УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2019 року
м. Київ

справа № 409/159/19
провадження № 51-5396 ск 19

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Білокуракінського районного суду Луганської області від 22 березня 2019 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 07 серпня 2019 року.
Обставини справи

1. Зазначеним вироком, залишеним без змін у частині призначення додаткового покарання,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Старобільськ Луганської області та жителя АДРЕСА_1 ,
засуджено за частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі статті 75 КК звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 КК.
Стягнуто зі Страхової компанії «СК ВУСО» завдану матеріальну шкоду витрати на лікування малолітнього потерпілого ОСОБА_6 в сумі 16.495 грн 79 коп на користь його законного представника ОСОБА_7 .
Стягнуто з ОСОБА_5 завдану матеріальну шкоду в сумі 9.319 грн та моральну шкоду в сумі 300.000 грн на користь законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_7 .
2. За обставин, детально викладених у вироку, суд визнав ОСОБА_5 винуватим у тому, що він 16 листопада 2018 року о 07:50, за відсутності атмосферних опадів та в умовах достатньої видимості, керуючи автомобілем Volkswagen Passat, рухаючись по автошляху Т-1307 (53 км+750 м) в смт Білокуракине Луганської області зі швидкістю 60 км/год, на нерегульованому перехресті з автошляхом О-130302 (2 км+620 м), який по відношенню до автошляху Т-1307 є головним, у порушення встановленого знаку Правил дорожнього руху 2.1 «Дати дорогу», не надав переваги в русі автомобілю ЗАЗ-Daewoo, під керуванням ОСОБА_8 , який рухався з права на ліво по відношенню руху автомобіля Volkswagen Passat, в наслідок чого сталося зіткнення вказаних транспортних засобів й пасажир автомобіля ЗАЗ-Daewoo, ОСОБА_6 , отримав тяжкі тілесні ушкодження.
3. Луганський апеляційний суд ухвалою від 07 серпня 2019 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 , у частині вирішення цивільного позову, скасував та призначив новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Доводи, поданої касаційної скарги

4. У касаційній скарзі сторона захисту, як видно з її змісту, просить змінити судові рішення щодо ОСОБА_5 у частині призначення додаткового покарання. Вважає, що при його призначенні судом першої інстанції не дотримано вимог частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
5. Стверджує, що залишаючи вирок у частині застосування додаткового покарання без змін, суд апеляційної інстанції необґрунтовано не врахував доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_5 має на вихованні малолітню дитину, дідуся та бабусю похилого віку, єдиним джерелом заробітку засудженого був його автомобіль, а також не прийнято до уваги його характеристику.
6. Вважає, що всупереч вимогам статті 419 КПК апеляційний суд не звернув уваги на вказані порушення.
Оцінка Суду

7. Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
8. Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, під час керування ним транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження, а також правильність кваліфікації діяння за частиною 2 статті 286 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
9. Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
10. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» призначаючи покарання за статтею 286 КК, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

11. Призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до статті 12 цього Кодексу належить до категорії тяжких; обставини справи й особу обвинуваченого, який не працює, має сім`ю, малолітню дитину, за місцем проживання характеризується посередньо, громадський порядок не порушує, алкогольними напоями не зловживає, розкаюється у скоєному, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває; думку законного представника малолітнього потерпілого, яка на суворій мірі покарання не наполягала. Обставинами, які відповідно до статті 66 КК пом`якшують покарання суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриття злочину, наявність малолітньої дитини.

12. За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дотримався вимог частини 2 статті 65 КК, призначивши ОСОБА_9 покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням статті 75 КК, із звільненням від відбування призначеного основного покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку з призначенням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на 2 роки.
13. Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника, аналогічними доводам у його касаційній скарзі, ретельно перевірив їх, врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, дані про особу засудженого, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, відшкодування потерпілим завданої шкоди, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру і тяжкості вчиненого злочину, мотивовано визнав його необхідним і достатнім для виправлення засудженого.
14. Оскільки засуджений є працездатною особою, не позбавлений можливості займатися іншою, крім надання послуг з перевезення, суспільно корисною діяльністю, посилання захисника на те, що призначене ОСОБА_4 додаткове покарання залишає його без засобів існування є непереконливим та неспроможним.
З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які свідчать про необхідність відкриття провадження і перевірки його матеріалів, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.
Керуючись пунктом 2 частини другої статті 428 КПК, Суд, постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , поданою в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Білокуракінського районного суду Луганської області від 22 березня 2019 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 07 серпня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ?єва ОСОБА_3