Ухвала

Іменем України
22 травня 2019 року

м. Київ

провадження № 51-2462 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 5 грудня 2018 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 20 березня 2019 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 5 грудня 2018 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 гривень.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 20 березня 2019 року апеляційну скаргу обвинуваченого залишено без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 5 грудня 2018 року - без змін.
За вироком суду ОСОБА_4 16 липня 2017 року приблизно о 10 год. 30 хв. (більш точного часу в ході досудового слідства не встановлено), виходячи з квартири АДРЕСА_2 , зачепив диван, який виносив ОСОБА_5 , що дало підстави для виникнення конфлікту. Під час даного конфлікту між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, ОСОБА_4 діючи умисно, наніс один удар правою рукою в обличчя останнього, зокрема в район нижньої частини щелепи та в подальшому обома руками вчепився в обличчя, спричинивши пошкодження шиї, правої та лівої щоки ОСОБА_5 . В результаті дій ОСОБА_4 у ОСОБА_5 утворилися тілесні ушкодження у вигляді ссадин правої, лівої щоки та шиї, поверхневих ран слизової правої та лівої щоки, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати судові рішення внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що викладені в них події злочину не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Стверджує, що суди не проаналізували належність та допустимість доказів, та безпідставно не прийняли до уваги, що його дії були вчинені у стані необхідної оборони.

Мотиви Суду
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Отже, доводи засудженого щодо незгоди з даною судом оцінкою доказів, оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів з викладенням власної версії подій стосуються по суті невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що, виходячи з вимог статті 438 КПК України, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

При цьому засуджений не вказує на жодні порушення вимог КПК України під час оцінки доказів судом, а зі змісту касаційної скарги лише не погоджується з такою оцінкою, що не є підставою для скасування судового рішення в касаційній інстанції відповідно до ст. 438 цього Кодексу.
Верховний Суд звертає увагу, що суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Разом із тим судові рішення свідчать, що суди ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі. Зазначені в них мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими.
Так, з копії вироку вбачається, що місцевий суд оцінив усі докази в їх сукупності відповідно до ст. 94 КПК України, встановив, що основні докази, на яких ґрунтується обвинувачення, а саме покази потерпілого та свідків, висновок експерта № 999 від 19 липня 2017 року та дані протоколу проведення слідчого експерименту від 3 серпня 2017 року доводять винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у заподіянні ОСОБА_5 тілесних ушкоджень. Суд згідно вимог закону навів у вироку відповідні висновки щодо належності, допустимості, достовірності доказів та їх достатності для постановлення вироку.
Окрім цього, наведений у касаційній скарзі довід ОСОБА_4 про те, його дії були вчинені у стані необхідної оборони, був предметом ретельної перевірки в суді першої інстанції і визнаний судом необґрунтованим. Зокрема, в ході судового розгляду не було встановлено та не підтверджено належними та допустимими доказами обставин, які б свідчили про вчинення ОСОБА_5 суспільно небезпечного посягання або створення реальної загрози заподіяння шкоди. Натомість, судами було встановлено, що своєю агресивною поведінкою ОСОБА_4 спровокував конфлікт, внаслідок якого, на ґрунті раптово виниклих неприязнених відносин умисно спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_5 . Разом з цим, апеляційний суд звернув увагу на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні дані щодо наявності тілесних ушкоджень у засудженого, який стверджував про самозахист від нападу потерпілого.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 419 КПК України дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі засудженого доводам, які є аналогічними доводам касаційної скарги, та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні. З наведеними апеляційним судом доводами погоджується і суд касаційної інстанції.
Ураховуючи наведені у скарзі мотиви та надані до неї копії судових рішень, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги засудженого немає.

З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 5 грудня 2018 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 20 березня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_6 ОСОБА_3