Справа № 152/674/19
В И Р О К
іменем України

25 червня 2019 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

Справа №152/674/19
Провадження №1-кп/152/71/19

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Першотравневе, Барського району Вінницької області, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, військовозобов`язаного, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, не судимого,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, кримінальне провадження щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000120 18.04.2019 року,

з участю:
сторін кримінального провадження
зі сторони обвинувачення
начальника
Шаргородського відділу
Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

учасника судового

провадження:

представника Шаргородського

РС з питань пробації ОСОБА_5 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 з 01.01.2018 року по 30.04.2019 року злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 19.06.2009 року коштів (аліментів) на користь ОСОБА_6 на утримання дітей: дочок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі в розмірі по 300 грн. щомісячно на кожну дитину, не сплачуючи аліментів взагалі, при цьому, не маючи обмежень та протипоказань за станом здоров`я до фізичної праці та працевлаштування не працевлаштовувався, на обліку як безробітний та в пошуках роботи у Шаргородському районному центрі зайнятості не перебуває, доходи від тимчасових заробітків та від надання земельної ділянки в оренду не декларував та про суми доходів від тимчасових заробітків державного виконавця не повідомляв, тобто добровільно рішення суду не виконував, допустивши виникнення заборгованості зі сплати аліментів за вказаний період в сумі 20900,25 грн., що сукупно складає суму виплат понад три місяці відповідних платежів, порушуючи право дітей на отримання коштів від батька для забезпечення їх гармонійного розвитку, маючи загальну заборгованість по аліментах, починаючи з 21.05.2009 року по 30.04.2019 року в сумі 42635,69 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.164 КК України, тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.1 ст.164 КК України і викладений в обвинувальному акті від 24.05.2019 року.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні показав, що не оспорює обставини, які викладені в обвинувальному акті від 24.05.2019 року.

Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 24.05.2019 року, визнав повністю, щиро покаявся, суду показав, що від шлюбу з ОСОБА_6 він має неповнолітніх дітей: дочок ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . За рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19.06.2009 року він повинен сплачувати аліменти на утримання дочок ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , проте, аліменти не сплачував взагалі, оскільки не був працевлаштований на постійну роботу, а від непостійних тимчасових заробітків на різних роботах отримував незначний дохід в середньому 4000-5000 грн. в місяць. Отримані від тимчасових заробітків доходи витрачав на свої потреби та на потреби сім`ї, так як одружився вдруге і від шлюбу з ОСОБА_11 має малолітню дитину ОСОБА_12 , 2016 року народження. Він знав про необхідність сплати аліментів та заборгованості по аліментах, але не сплачував умисно, у зв`язку із чим виникла заборгованість в сумі понад 40000 грн. Лише у січні 2018 року він сплатив частково кошти на погашення заборгованості по аліментах в сумі 11000 грн., але поточних сум аліментів щомісячно на утримання дітей не сплачував. Після спрямування до суду обвинувального акту щодо нього він сплатив 5000 грн. в рахунок погашення заборгованості по аліментах. Тепер заборгованість його по аліментах зменшилася і становить приблизно 20000 грн. Просить його суворо не карати, так як він щиро розкаюється, має намір найближчим часом працевлаштуватися на постійну роботу і сплачувати щомісячно аліменти та з часом повністю сплатити заборгованість по аліментах.

Законний представник неповнолітніх потерпілих ОСОБА_6 в судовий розгляд не прибула, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином (а.с.26).
При цьому, законний представник потерпілих ОСОБА_6 14.06.2019 року подала до суду заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутності через неможливість прибути в судове засідання, при призначенні покарання обвинуваченому покладається на вирішення суду, не заперечує щодо проведення розгляду справи на підставі ч.3 ст.349 КПК України (а.с.27).
Таким чином, із заяви законного представника неповнолітніх потерпілих ОСОБА_6 вбачається, що вона не оспорює фактичні обставини справи.
Учасники судового провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 вважають за можливе провести судовий розгляд у відсутності законного представника потерпілих ОСОБА_6 , зсилаючись на те, що можливо за її відсутності з`ясувати всі обставини кримінального провадження.
Виходячи з вимог ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду…
Заслухавши думку учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , враховуючи подану законним представником потерпілих ОСОБА_6 заяву, суд вважає можливим за її відсутності з`ясувати всі обставини кримінального провадження та проведення судового розгляду без участі законного представника потерпілих.
Начальник Шаргородського відділу Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечує щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України.

