ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження : 11-кп/819/463/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.121 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2019 року червня місяця 11 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретар судового засідання: ОСОБА_5 ОСОБА_6

З участю прокурора: ОСОБА_7

Обвинуваченого: ОСОБА_8

Захисника: ОСОБА_9

Потерпілого: ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні в залі Херсонського апеляційного суду кримінальне провадження №0001664 від 05.05.2017 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 10 січня 2019 року щодо: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні правопорушення передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, -
в с т а н о в и л а :

Зазначеним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця АР Крим, українця, громадянина України, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 13.07.1999 року за ст. 140 ч. 3 КК України - 3 роки позбавлення волі, ст. 46-1 КК України - 2 роки; 13.03.2000 року за ст. 140 ч.3, 43 КК України - 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 03.12.2004 року ст. 81 КК України (звільнений умовно-достроково) на 10 місяців 21 день; 17.06.2009 року за ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 186, 70 КК України - 4 роки 6 місяців позбавлення волі; 05.05.2014 року за ч.3 ст. 185 КК України - 3 роки позбавлення волі, визнано винним та засуджено за ч.1 ст.121 КК України на 7 років позбавлення волі. Запобіжний захід стосовно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою. Строк відбування основного покарання обчислювати з моменту затримання 06.05.2017 року. Вирішено питання щодо судового витрат.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він 04.05.2017 близько 21 години 48 хвилин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , у ході раптово виниклого побутового конфлікту, пов`язаного з особистими неприязними відносинами з ОСОБА_10 , переслідуючи прямий злочинний умисел спрямований на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині, наніс в область шиї один удар ножем невстановленого зразку та виробництва потерпілому ОСОБА_10 , чим спричинив останньому згідно висновку судово-медичної експертизи № 637 від 24.07.2017 тілесні ушкодження у вигляді: різаної рани шиї з переду справа, проникаючої у порожнину гортаноглотки, яка утворилась від не менш ніж одного травматичного впливу ріжучого предмету (не виключено кухонним ножем) та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Не погоджуючись із вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що сварка та бійка між ним та потерпілим виникла по ініціативі останнього, проте ножем він його не бив. На думку обвинуваченого, потерпілий міг упасти на вудку, яку в той момент тримав в руках, що і спричинило тілесні ушкодження.

Посилаючись на те, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, просить вирок суду скасувати, справу направити на новий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляційних скарг, думку прокурора та потерпілого які не підтримали апеляцію, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляцію, заслухавши сторони в судових дебатах, які залишилися на своїх позиціях, та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вимогами ч.1 ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На думку колегії суддів, у ході досудового розслідування не доведено поза розумним сумнівом те, що ОСОБА_8 наносячи удар ножем потерпілому мав на меті позбавити його життя. Як вбачається з показань свідка ОСОБА_11 бійка відбувалась в темному приміщенні, захаращеному речами, де було достатньо місця для проходу лише однієї людини. Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що удар наносився навмання і обвинувачений не міг бачити куди він наносить удар, тим більше не міг наносити його прицільно та з тим що в матеріалах провадження відсутні будь які докази що підтверджують погрози та дії обвинуваченого спрямовані на вбивство потерпілого. З поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що у нього не було наміру вчинити умисне вбивство потерпілого.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України кваліфіковані неправильно, і суд кваліфікував ці дії як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, за ч.1 ст.121 КК України, відповідно до встановленого. Така кваліфікація ґрунтується на доказах, у тому числі на тих на які посилається прокурор в своїй апеляційній скарзі, які безпосередньо досліджені судом і яким останній дав належну оцінку, і які доводами, наведеними прокурором в апеляційній скарзі, не спростовуються.

Також, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що ножем потерпілого він не бив, а той міг впасти на вудку і завдати собі тілесні ушкодження, оскільки відповідно до висновку судово-медичної експертизи №637, у ОСОБА_10 виявлено наступні тілесні ушкодження: різана рана шиї з переду праворуч, проникаючої у порожнину гортаноглотки, яка виникла від дії не менше 1 травматичної дії ріжучого предмету, не виключено 04.05.2017 і відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Утворення тілесних ушкоджень виявлених у ОСОБА_10 за обставин і у спосіб зазначений ним у протоколі допиту, слідчого експерименту (удар кухонним ножем), не виключається.

Тобто, за вказаним висновком(а.п.59,71) на шиї потерпілого була різана рана від дії ріжучого предмета, а не колота від вудки як про це стверджує обвинувачений.

Також, в судовому засіданні сам обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував, що в той час, з ініціативи потерпілого ОСОБА_10 , між ними була бійка де він вдарив потерпілого.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 не знаходять свого підтвердження, так як в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 і це зафіксовано звукозаписом судового засідання від 28.09.2017року, стверджував, що саме обвинувачений в коридорі в ході бійки наніс йому удар ножем, який перед цим взяв на кухні, в область шиї і ці його покази підтвердив свідок ОСОБА_11 , який вказав що відразу після бійки, він з обвинуваченим вийшли на вулицю і в руках обвинуваченого ОСОБА_8 він бачив ніж, яким останній погрожував.

Ні у суду першої інстанції ні у апеляційного суду відсутні будь які підстави ставити під сумнів показам потерпілого в цій частині і вказаного свідка.

За матеріалами провадження ніж яким були завдані тілесні ушкодження потерпілому вилучено не було, так як обвинувачений з вказаним ножем вийшов з квартири потерпілого одразу після нанесення тілесних ушкоджень і з ним зник.

Крім того, свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні підтвердила що після бійки обвинуваченого з потерпілим, останній тримався за шию і був у крові.

Вирішення судом питання про призначення ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Критерієм обрання конкретного заходу примусу, необхідного й достатнього для досягнення вказаної мети, відповідно до визначених у ст. 65 КК України правових орієнтирів є ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Одним із фундаментальних принципів призначення покарання є його справедливість, якої може бути досягнуто лише за умови домірності покарання злочину.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд відповідно до ст. 65 КК України врахував вимоги пунктів 1 та 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а також характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, де він вчинив тяжкий злочин, який характеризується задоволено, раніше судимий, офіційно не працевлаштований, обставин, які пом`якшують покарання судом не встановлено, обставини, які обтяжують покарання суд вказав рецидив злочину, вчинення злочину щодо особи похилого віку і прийшов до вірного висновку, що для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів необхідним і достатнім буде покарання в межах санкції ч.1 ст. 121 КК України у вигляді 7 років позбавлення волі. Таке покарання домірне тяжкості злочину і не сприймається явно несправедливим унаслідок м`якості чи суворості.

З такими висновками суду першої інстанції враховуючи усі обставини погоджується і колегія суддів, та вважає, що покарання ОСОБА_13 призначено відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, його особи, та конкретних обставин справи.

Крім того, встановлено що 19.07., 13.09. та 08.11.2018 року відбулися судові засідання, про що свідчать наявні в матеріалах кримінального провадження журнали судових засідань та технічні носії інформації, на яких є записи судових засідань.

Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуваний вирок, дотримався вимог матеріального і процесуального права, ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Підстав для його скасування або зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 405, 407, 409, 419, колегія суддів,-

постановила :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити - без задоволення, а вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 10 січня 2019 року, щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді : ОСОБА_2 /підпис/ ОСОБА_3 /підпис/ ОСОБА_4 /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: ОСОБА_2