричинена йому моральна, фізична або майнова шкода, окрім як те, що внаслідок незаконних, на його думку, дій судді ОСОБА_4 створена протиправна перевага протилежній стороні судового спору (неможливість подання відповідачем доказів у встановлений законом строк) і забезпечено винесення неправосудного, на думку ОСОБА_3 , судового рішення на користь позивача, тобто всупереч його процесуальному інтересу (а.с.19).

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Враховуючи процесуальні строки розгляду скарги та наявність відповідного волевиявлення заявника щодо розгляду без його участі, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності заявника.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги в їх сукупності та взаємному зв`язку, слідчий суддя вважає відмовити у задоволенні вимог скарги з таких підстав.

Положеннями ст.2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положеннями ст.24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до положень п.18 ч.1 ст.3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення в порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів скарги, 25.09.2019 року ОСОБА_3 звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, із заявою про визнання потерпілим. У вказаній заяві, зокрема, зазначив про обставини, які, на його думку, свідчать про вчинення злочину суддею в адміністративній справі №638/8209/18, в якій ОСОБА_3 виступав третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Вказує, що суддею нібито вчинена фальсифікація судового рішення у формі ухвали суду про відкриття провадження у справі, відомості про що 24.06.2019 року за його заявою внесені до ЄРДР. На переконання заявника, вчинене підроблення судового рішення в адміністративній справі створило протиправні переваги протилежній стороні судового спору і забезпечило винесення неправосудного рішення на користь позивача, тобто всупереч процесуальному інтересу ОСОБА_3 як третьої особи у справі. На підставі викладеного, просив залучити його в якості потерпілого у кримінальних провадженнях №0000532, №0000533 за ст.ст.366 ч.1, 375 ч.1 КК України; видати пам`ятку потерпілого у кримінальних провадженнях (а.с.7-11, 12).

Не отримавши відомостей про результати розгляду, ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з даною скаргою, у якій оскаржує бездіяльність слідчого, що полягає у не розгляді його заяви про визнання потерпілим від 25.09.2019 року і не направленні пам`ятки потерпілого.

Судом установлено, що у провадженні слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, знаходиться кримінальне провадження №0000532, внесене до ЄРДР 26.06.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.1 ст.375 КК України.

Також у судовому засіданні встановлено, що постановою слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 01.10.2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_3 щодо визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000532 від 26.06.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.1 ст.375 КК України, відмовлено в повному обсязі (а.с.20-21). Копію вказаної постанови цього ж дня направлено на адресу ОСОБА_3 (а.с.22).

Як вбачається з цієї постанови, на час розгляду заяви ОСОБА_3 про визнання потерпілим від 25.05.2019 року заявник не вказує, за яких конкретних обставин завдано кримінальним правопорушенням моральної, фізичної або майнової шкоди, її розмір, натомість, вбачається, що заявник фактично не згоден із прийнятим судовим рішенням, проведеним досудовим розслідуванням не встановлено фактів завдання шкоди останньому, а тому відсутні підстави для визнання його потерпілим та вручення йому відповідної пам`ятки про процесуальні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Частиною 5 статті 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Отже, законодавцем чітко визначено статус потерпілого у кримінальному провадженні та визначено момент виникнення прав та обов`язків потерпілого.

Однак, заявником не надано жодного доказу його душевних страждань, переживань або фізичних страждань, завданої майнової шкоди тощо в розумінні положень ч.1 ст.55 КПК України.

Натомість, у заяві від 26.09.2019 року фактично викладені факти, які свідчать про незгоду заявника із ухвалою, винесеною суддею Дзержинського районного суду м.Харкова, не зазначено, в чому полягає спричинена внаслідок таких дій моральна, фізична або майнова шкода, окрім як створення протиправної переваги протилежній стороні судового спору і винесення неправосудного, на думку заявника, судового рішення всупереч його процесуальному інтересу.

При цьому посилання заявника на автоматичне набуття ним статусу потерпілого лише на підставі ч.2 ст.55 КПК України, із дня реєстрації кримінальних проваджень, без врахування вимог ч.1 вказаної статті, а саме за відсутності встановленого обґрунтованого підтвердження завданої шкоди, на даному етапі досудового розслідування є необґрунтованим та передчасним. Сама по собі наявність судового рішення, з яким не згоден заявник, не свідчить про набуття статусу потерпілого у кримінальному провадженні. Разом із тим, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000532 наразі триває, що в подальшому не позбавляє заявника можливості реалізувати свої права в порядку ст.55 КПК України.

Отже, на момент розгляду скарги встановлено, що заява ОСОБА_3 від 26.09.2019 року про визнання потерпілим в межах кримінального провадження після її отримання слідчим була розглянута у найкоротший строк, про що прийнято відповідне процесуальне рішення - постанову, яку направлено заявнику, що вказує на відсутність бездіяльності слідчого та предмету оскарження в цій частині.

Таким чином, доводи ОСОБА_3 щодо допущення слідчим порушень вимог ч.ч.1, 2 ст.55 КПК України та залишення заяви від 25.09.2019 року без процесуального реагування, є необгрунтованими, так як вказана заява фактично розглянута, інших доказів, що заява особи, яка подала скаргу, про визнання її потерпілим, була розглянута з порушенням порядку, передбаченого КПК України, заявником до суду також не надано, твердження заявника в цій частині жодними доказами не підтверджені, а тому слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність вимог поданої скарги щодо бездіяльності слідчого у кримінальному провадженні.

Суд звертає увагу на те, що у разі незгоди заявника із постановою від 01.10.2019 року, вказане процесуальне рішення слідчого становить самостійний предмет оскарження на досудовому провадженні згідно з п.5 ч.1 ст.303 КПК України. Разом із тим, вимоги про скасування згаданої постанови про відмову у визнанні потерпілим у скарзі не міститься, а тому не є предметом даного розгляду в силу положень ст.26 КПК України.

Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги поданої скарги про зобов`язання слідчого вчинити певні дії щодо визнання заявника потерпілим і надання відповідної пам`ятки, констатації слідчим суддею такого статусу із дня реєстрації кримінальних проваджень та інші, які мають похідних характер, оскільки до повноважень слідчого судді не входить визнання особи потерпілим, встановлення факту заподіяння певної шкоди, її розміру тощо.

Згідно з ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Крім того, вимоги п.3 ч.2 ст.307 КПК України застосовуються слідчим суддею лише у випадку зобов`язання слідчого чи прокурора вчинити дію, яку він зобов`язаний вчинити.

Згідно з положеннями ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого слідчим суддею постановляється ухвала про скасування рішення слідчого, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, з урахуванням вказаних вище обставин, та оскільки заявником не надано належних і допустимих доказів та в судовому засіданні не встановлено таких, які би давали підстави слідчому судді дійти до висновку про законність та обґрунтованість вимог скарги, тому слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах заявлених вимог, проаналізувавши наведені у скарзі доводи та перевіривши надані в їх обґрунтування документи, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2, 22, 303-307, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, щодо невручення пам`ятки потерпілого, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1