Справа № 161/6903/19
Провадження № 1-кп/0158/141/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

законного представника потерпілої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

законного представника - ОСОБА_6

особи, стосовно якої вирішується питання ОСОБА_7

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному проваджені, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003010 від 18.08.2018 року відносно:

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Находка Приморського краю Російської Федерації, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , із середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, інваліда ІІ групи, раніше не судимого, у вчиненні суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, -

в с т а н о в и в :

До Ківерцівського районного суду Волинської області надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0003010 від 18.08.2018 року щодо ОСОБА_7 , у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що 17.08.2018 року близько 16 год. 45 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в дворі будинку АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, на ґрунті особистих неприязних відносин із потерпілою ОСОБА_8 , умисно наніс малолітній ОСОБА_8 удар долонею правою руки в ліву щоку та удар долонею лівою руки в праву щоку, чим спричинив останній посттравматичний стресовий розлад, який згідно висновку судово-медичної експертизи №93 від 05.02.2019 року за ступенем тяжкості відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Під час досудового розслідування встановлено, що згідно висновку судово психіатричного експерта №66 від 05.04.2019 року у ОСОБА_7 виявлялися період, що відноситься до часу вчинення інкримінованого йому правопорушенні ознаки психічного розладу у вигляді параноїдної шизофренії, безперервно прогредієнтного перебігу, в стадії нестійкої ремісії з емоційно-вольовим зниженням, через який він не був здатний усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. На даний час у ОСОБА_7 виявляються ознаки психічного розладу у вигляді параноїдної шизофренії, безперервно прогредієнтного перебігу, в стадії нестійкої ремісії з емоційно-вольовим зниженням, через який він не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом в даний час він потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

За таких обставин ОСОБА_7 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав клопотання про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричний заклад із звичайним наглядом.

Законний представник потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення даного клопотання.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Законний представник особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_7 ОСОБА_6 не підтримала клопотання прокурора.

Особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення ОСОБА_7 в судовому засіданні показав суду, що 17.08.2018 року близько 16 год. 45 хв. до нього у квартиру декілька разів дзвонили у дзвінок, вийшовши з квартири він побачив, як від його дверей втікають діти, та побіг за ними. У дворі будинку АДРЕСА_2 , наздогнавши неповнолітню дівчину, умисно наніс їй удар долонею правою руки в ліву щоку та удар долонею лівою руки в праву щоку. Вину у скоєному суспільно-небезпечному діянні визнав повністю, не заперечив щодо задоволення даного клопотання.

Потерпіла ОСОБА_9 у судовому засіданні повідомила, що давати пояснення відмовляється, оскільки їй неприємно згадувати зазначені події.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, кожного зокрема, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження про застосування примусових заходів медичного характеру, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 повідомив, що 17.08.2018 року, перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_2 , бачив як невідомий йому чоловік наніс тілесні ушкодження малолітній дівчинці.

Також допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , повідомила суду, що орієнтовно рік назад (точної дати пригадати не може), перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_2 почула дитячий крик. Вийшовши у двір побачила як біжать діти, за якими біг ОСОБА_7 . Неповнолітня ОСОБА_9 , яка бігла разом із іншими дітьми присіла на лавку, а ОСОБА_7 підбіг до неї та наніс їй два удари по обличчю. Побачивши вищевказане вона почала кричати, внаслідок чого ОСОБА_7 втік. Підійшовши до неповнолітньої ОСОБА_9 остання плакала та перебувала у шоковому стані.

Разом з тим, вина ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні також підтверджується наступними доказами:

З протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 17.08.2018 року вбачається, що 17.08.2018 року близько 16 год. 45 хв. ОСОБА_7 перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_2 наніс тілесні ушкодження неповнолітній ОСОБА_8 .

Як вбачається з консультативного висновку спеціаліста №2288 від 17.08.2018 року ОСОБА_7 , 18.11.1982 року перебував у стані алкогольного сп`яніння.

З постанови про залучення законного представника від 18.08.2018 року вбачається, що до участі у досудовому розслідуванні, внесеному до ЄРДР за №0003010 від 18.08.2018 року залучено як законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 , її вітчима ОСОБА_4 .

Згідно висновку експерта судово-медичної експертизи №93 від 29.01.2019 року у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після вчинення проти неї правопорушення з`явилися і виявляються в даний час ознаки посттравматичного стресового розладу. Наявні на даний час розлади зі сторони психіки виникли внаслідок протиправних дій, скоєних проти ОСОБА_8 17.08.2018 року. За ступенем тяжкості вищевказаний посттравматичний стресовий розлад відноситься до категорії середнього степеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Також, як вбачається із протоколу проведення слідчого експерименту від 20.02.2019 року та доданої до нього фототаблиці, ОСОБА_12 повністю продемонстрував механізм нанесення тілесних ушкоджень неповнолітній ОСОБА_8 .

Крім того, з відповіді ВОПЛ №1 м. Луцька від 24.09.2018 року вбачається, що ОСОБА_7 , 1982 року народження, з 1987 року перебуває під наглядом у даному закладі з діагнозом: «Параноїдна шизофренія, безперервно-прогредієнтний тип перебігу, емоційно-вольовий дефект».

Разом з тим, відповідно до висновку судово психіатричного експерта №66 від 05.04.2019 року у ОСОБА_7 виявлялися період, що відноситься до часу вчинення інкримінованого йому правопорушенні ознаки психічного розладу у вигляді параноїдної шизофренії, безперервно прогредієнтного перебігу, в стадії нестійкої ремісії з емоційно-вольовим зниженням, через який він не був здатний усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. На даний час у ОСОБА_7 виявляються ознаки психічного розладу у вигляді параноїдної шизофренії, безперервно прогредієнтного перебігу, в стадії нестійкої ремісії з емоційно-вольовим зниженням, через який він не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом в даний час він потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Тобто, ОСОБА_7 у період часу, до якого відноситься злочин, який інкримінується йому не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Однак, до ОСОБА_7 можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру у відділенні із звичайним наглядом.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 03.06.2005 року № 7 роз`яснено, що неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст. 19 КК) чи обмежено осудною (ч. 1 ст. 20 КК) належить виключно до компетенції суду.

Разом з тим слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК), - висновку судово-медичної експертизи.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Пунктом 1 частини 1 статті 503 КПК України встановлено, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Відповідно до ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом, зокрема до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

В силу ч. 3 ст. 94 КК України госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у психіатричному закладі і лікування у примусовому порядку.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Отже, з матеріалів кримінального провадження вбачається та у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 , вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, у стані неосудності, що виключає можливість застосування покарання, оскільки він за своїм психічним станом не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними, та потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричної лікарні із звичайним наглядом.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальних витрат у кримінальному провадженні не має.

Керуючись ч. 1 ст. 292, ст. ст. 503, 512, 513 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Клопотання задовольнити.

Визнати винним ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Ківерцівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Ківерцівського районного суду ОСОБА_1