Провадження № 1-кп/761/239/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілих ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Шевченківського районного суду м. Києва кримінальне провадження № 120 151 001 000 138 77 від 19.11.2015, у якому ОСОБА_9 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України,
у с т а н о в и в:
Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України.
Рішенням суду від 16.01.2019 продовжений строк тримання обвинуваченого під вартою по 16.03.2019, однак завершити судовий розгляд цього кримінального провадження до зазначеної дати не є можливим.
У зв`язку з цим судом відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України поставлено на обговорення сторін судового провадження питання доцільності продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор просив продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою, оскільки, на його думку, не зменшились ризики не процесуальної поведінки ОСОБА_9 , зокрема, існує ймовірність переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення покарання у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих дій, здійснення незаконного впливу на свідків та потерпілих, вчинення іншого кримінального правопорушення.
Потерпілий ОСОБА_6 та його представник підтримали позицію прокурора.
Обвинувачений та його захисник наполягали на відсутності підстав для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки вважали позицію прокурора не обґрунтованою, зазначені останнім ризики позапроцесуальної поведінки обвинуваченого недоведеними.

Також захисник наполягав, що належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків зможе забезпечити домашній арешт, тому просила змінити ОСОБА_9 запобіжний захід.
Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши наявні матеріали судової справи, дійшов висновку про таке.
Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та керуватись у своїй діяльності рішеннями Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Так, у силу статті 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями.

Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував, що стаття 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), гарантує основоположне право на свободу та недоторканість, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції.

У рішенні «Вікс проти Сполученого королівства» ЄСПЛ зазначив, що особу може бути позбавлена наведеного вище права лише при дотриманні пункту 1 статті 5 Конвенції.
Також з практики Європейського суду вбачається, що для того, щоб позбавлення особи свободи не вважалось свавільним додержання національного законодавства при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин.
Так, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Ладент проти Польщі» тримання під вартою у відповідності до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 19.10.2009 N 26-рп/2009 принцип пропорційності передбачає встановлення обмежень прав і свобод людини і громадянина за умови, що таке обмеження є суспільно необхідним.

З наведеного витікає, що принцип пропорційності, який є складовою принципу верховенства права, діючи у сфері застосування та продовження дії запобіжного заходу, вимагає, щоб застосований до особи захід забезпечував збалансованість приватних інтересів особи та публічних інтересів, тобто за конкретних обставин справи був необхідним важелем забезпечення належної процесуальної поведінки особи та суспільної безпеки.

У силу частиною 3 статті 331 КПК на суд покладений обов`язок повторно розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою до спливу продовженого двомісячного строку дії цього запобіжного заходу.

За наслідками розгляду цього питання суд своєю вмотивованою ухвалою має право скасувати, змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжити його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Глава 18 КПК, визначаючи порядок вирішення наведеного вище питання, передбачає, що на стадії досудового розслідування встановленню підлягає низка обставин: чи є обґрунтованою підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Однак, враховуючи, що відповідно до Глави 28 КПК судовий розгляд кримінального провадження здійснюється з метою встановлення, чи доведена поза розумним сумнівом вина особи у зазначених в обвинувальному акті злочинних діях, оцінка обґрунтованості підозри на цій стадії судового провадження виключається.

Таким чином, суд, розглядаючи питання щодо доцільність подальшого утримання особи під вартою, має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи, а також чи виправдовує подальше обмеження прав особи справжній інтерес суспільства.

Ризиками не процесуальної поведінки обвинуваченого прокурором зазначені можливість переховування останнього від суду, здійснення незаконного впливу на потерпілих та свідків, вчинення ними іншого злочину.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до практики Європейського Суду суд, вирішуючи питання розумності продовження строку подальшого утримання обвинуваченого в умовах несвободи, повинен враховувати особливості конкретної справи, оскільки у деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дає змогу гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості, характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання.

Так, «особливими випадками» відповідно до позицій ЄСПЛ є справи, у яких існують конкретні вказівки на справжні інтереси суспільства, які попри презумпцію невинуватості переважують правила поваги до особистої свободи та виправдовують тримання особи під вартою.

Для цього суд має вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи.

Досліджуючи наявність реального суспільного інтересу у подальшій ізоляції обвинуваченого ОСОБА_9 від суспільства, суд звертає увагу на високу небезпечність інкримінованих йому дій.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_9 обвинувачується в умисному протиправному заподіянні смерті своїй дружині ОСОБА_10 , вчинене з особливою жорстокістю.

У зв`язку з цим, з огляду на суспільну небезпечність інкримінованих дій, характер їх наслідків, суд вважає допустимим висновок щодо критичної оцінки моральних якостей обвинуваченого та наявність високої ймовірності вчинення останніми позапроцесуальних дій з метою створення перешкод судовому розгляду.

Оцінюючи ризики не процесуальної поведінки обвинуваченого, суд враховує, що наявність у останнього сімейних зв`язків, постійного місця реєстрації не зменшують ймовірність вчинення ним дій з метою переховування від суду.

Співставлення негативних для обвинуваченого наслідків переховування доводить, що ризик переховування залишається достатньо високим.

Також, обґрунтованим є ризик незаконного впливу обвинуваченого на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки залишається недопитаними низка свідків та недослідженим значний обсяг доказів.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про наявність факторів, які передбачені ч.1 ст. 194 КПК та дають підстави для визнання доцільним продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

За результатами встановлених судом обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про наявність факторів, які передбачені ч.1 ст. 194 КПК, що дає підстави для визнання доцільним продовження строку тримання обвинувачених під вартою.

З вказаних підстав суд вважає, що не підлягає задоволенню клопотання захисника ОСОБА_8 таобвинуваченого ОСОБА_9 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 182, 183 194, 331 КПК України, суд
у х в а л и в :
У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою по 10 травня 2019 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_11 ОСОБА_3 ОСОБА_1