Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/765/19 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.121 КК УкраїниДоповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2019 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 31 жовтня 2019 року, якою стосовно обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Леніно 2 Олександрійського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, який не працює, не одружений, утриманців не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, тобто з 12 год.40 хв. 31 жовтня 2019 року до 12 год. 40 хв.29 грудня 2019 року включно,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Петрівського районного суду Кіровоградської області перебувають матеріали кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000053 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Під час підготовчого судового засідання прокурор заявив усне клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб.

Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 31 жовтня 2019 року, стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, тобто з 12 години 40 хвилин 31 жовтня 2019 року до 12 год. 40 хв.29 грудня 2019 року включно.
Своє рішення суддя мотивував тим, що ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні умисного тяжкого злочину, за який санкцією статті передбачено покарання у виді позбавлення волі до десяти років, може переховуватися від суду, так як не має міцних соціальних зв`язків, а тому суд вважає за необхідне продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову, якою застосувати до його підзахисного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що задовольняючи клопотання суд на підставі ст.. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу зобов`язаний був встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які, зокрема, свідчать про: 1) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує прокурор; 2) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Слід зазначити, що в своєму клопотанні прокурор посилався на те, що підозрюваний може переховуватись від суду, проте на обґрунтування цих доводів не надав жодних доказів, які б досліджувались, а суд в ухвалі своє рішення мотивує без посилання на будь-які докази.

Однак його підзахисний має зареєстроване місце проживання. На кожному судовому засіданні присутня сестра обвинуваченого ОСОБА_9 , яка повідомляє, що обвинувачений ОСОБА_8 є її братом і може відбувати домашній арешт у неї в квартирі за адресою АДРЕСА_3 . Проте, ці відомості судом до уваги прийняті не були, а сама ухвала суду не ґрунтується на будь-яких доказах і всі перелічені судом доводи жодним доказом не підтверджені.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив ОСОБА_8 застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив ухвалу судді залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до частини п`ятої цієї статті слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні Петрівського районного суду Кіровоградської області перебувають матеріали кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000053 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
На думку колегії суддів, суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_8 міг вчинити злочин передбачений ч.2 ст.121 КК України.
Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, обвинувачення у якого їм повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо них обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.
Отже, суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 , встановив наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що він може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, які під впливом погроз, умовлянь чи переконань з боку обвинуваченого зможе змінити свої показання або відмовитись від них, переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Також, необхідно зазначити про особу ОСОБА_8 , який офіційно не працює та не має постійного місця роботи, жодних заробітків, не одружений, не має на утримані неповнолітніх дітей, що вказує на відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, негативно характеризується за місцем проживання, як наслідок під страхом кримінального покарання може переховуватися від органів суду, незаконно вплинути на свідків кримінального правопорушення, а також може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суддя районного суду обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора та продовжив дію обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час розгляду матеріалів кримінального провадження в суді першої інстанції не зменшилися.

При цьому, під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти доведеним ризикам, та забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Таким чином, застосований до обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин даного кримінального провадження, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Апеляційні доводи захисника стосовно того, що ОСОБА_8 має зареєстроване місце проживання, як на підставу застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, колегією суддів не може бути враховано оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, внаслідок якого настала смерть людини, за який санкцією статті передбачено покарання у виді позбавлення волі до десяти років, негативно характеризується та ризики передбачені п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України на момент розгляду справи у районному суді не зменшилися.
А тому, на думку колегії суддів у разі обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, це не забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків та надасть йому змогу переховуватися від органів суду.

Також не можуть бути задоволено апеляцій доводи захисника стосовно наявності доказів на підтвердження заявлених ризиків, оскільки вимогами КПК України не передбачено надання доказів на підтвердження наявності ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Отже, враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, що їх передбачено ст. 177 КПК України, а також зважаючи на дані матеріалів клопотання, колегія суддів переконана у необхідності застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання його під вартою.
Наявні у матеріалах клопотання дані підтверджують наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що у разі обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому, належного виконання останнім процесуальних обов`язків і надасть їм змогу переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 31 жовтня 2019 року, якою ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 31 жовтня 2019 року, якоюстосовно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, тобто з 12 год. 40 хв. 31 жовтня 2019 року до 12 год. 40 хв.29 грудня 2019 року включно, - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4