ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/221/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.125 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2019 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 10 червня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано невинним та виправдано за ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку із недоведеністю вчинення ним цього кримінального правопорушення.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 залишено без розгляду.

Згідно з вироком суду органом досудового розслідування та прокурором ОСОБА_6 пред`явлене обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України за наступних обставин:

«03 серпня 2018 року, близько 20 год. 20 хв., у ОСОБА_6 який перебував на сходовій клітці 4-го поверху, на ґрунті особистих неприязних відносин, в ході словесного конфлікту із ОСОБА_9 , виник злочинний умисел, спрямований на спричинення останньому тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 близько 20 години 20 хвилин, 3 серпня 2018 року, перебуваючи на сходовій клітці 4-го поверху, під`їзду №4, що по АДРЕСА_2 , в ході словесного конфлікту, який виник під час спільного вживання спритних напоїв, наніс останньому декілька ударів кулаками обох рук в ділянку обличчя та голови, чим спричинив ОСОБА_9 садна тім`яної ділянки голови, сколи емалі коронкових частин 1-2-го верхніх лівих зубів, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень та рани ділянки лівої брови і верхньої губи справа, які за степенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, слідчий за погодженням з прокурором дійшли до переконання, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене, ч.2 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 просить вирок Тернопільського міськрайонного суду від 10.06.2019 року, яким визнано невинним та виправдано ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України скасувати та ухвалити свій вирок, яким засудити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання: у вигляді - 6 (шести) місяців арешту. Вважає, що зазначений вирок Тернопільського міськрайонного суду не відповідає вимогам закону внаслідок невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що в ході судового розгляду даного кримінального провадження вина обвинуваченого ОСОБА_6 повністю доведена показами потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 , та письмовими доказами - протокол прийняття усної заяви про вчинення кримінального правопорушення від 05.08.2018 року та висновок експерта №966 від 26.09.2018 року.

Потерпілий ОСОБА_9 у судові засідання 25 вересня 2019 року і 09 жовтня 2019 року не з`явився, хоча належним чином був завчасно повідомлений про час та місце апеляційного розгляду. Повідомлень про причини неявки і заяв та клопотань про відкладення апеляційного розгляду до суду не подавав, однак до початку апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_9 подав до апеляційного суду письмову заяву, в якій просить скасувати вирок і закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з його відмовою від обвинувачення у формі приватного обвинувачення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та вважає, що заява потерпілого підлягає до задоволення, думку обвинуваченого і його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги прокурора і просили задовольнити заяву потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі прокурора і заяві потерпілого доводи, колегія суддів з`ясувала наступне.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.374 КПК України уразі визнання особи виправданою в мотивувальній частині вироку зазначаються мотиви, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Як встановлено перевіркою матеріалів провадження, вказаних вимог суд першої інстанції в повній мірі не дотримався і допустив неповноту судового розгляду, що перешкодила ухваленню законного і обґрунтованого судового рішення.

Зі змісту оскаржуваного вироку слідує, що суд першої інстанції вважав недоведеним те, що тілесні ушкодження потерпілому заподіяв саме обвинувачений.

Такий висновок суд обґрунтував тим, що показання потерпілого ОСОБА_9 , який під час його допиту в судовому засіданні категорично вказав, що удари йому наносив саме обвинувачений ОСОБА_6 , суперечать поясненням потерпілого ОСОБА_9 , які зазначені у виписці з його історії хвороби про те, що його побили невідомі.

Так, зі змісту вироку та матеріалів провадження (а.с.49) слідує, що виписка з історії хвороби №00758 була складена лікарем ОСОБА_11 з приводу стаціонарного лікування ОСОБА_9 в період з 23 січня по 07 лютого 2019 року. При описі анамнезу хвороби лікар вказав, що ОСОБА_9 вважає себе хворим з серпня 2018 р., коли був побитий невідомим.

Як вбачається зі змісту показань наведених у вироку потерпілого та інших матеріалів провадження, ні потерпілий ОСОБА_9 , ні лікар, який складав виписку стаціонарного хворого ОСОБА_12 , не були допитані в судовому засіданні з приводу того, чи дійсно потерпілий під час його лікування у 2019 році давав такі пояснення.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції при оцінці показань потерпілого було порушено вимоги ч.1,2 ст.23, ч.2. ст.94 КПК України щодо безпосередності дослідження та оцінки доказів, оскільки суд першої інстанції в даному випадку невмотивовано надав перевагу поясненням потерпілого, які відображені з його слів лікарем у медичній документації, над показаннями потерпілого в судовому засіданні.

Будь яких інших мотивів, з яких суд відхилив ці показання потерпілого як недостовірні у вироку не наведено.

Разом з тим, суд у вироку навів зміст інших наданих стороною обвинувачення і досліджених в судовому засіданні доказів, а саме:

протоколу прийняття заяви про вчинення злочину від 05 серпня 2018 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_9 безпосередньо після події злочину вказував, що його побив саме ОСОБА_6 ;

протоколу проведення слідчого експерименту від 27 вересня 2018 року, в ході якого потерпілий ОСОБА_9 показав як саме ОСОБА_6 наносив йому удари.

Також, судом наведено у вироку показання свідка ОСОБА_10 про те, що потерпілий ОСОБА_9 після того як отямився від побиття сказав, що його побив саме ОСОБА_6 .

Наведеним доказам суд не дав жодної оцінки і не навів мотивів, з яких відхилив їх.

Також, суд визнав правдоподібними показання обвинуваченого про те, що тілесні ушкодження потерпілому могли бути спричинені іншою особою або отримані потерпілим від падіння.

Разом з тим, у вироку наведено показання свідків:

ОСОБА_10 , яка вказала, що бачила як обвинувачений ОСОБА_13 і потерпілий ОСОБА_9 спілкувалися на сходовій клітці в їх будинку. Після того, як вона з`їхала ліфтом на перший поверх то поверталась сходами і на четвертому поверсі побачила побитого ОСОБА_9 , який після того як опритомнів повідомив, що його побив ОСОБА_6 ;

ОСОБА_14 , яка є медичним працівником і надавала першу медичну медичну допомогу потерпілому ОСОБА_9 і коли вона прийшла, то він лежав у куті між квартирами АДРЕСА_3 . Наявні у нього тілесні ушкодження не могли виникнути від падіння.

Цим показанням свідків суд першої інстанції не дав жодної оцінки і не навів мотивів, з яких відхилив зазначені докази сторони обвинувачення.

На переконання колегії суддів, така оцінка показань доказів суперечить вимогам ст.94 КПК України та свідчить про наявність підстав для скасування вироку, передбачених п.2,3 ч. ст.411 КПК України, оскільки при винесенні вироку суд першої інстанції не взяв до уваги окремі докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а також не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Враховуючи наведені обставини колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора в частині вимог про скасування вироку є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції ухвалює свій вирок.

Однак, до початку апеляційного розгляду потерпілим було подано заяву про закриття даного кримінального провадження у формі приватного обвинувачення на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

Відповідно до п.7 ч.1 та ч.7 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством. Якщо обставини, передбачені пунктом 7 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження.

Враховуючи, що потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні, яке здійснювалось у формі приватного обвинувачення і не пов`язане з домашнім насильством, то колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора в частині вимог про постановлення нового вироку не може бути задоволена, а кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404-419,426 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду від 10 червня 2019 року скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України закрити на підставі п.7 ч.1 ст.284 КК України.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4