КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №11-кп/824/1638/2019 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: 537, 539 КПК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала
Іменем України

29 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та Державною установою «Бориспільська виправна колонія №119» матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2019 року щодо ОСОБА_6 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_6 ,

В с т а н о в и л а :

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно дострокове звільнення його від відбування покарання.

Рішення обґрунтовано тим, що суд пройшов до висновку про відсутність підстав, які б свідчили про виправлення засудженого ОСОБА_6 , який відбуває покарання в установі з 01.12.2016 року і до теперішнього часу є не працевлаштованим, має не погашене у встановленому законом порядку стягнення, а наявність у ОСОБА_6 за весь період відбування покарання всього п`яти заохочень не доводить його сумлінну поведінку.

На вказану ухвалу суду першої інстанції засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2019 року, якою відмовлено у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

За доводами апелянта ухвала суду першої інстанції є незаконною.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що він став на шлях виправлення, довівши це своєю старанною працею, проте йому було відмовлено з тих підстав, що він має одне непогашене дисциплінарне стягнення і не є працевлаштованим.

Засуджений ОСОБА_6 стверджує, що дисциплінарне стягнення він має не за грубе порушення, а за те що відмовився прибирати вбиральню, а не працевлаштований через поганий стан здоров`я, у зв`язку з чим він і пішов із промислової зони.
На думку апелянта, вищезазначене ніяким чином не свідчить про те, що він не став на шлях виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши копію матеріалів з особової справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Згідно з п.3 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Відповідно до частини 1 статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Необхідною умовою застосування положень частини 1 статті 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.
У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким" № 2 від 26.04.2002 визначено, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Відповідно до п. 1 та п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26.04.2002 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Отже, зі змісту наведених положень законодавства видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді клопотання ОСОБА_6 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали судового провадження та особової справи засудженого, та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення за весь період відбування покарання, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 засуджений 22.02.2012 року вироком Джанкойського міськрайонного суду АР Крим за ч. 3 ст. 185, ст.ст.75,76 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, з іспитовим терміном 2 роки. Ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області від 03.04.2013 року скасовано іспитовий строк і направлено ОСОБА_6 в місця позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. Строк відбування покарання розпочався з 21.09.2016 року, та закінчується 21.03.2020 року.
Під час знаходження в ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» зарекомендував себе посередньо, стягнень та заохочень не мав. До праці не залучався. Із 26.09.2016 року під час знаходження в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» зарекомендував себе посередньо, стягнень та заохочень не мав. До праці не залучався.
В Державній установі «Бориспільська виправна колонія (№ 119)» відбуває покарання із 01.12.2016 року.
Згідно наявної в матеріалах справи характеристики, виданої начальником відділення СПС №2 ОСОБА_9 та погодженої заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи ОСОБА_10 , засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання характеризується посередньо, має 2 стягнення (невиконання вимог встановлених законодавством, ст. 118 КВК України), одне стягнення не погашене у встановленому законом порядку. За сумлінну поведінку та ставлення до праці має 5 заохочень. До майна установи і предметів, якими користувався при виконанні дорученої роботи ставився дбайливо, здійснював за ними належний догляд, використовував їх за призначенням, так як до серпня місяця 2018 року був працевлаштований на промисловій зоні дільниці деревообробка, помічником лентопилу. На даний час до праці не залучається, так як не вбачає в цьому необхідності. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує дружні стосунки із засудженими як позитивної та і негативної спрямованості. Намагається дотримуватися правомірних взаємовідносин та ввічливого ставленні до персоналу установи. Встановлені законодавством вимоги персоналу установи виконує. За характером спокійний, врівноважений. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки та безпеки праці. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті і порядку, мас охайний зовнішній вигляд. Приймав участь у роботах по благоустрою місць позбавлення волі, розуміє її необхідність. Відповідно до ст. ст. 123,127,110 Кримінально - виконавчого кодексу України ОСОБА_6 не бере участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених. Не бере участі у роботі самодіяльних організацій, підтримує зв`язки з рідними шляхом побачень та отримує від них посилки, передачі. Згідно вироку має позов, але виконавчий лист до установи не надходив. Вину за вироком суду визнав.
29.11.2017 року засуджений ОСОБА_6 розглядався на комісії щодо застосування до нього ст. 101 КВК України, а саме переведення його з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації, але рішенням комісії установи засудженому було відмовлено у застосуванні цієї пільги, оскільки останній подав заяву з проханням не застосовувати до нього дану статтю, у зв`язку з тим, що він в подальшому має намір скористатися ст. 82 КК України (БМ). Тим самим, 07.07.2018 року засуджений ОСОБА_6 розглядався на комісії щодо застосування до нього ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, але рішенням комісії установи засудженому було відмовлено у застосуванні цієї пільги, оскільки останній подав заяву з проханням не застосовувати до нього дану статтю, у зв`язку з тим, що він в подальшому має намір скористатися ст. 81 КК України (УДЗ).
23.01.2019 року на засіданні адміністрації комісії установи засудженому ОСОБА_6 було відмовлено в застосуванні ст. 101 КВК України, як особі, яка не стала на шлях виправлення.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що районний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні даного клопотання, оскільки в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання, а умовно дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, каяття у скоєному злочині, однак ОСОБА_6 не зробив для себе належних висновків, не став на шлях виправлення,
Посилання ОСОБА_6 на наявність у нього п`яти заохочень, останнє з яких було ще 02.08.2018 року, не свідчить про те, що засуджений своєю поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення, оскільки виконання засудженим своїх прямих обов`язків має враховуватись у сукупності з усіма іншими обставинами і процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.
Що стосується доводів засудженого ОСОБА_6 про його незадовільний стан здоров`я, у зв`язку з чим він змушений був піти з промислової зони, то вони є необґрунтованими, оскільки з цього приводу ОСОБА_6 ні в суді першої інстанції ні в суді апеляційної інстанції не надано будь-яких доказів, а в матеріалах провадження відсутній висновок медичної установи про наявність у нього хвороб.
Засуджений ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі взагалі не наводить жодного доводу на підтвердження того, що він поза сумнівом довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці та заслуговує на застосування до нього заохочувальної норми у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 , оскільки відсутні достатні підстави стверджувати, що останній протягом строку відбування покарання довів своє виправлення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги засудженого не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, тому у задоволенні вимог його апеляційної скарги слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 537, 539 КПК України,колегія суддів -
У х в а л и л а :

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно дострокове звільнення його від відбування покарання залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4