Справа № 305/1876/19
Номер провадження 1-кс/305/601/19
УХВАЛА

15.10.2019. Слідчий суддя Рахівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Рахівського ВП Тячівського ВП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна,-

ВСТАНОВИЛА:

Слідчий СВ Рахівського ВП Тячівського ВП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 звернувся до Рахівського районного суду Закарпатської області з клопотанням погодженим прокурором Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000845 від 03 жовтня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що 03.10.2019 о 11:40 год в чергову частину Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення про те, що невідомі особи на березі річки Тиса в м. Рахів по вул. Київській вантажними автомобілями марки «МАЗ» та екскаватором «Ліберг» здійснюють вивіз піщано-гравійної суміші без відповідних на те документів.

Того ж дня вказане повідомлення було зареєстровано в Журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області за № 5301, на підставі чого 03.10.2019 слідчим СВ Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 внесено відомості до ЄРДР 0000845 за ч. 2 ст. 240 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що 03.10.2019 близько 12 години в м. Рахів, Закарпатської області по вул. Київській, невстановлені особи на вантажному автомобілі марки «МАЗ» із д.н.з. НОМЕР_1 та екскаваторі марки «Ліберг» без номерних знаків, жовтого кольору, будучи у руслі річки Тиса здійснювали незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, а саме піщано-гравійної суміші.

У ході проведення огляду автомобіля марки МАЗ д.н.з. НОМЕР_1 з його кузова та з ковша екскаватора було вилучено залишки піщано-гравійної суміші та поміщено в спецпакет «Національна поліція України» № 4374396.

Слідчий у клопотанні зазначає, що вилучені предмети можуть бути знаряддям вчинення злочину, містять на сліди злочину та можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також зазначає, що вилучені транспортні засоби належать на праві користування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 , мешканцю АДРЕСА_1 . При цьому згідно бази даних реєстрації транспортних засобів України, власником автомобіля «МАЗ» є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім цього, вказані транспортні засоби на підставі постанови слідчого від 03.10.2019 визнані речовими доказами.

Оскільки вилучені предмети є знаряддям вчинення злочину, містять сліди злочину та можуть бути як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження слідчий просив задовольнити клопотання та накласти арешт на тимчасово вилучене майно.

Слідчий ОСОБА_3 у судові засідання, призначені на 08.10.2019 та 15.10.2019 не з`явився, про час, дату та місце їх проведення повідомлений належним чином, проте про причини своєї неявки не повідомив. Натомість у супровідному листі зазначив, що не може з`явитися на розгляд даного клопотання, а тому просив розглянути таке за його відсутності.

Прокурор ОСОБА_4 у судове засідання, призначене на 08.10.2019 не з`явився. Натомість 15.10.2019 надав суду заяву у якій просив провести розгляд клопотання за його відсутності.

Так, вимогами ч. 1 ст. 172 КПК України регламентовано, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Окрім цього, ч. 1 ст. 26 КПК України зазначено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

З огляду на те, що ні слідчий, ні прокурор для розгляду клопотання не з`явилися, слідчий суддя вважає за можливе розглянути дане клопотання на підставі наявних матеріалів.

Разом з тим, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий та прокурор обґрунтовують його доводи, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна, не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Клопотання про арешт майна, відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Так, згідно витягу з кримінального провадження №0000845, відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 240 КК України, внесені уповноваженою особою до ЄРДР 03 жовтня 2019 року. З витягу вбачається, що 03.10.2019 близько 12 години в м. Рахів, Закарпатської області по вул. Київській, невстановлені особи на вантажному автомобілі марки «МАЗ» із д.н.з. НОМЕР_1 та екскаваторі марки «Ліберг» без номерних знаків, жовтого кольору, будучи у руслі річки Тиса здійснювали незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, а саме піщано-гравійної суміші.

У ході проведення огляду автомобіля марки МАЗ д.н.з. НОМЕР_1 з його кузова та з ковша екскаватора було вилучено залишки піщано-гравійної суміші та поміщено в спецпакет «Національна поліція України» № 4374396.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 03.10.2019 транспортні засоби - автомобіль марки «МАЗ» із д.н.з. НОМЕР_1 та екскаватор марки «Ліберг» без номерних знаків, жовтого кольору були передані під розписку, також вилучено гравійну суміш для експертизи.

При цьому згідно розписки, долученої до матеріалів клопотання, дані транспортні засоби передані під на зберігання ОСОБА_5 , тобто особі якій вони належать на праві користування.

