Постанова
іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 740/4259/18
провадження № 51-2459 км 19

Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на вирок Чернігівського апеляційного

суду від 12 лютого 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000726,

за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 листопада 2018 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.
Вирішено питання щодо речових доказів і судових витрат у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , що спричинило смерть потерпілої, за таких обставин.
18 червня 2018 року близько 14:00 ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у будинку за місцем свого проживання на АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю та бажаючи їх настання,

завдав ОСОБА_8 , яка в той час лежала на печі, численних ударів рукою по голові й тулубу. Надалі під час конфлікту, що продовжився, ОСОБА_7 , реалізуючи умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, штовхнув

у спину ОСОБА_8 , яка стояла, внаслідок чого вона впала, вдарившись передньою поверхнею тулуба об дерев`яний полик (виступ) біля печі.
У результаті завданих ударів ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_8 тілесні ушкодження у виді: сполучної травми із залученням декількох ділянок тіла,

а саме внутрішньочерепної травми, що включає набряк головного мозку, який

є наслідком субдурального та субарахноїдального крововиливу в скронево-тім`яну ділянку справа, крововиливу в м`які тканини голови в правій скроневій ділянці,

рани, синці та садна обличчя, закритої тупої травми живота, що включає пошкодження у виді численних розривів та розтріскувань великої частини печінки, крововиливів у петлі тонкого кишечника, брижі, паранефральну клітковину

справа, підшкірно-жирову клітковину передньої черевної стінки, які належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
Від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_2 у вечірній час

ОСОБА_8 померла на місці події.
Вироком Чернігівського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 листопада

2018 року щодо ОСОБА_9 у частині призначеного покарання скасовано

і ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_7 призначено покарання за ч. 2 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк 8 років.
В іншій частині вирок залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить скасувати вирок Чернігівського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вважає, що призначене ОСОБА_7 судом апеляційної інстанції покарання є явно несправедливим через суворість. Захисник посилається на те, що ОСОБА_7 свою вину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, вчинив злочин внаслідок збігу тяжкий сімейних обставин, а тому суд мав підстави призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК.

Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні адвокат ОСОБА_6 підтримав подану касаційну скаргу.
Прокурор заперечила проти задоволення касаційної скарги захисника та просила судові рішення щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.
Мотиви Суду
Згідно зі статтею 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, доведеність цього обвинувачення та юридично-правова оцінка діяння за

ч. 2 ст. 121 КК у касаційній скарзі не заперечуються.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При призначенні покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Покарання буде справедливим, якщо воно відповідає зазначеним нормам кримінального закону, в тому числі й щодо вирішення питання про застосування положень ст. 69 КК та призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.
Апеляційний суд, переглянувши це кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 та прокурора, дійшов висновку про необхідність зміни вироку в частині призначеного ОСОБА_7 покарання.
За правилами ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Отже, вказана норма закону передбачає можливість призначення більш м`якого покарання, ніж зазначене у санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу, за наявності не будь-яких кількох обставин, що пом`якшують покарання, а лише тих, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто такі пом`якшуючі покарання обставини повинні існувати на момент вчинення кримінального правопорушення та бути безпосередньо пов`язаними з обставинами вчинення злочину, його причинами, мотивами і наслідками.

Такими можуть бути визнані обставини як передбачені ст. 66 КК, так і не передбачені вказаною нормою. Зокрема, такими обставинами можуть бути визнані: невідкладне надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину; вчинення злочину під впливом погрози, примусу, або через матеріальну, службову чи іншу залежність; вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними або аморальними діями потерпілого (крім злочинів, передбачених статтями 116, 123 КК); вчинення злочину з перевищенням меж крайньої необхідності; виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане із вчиненням злочину; негайне відвернення наслідків злочину після його вчинення та інші.
Однак таких пом`якшуючих обставин у справі судом апеляційної інстанції встановлено не було.
Як убачається з матеріалів провадження, прокурор, не погодившись із вироком місцевого суду щодо ОСОБА_7 , оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій скарзі прокурор порушив питання про скасування цього вироку в частині покарання. На думку сторони обвинувачення, суд призначив ОСОБА_7 покарання, нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 121 КК, без посилання в мотивувальній та резолютивній частинах вироку на ст. 69 КК і вважав, що підстав для застосування положень ст. 69 КК у справі не вбачається. Прокурор просив апеляційний суд постановити свій вирок у відповідній частині й обрати засудженому покарання за ч. 2 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Ухвалюючи новий вирок у частині призначення покарання, апеляційний суд дотримався вимог статей 50, 65 КК. Дослідивши під час апеляційного розгляду дані, що характеризують особу ОСОБА_7 , суд разом зі ступенем тяжкості вчиненого злочину урахував конкретні обставини справи, характер (зміст) протиправних дій засудженого, те, що в результаті цих дій потерпілій було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, що спричинило її смерть.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив про відсутність пом`якшуючих обставин та наявність двох обтяжуючих обставин вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах.
Суд не визнав обставиною, що пом`якшує призначене ОСОБА_7 покарання щире каяття, оскількипід час судового розгляду ОСОБА_7 вину визнав частково, зазначав про те, що численні синці на тілі загиблої могли утворитись і від того, що, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння і тривалий час постійно вживаючи алкогольні напої, потерпіла падала. Апеляційний суд зазначив, що щире каяття передбачає визнання особою факту вчинення злочину, дійсне відверте, а не уявне визнання своєї провини, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, чого з боку обвинуваченого не вбачається, адже ОСОБА_7 жалкує з приводу тих наслідків, що настали з огляду на суворість відповідальності, але у нього відсутня критика до своїх дій, а таобставина, що він доставив тіло загиблої до моргу, не є проявом каяття та усвідомлення провини, оскільки на той час він вважав, що потерпіла померла від вживання алкогольних напоїв.
Спростував суд і доводи сторони захисту, які є аналогічними за змістом його доводам у касаційній скарзі, про вчинення ОСОБА_7 злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.
Виходячи з установлених у справі фактичних обставин кримінального правопорушення, дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, суд апеляційної інстанції дійшов умотивованого висновку про суспільну небезпечність ОСОБА_9 та про неправильне застосування місцевим судом вимог кримінального закону і м`якість призначеного йому покарання.
Таким чином, апеляційний суд дотримався загальних засад призначення покарання та його мети, а призначене ОСОБА_10 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Переконливих аргументів на спростування рішення апеляційного суду щодо призначеного покарання в касаційній скарзі не міститься.
Усупереч доводам захисника у касаційній скарзі вирок апеляційного суду відповідає положенням ст. 370 КПК.

Істотних порушень норм права, які є підставами для скасування або зміни оспорюваного вироку під час касаційного розгляду кримінального провадження, не встановлено. Тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Чернігівського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3