Справа № 366/494/19
УХВАЛА

Іменем України

04 червня 2019 року Бородянський районний суд

Київської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

членів колегії суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Бородянського районного суду в смт Бородянка Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000007 від 07 січня 2019 року, про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гіржове Великомихайлівського району Одеської області, громадянина України, який проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) за вироком Великомихайлівського районного суду Одеської області від 07 серпня 1985 року за ст. 17, ч. 1 ст. 117 КК України (1960 року) до трьох років позбавлення волі; 2) за вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 12 січня 1988 року за ч. 2 ст. 140 КК України (1960 року), із застосуванням ст. 43 КК України (1960 року), до чотирьох років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна; 3) за вироком Військового трибуналу Одеського гарнізону від 21 грудня 1992 року за ч. 2 ст. 142 КК України (1960 року) до шести років позбавлення волі; 4) за вироком Великомихайлівського районного суду Одеської області від 22 лютого 1999 року за ч. 1 ст. 101 КК України (1960 року) до двох років позбавлення волі; 5) за вироком Великомихайлівського районного суду Одеської області від 10 грудня 2001 року за ч. 3 ст. 185, ст. 395 КК України до трьох років позбавлення волі; 6) за вироком Великомихайлівського районного суду Одеської області від 25 грудня 2003 року за ст. 15 і ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 263 КК України до шести років позбавлення волі; 7) за вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 31 серпня 2012 року, зі змінами, внесеними ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 27 серпня 2013 року за ч. 2 ст. 15 і ч. 1 ст. 115 КК України до десяти років позбавлення волі, звільнений 16 травня 2017 року за ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 27 квітня 2017 року умовно-достроково на два роки три місяці шістнадцять днів,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и в :

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 07 січня 2019 року він, знаходячись за місцем свого тимчасового проживання, а саме в приміщенні житлового будинку АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел на заволодіння чужим майном, будучи особою, яка раніше вчиняла розбій, вирішив проникнути до приміщення житлового будинку АДРЕСА_2 , з метою заволодіння грошовими коштами та цінним майном шляхом вчинення нападу, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, на громадянку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після цього, того ж дня, приблизно, об 11-й годині, ОСОБА_6 з метою доведення свого злочинного, протиправного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном шляхом вчинення нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, діючи умисно, з корисливих мотивів, пошкодивши запірний пристрій вхідних дверей будинку шляхом ривка, проник до приміщення житлового будинку АДРЕСА_2 .
В подальшому ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні вищевказаного будинку, застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я в момент заподіяння, що призвело до втрати свідомості потерпілої та яке мало характер мордувань, а саме полягало в численному нанесенню ударів по обличчю, придушенні за шию, здійсненні ударів головою потерпілої об підлогу, з метою подолання опору потерпілої та подальшого безперешкодного заволодіння майном останньої, здійснив напад на ОСОБА_8 та коли остання втратила свідомість, заволодів грошовими коштами в сумі 700 гривень та мобільним телефоном марки "Nокіа 1280" вартістю 268 гривень 33 копійки.
Після цього ОСОБА_6 з грошовими коштами та мобільним телефоном, отриманими під час вчинення розбійного нападу, залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився вказаним вище майном на власний розсуд, чим своїми умисними та протиправними діями спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 968 гривень 33 копійки.
За ухвалою слідчого судді Іванківського районного суду Київської області від 18 січня 2019 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17 березня 2019 року.

За ухвалою підготовчого судового засідання колегії суддів Бородянського районного суду Київської області від 15 березня 2019 року обвинуваченому ОСОБА_6 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14 травня 2019 року.

За ухвалою колегії суддів Бородянського районного суду Київської області від 03 травня 2019 року обвинуваченому ОСОБА_6 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 02 липня 2019 року.

Прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою в межах двох місяців.

Вислухавши думку захисника адвоката ОСОБА_7 , який заперечував проти клопотання прокурора та просив змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем його реєстрації, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав позицію свого захисника і також просив суд змінити йому запобіжний захід, зокрема, на домашній арешт, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Пункт 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення "Лабіта проти Італії" від 06 квітня 2000 року, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.
Тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.
Суд вважає, що в даному випадку продовження строку утримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 не суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу України і ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Оцінюючи викладене, суд дійшов висновку, що тяжкість і обставини злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, враховуючи репутацію обвинуваченого, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за тяжкі і особливо тяжкі злочини, ніде не працює і не має постійного джерела доходів, свідчать про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, впливати на свідків та продовжувати вчиняти інші злочини, і застосування більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі цілодобового домашнього арешту, є недостатнім, а тому суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора і продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою в межах двох місяців.

Керуючись ст. 176, 177, 178, 183, 197, 199, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання прокурора ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити дію обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" до 03 серпня 2019 року.

Копії ухвали негайно після її проголошення вручити сторонам.

Головуючий суддя ОСОБА_9

Судді ОСОБА_10

ОСОБА_11