Із заяви законного представника неповнолітніх потерпілих ОСОБА_6 вбачається, що вона не оспорює фактичні обставини справи (а.с.27).
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.1 ст.164 КК України і викладений в обвинувальному акті від 24.05.2019 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , законного представника неповнолітніх потерпілих ОСОБА_6 , викладену в заяві від 14.06.2019 року, обвинуваченого ОСОБА_3 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п.113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 року та «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року, зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80, відповідно).

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, доведена повністю.

Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.164 КК України, тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), а саме: обвинувачений ОСОБА_3 з 01.01.2018 року по 30.04.2019 року злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 19.06.2009 року коштів (аліментів) на користь ОСОБА_6 на утримання дітей: дочок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі в розмірі по 300 грн. щомісячно на кожну дитину, не сплачуючи аліментів взагалі, при цьому, не маючи обмежень та протипоказань за станом здоров`я до фізичної праці та працевлаштування не працевлаштовувався, на обліку як безробітний та в пошуках роботи у Шаргородському районному центрі зайнятості не перебуває, доходи від тимчасових заробітків та від надання земельної ділянки в оренду не декларував та про суми доходів від тимчасових заробітків державного виконавця не повідомляв, тобто добровільно рішення суду не виконував, допустивши виникнення заборгованості зі сплати аліментів за вказаний період в сумі 20900,25 грн., що сукупно складає суму виплат понад три місяці відповідних платежів, порушуючи право дітей на отримання коштів від батька для забезпечення їх гармонійного розвитку, маючи загальну заборгованість по аліментах, починаючи з 21.05.2009 року по 30.04.2019 року в сумі 42635,69 грн.

Отже, суд вважає доведеним, що ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.164 КК України, тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) і повинен нести кримінальну відповідальність за скоєне за ч.1 ст.164 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст.12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

ОСОБА_3 щиро розкаявся у скоєному. Цю обставину суд враховує як пом`якшуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж судового розгляду обвинувачений визнав вину, надав показання, які відповідають обставинам, встановленим під час досудового розслідування і викладеним у обвинувальному акті від 24.05.2019 року, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

До кримінальної відповідальності ОСОБА_3 притягається вперше (а.с.43).

Відповідно до абзацу 17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

З досудової доповіді, що складена фахівцем Шаргородського районного сектору з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області від 20.06.2019 року вбачається, що ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності притягається вперше, не працює, має тимчасові заробітки, на обліках у пошуку роботи не знаходиться (а.с.32-33).
До того ж, з досудової доповіді вбачається, що ОСОБА_3 позитивно характеризується Плебанівською сільською радою за місцем проживання як особа, щодо якої не надходили скарги до сільської ради, а також обвинувачений не знаходиться на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра Шаргородської ЦРЛ ОСОБА_3 .

Крім того, досудова доповідь містить розділ 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення», з якого вбачається, що ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки останнього для суспільства чи окремих осіб середній.

З висновку органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_3 вбачається, що виправлення останнього можливе без ізоляції його від суспільства та без обмеження волі при призначенні покарання з його відбуванням у громаді (а.с.32-33).

Таким чином, суд вбачає підстави для застосування до ОСОБА_3 пробації системи наглядових та соціально-виховних заходів, що застосовуються за рішенням суду та відповідно до закону до засуджених, виконання певних видів кримінальних покарань, не пов`язаних з позбавленням волі (п.6 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію»).
З урахуванням обставини, що пом`якшує покарання та враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу винного, його ставлення до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся та усвідомив протиправну поведінку, позитивно проявив себе і частково сплатив заборгованість по аліментах в сумі 16000 грн. (а.с.42), а також з урахуванням думки законного представника потерпілих ОСОБА_6 , яка згідно із заявою до суду від 14.06.2019 року при призначенні покарання покладається на вирішення суду, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів, є призначення покарання у виді громадських робіт строком на 80 годин.

Призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання за ч.1 ст.164 КК України, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Цивільні позови у кримінальній справі не заявлялися.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.1 ст.164 КК України, суд
засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, за якою засудити його до покарання у виді громадських робіт строком на вісімдесят годин.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1