На підставі постанови слідчого від 03 жовтня 2019 року, автомобіль марки «МАЗ» із д.н.з. НОМЕР_1 та екскаватор марки «Ліберг» без номерних знаків, жовтого кольору визнані речовими доказами по кримінальному провадженню №0000845 від 03 жовтня 2019 року.

Згідно бази даних реєстрації транспортних засобів України, власником автомобіля «МАЗ» є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім цього, до матеріалів клопотання долучено пояснення ОСОБА_5 , згідно якого він, як приватний підприємець, 03.10.2019 виконував роботи по відновленню пропускної спроможності русла р. Тиса в межах м. Рахів, а також здійснює роботи щодо видалення з русла відкладів твердих наносів, чагарників, затопленої деревини. Також слідчим додано копію листа Управління Державного агентства рибного господарства у Закарпатській області від 12.10.2018 № 28-03/825-18, згідно якого ФОП ОСОБА_5 надано дозвіл на проведення проектних робіт, а саме видалення з русла відкладів твердих наносів, чагарників, затопленої деревини та побутового сміття без зміни природних або проектних параметрів русла річки з метою створення стійкого в плані русла річки задля збільшення пропускної спроможності р. Тиса в період підняття рівнів води у межах м. Рахів та стабілізації берегової лінії та зменшення дії розвиваючої сили водного потоку.

Разом з тим, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається, зокрема з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Таким чином, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати мету, правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні органу досудового розслідування та відповідати вимогам закону.

При цьому при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З огляду на викладене, у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно мають міститися відповідні дані щодо обґрунтування необхідності накладення арешту на майно.

Проте, з матеріалів провадження вбачається, що органом досудового розслідування під час складання вищевказаного клопотання не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Так, арешт майна з підстав, що воно виступає знаряддям вчинення кримінального правопорушення та набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення на даний час є можливим, коли існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна застосовується в кримінальному провадженні для реалізації завдань кримінального провадження. Арешт майна має переслідувати легітимну мету такого звуження прав з боку держави для вирішення нагальних завдань кримінального провадження.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Як вбачається з матеріалів провадження, необхідність арешту майна обґрунтовувалась необхідністю проведення експертизи вилученого майна з метою встановлення всіх обставин вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, з матеріалів клопотання, а саме протоколу огляду місця події від 03.10.2019, випливає, що транспортні засоби фактично не вилучалися, а лише передані на зберігання користувачу ОСОБА_5 про що свідчить відповідна розписка.

Окрім цього, у матеріалах клопотання наявний лист Управління Державного агентства рибного господарства у Закарпатській області від 12.10.2018 № 28-03/825-18, який за своєю суттю є документом дозвільного характеру. Згідно даного листа, ФОП ОСОБА_5 надано дозвіл на проведення робіт з видалення з русла відкладів твердих наносів, чагарників, затопленої деревини та побутового сміття з русла річки Тиса. При цьому у матеріалах клопотання відсутні будь-які докази, які б спростовували наведену у листі інформацію.

Таким чином, на думку слідчого судді в даному випадку відсутнє пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються державою, та метою, якої прагнуть досягти правоохоронні органи шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Дана позиція повністю відповідає усталеній практиці ЄСПЛ, яку відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ. Так, у рішенні по справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» ЄСПЛ нагадав, що втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. У рішенні по справі «Прессос компанія Нав`єра А.О. та інші проти Бельгії» ЄСПЛ констатував, що вимога досягнення балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи відображена в цілому в побудові ст. 1 Першого протоколу, включно з другим реченням, яке необхідно розуміти у світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом ужиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

За таких підстав слідчий суддя враховує фактичні обставини даного кримінального провадження з об`ємом порушених прав ФОП ОСОБА_5 , тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Слідчий суддя вважає за необхідне також зазначити, що попри наявність або відсутність інституту арешту майна, майно ФОП ОСОБА_5 залишається речовим доказом в даному кримінальному провадженні, тож у органу досудового розслідування залишається можливість провести необхідні дії з вищевказаним майном.

Враховуючи вищевикладене і мотивування клопотання слідчого, слідчий суддя вважає, що, в розумінні вимог ст. 132 КПК України, слідчий не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у клопотанні про арешт майна, а тому наведені обставини свідчать про відсутність підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту.

На підставі вище наведеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Рахівського ВП Тячівського ВП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна відмовити.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити, прокурору та надіслати особам, які були відсутні під час оголошення ухвали (згідно ч. 7 ст. 173 КПК України).

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Рахівського районного суду: ОСОБА_1