Справа № 308/3909/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

31.07.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 ,
особи, до якої застосовано екстрадицію ОСОБА_6 , та її захисника
адвоката ОСОБА_7 й перекладача ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/260/19, за апеляційною скаргою, яку подав адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И В :

ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 квітня 2019 року відмовлено в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 , поданої в інтересах ОСОБА_6 , на рішення наказ Міністерства юстиції України від 14.03.2019 № 755/5 «Про видачу (екстрадицію) гр. Угорщини ОСОБА_6 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кемече Угорщина, з України до Угорщини для виконання вироку суду».

З матеріалів за клопотанням убачається, що 08 квітня 2019 року адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду зі скаргою на рішення про видачу особи (екстрадицію) - Наказ Міністерства юстиції України від 14.03.2019 № 755/5 «Про видачу (екстрадицію) гр. Угорщини ОСОБА_6 з України до Угорщини для виконання вироку суду». Посилається на те, що вказане рішення є незаконним та необґрунтованим. Стверджує, що в порушення вимог ч. 3 ст. 590 КПК України копію вказаного вище рішення не було вручено ОСОБА_6 , оскільки 26.03.2019 працівники Закарпатської УВП № 9 надали ОСОБА_6 для ознайомлення копію такого рішення на українській мові, однак таку не вручили останньому, так як він попросив надати йому вказане рішення в перекладі на угорську мову, що також свідчить про порушення Міністерством юстиції України вимог передбачених ч. 2 ст. 581 КПК України. Зазначає, що 11.01.2019 о 09 год. 45 хв. виявлено та фактично затримано громадянина Угорщини ОСОБА_10 , який розшукується компетентними органами Угорщини з метою відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ст. 321(4/с/ІІ) Кримінального кодексу Угорщини (розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб), яке призначене йому за його відсутності вироком Ніредьгазького трибуналу від 31.03.2016, що набрав законної сили 30.01.2017 на підставі вироку Дебреценського апеляційного суду від 30.01.2017. При цьому, вказує на те, що 12.04.2017 групою виконання покарань Ніредьгазського трибуналу видано міжнародний ордер на арешт ОСОБА_6 з метою виконання вищевказаних вироків і Міністерство юстиції України отримало запит від Міністерства юстиції Угорщини про видачу ОСОБА_6 для відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі за вказаний злочин, а проведення екстрадиційної перевірки щодо ОСОБА_6 доручило прокуратурі Закарпатської області. Також зазначає, що злочин, у зв`язку з учиненням якого запитується видача ОСОБА_6 , за законодавством України відповідає частині 2 ст. 187 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк не менше одного року. Разом із тим, вважає, що у видачі ОСОБА_6 . Угорщині мало бути відмовлено на підставі п. 6 ч. 1 ст. 589 КПК України, оскільки компетентними органами Угорщини не надано жодних із документів, передбачених п. 2 ст. 12 Європейської конвенції про видачу правопорушників, а що стосується виданого Ніредьгазським трибуналом від 12.04.2017 ордеру на арешт ОСОБА_6 , то компетентними органами Угорщини не було надано оригіналу ордеру, або завіреної його копії. Тому, вважає, що наказ Міністерства юстиції України від 14.03.2019 «Про видачу (екстрадицію) ОСОБА_6 з України до Угорщини для виконання вироку суду» є незаконним, оскільки прийнятий із порушенням встановленої законом процедури, і просить його скасувати.

В ухвалі слідчого судді вказується на те, що підстави для скасування наказу Міністерства юстиції України від 14.03.2019 № 755/5 відсутні, а вказаний наказ прийнятий відповідно до встановленої законом процедури й жодних доказів, які б свідчили про наявність підстав, що перешкоджають видачі ОСОБА_6 до Угорщини, як до скарги, так і під час її розгляду не додано. Також зазначається, що не знайшли свого підтвердження й доводи скарги про недотримання процедури при видачі вказаного вище наказу та про невручення такого ОСОБА_6 .. Тому, слідчий суддя прийшов до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вказує на те, що ухвала слідчого судді є незаконною. Посилаючись в апеляційній скарзі на доводи, які є аналогічними до доводів, викладених ним у скарзі, зазначає, що слідчий суддя не надав таким належної оцінки. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою скасувати наказ Міністерства юстиції України від 14.03.2019 № 755/5 «Про видачу (екстрадицію) гр. Угорщини ОСОБА_6 з України до Угорщини для виконання вироку суду.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення учасників судового розгляду : ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу; прокурора ОСОБА_5 , яка судове рішення вважає законним та обґрунтованим і просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судове рішення - це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права та згідно з конституційними засадами і принципами судочинства. Судове рішення має бути законним, обґрунтованим, зрозумілим та чітким, і не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно вимог матеріального права з дотриманням щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до норм ст. 584 КПК України, після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою. При вирішенні питання про застосування екстрадиційного арешту слідчий суддя керується положеннями цього Кодексу та міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. При розгляді клопотання слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу.
Відповідно до ст. 590 КПК України після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою.
Про своє рішення центральний орган України повідомляє компетентний орган іноземної держави, а також особу, щодо якої воно прийнято.
У разі прийняття рішення про видачу (екстрадицію) такій особі вручається його копія. Якщо впродовж десяти днів зазначене рішення не оскаржено до суду, організовується фактична видача цієї особи компетентним органам іноземної держави.
Рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України.
Відповідно до ст. 591 КПК України рішення про видачу особи (екстрадицію) може бути оскаржено особою, стосовно якої воно прийняте, її захисником чи законним представником до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого така особа тримається під вартою. Якщо до особи застосовано запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, скарга на рішення про видачу такої особи (екстрадицію) може бути подана до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого розташований відповідний центральний орган України.
Якщо скаргу на рішення про видачу подає особа, яка перебуває під вартою, уповноважена службова особа місця ув`язнення негайно надсилає скаргу до слідчого судді і повідомляє про це відповідну регіональну прокуратуру.
Розгляд скарги здійснюється слідчим суддею протягом п`яти днів з дня її надходження до суду. Судовий розгляд проводиться за участю прокурора, який проводив екстрадиційну перевірку, особи, щодо якої прийнято рішення про видачу, її захисника чи законного представника, якщо він бере участь у провадженні.
При розгляді скарги слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу (екстрадицію).
За результатами розгляду слідчий суддя виносить ухвалу, якою:
1) залишає скаргу без задоволення;
2) задовольняє скаргу і скасовує рішення про видачу (екстрадицію).
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку прокурором, особою, щодо якої прийнято рішення, її захисником чи законним представником. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили та її виконання.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Колегія суддів вважає, що при розгляді скарги, яку подав адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 , слідчий суддя дотримався вказаних вище вимог закону, дослідив надані йому матеріали, у тому числі і ті, що стосуються даних про особу ОСОБА_6 , ретельно перевірив доводи скарги, на підставі чого прийшов до висновку про те, що компетентний центральний орган України обґрунтовано прийняв рішення про видачу особи (екстрадицію) ОСОБА_6 , - постановив судове рішення, яке колегія суддів вважає законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим.
При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що компетентними органами Угорщини не надано міжнародного ордеру на арешт чи його копії колегія суддів зазначає наступне.
Вказані доводи ретельно перевірялись слідчим суддею суду першої інстанції і не знайшли свого підтвердження. Апеляційним судом з метою перевірки цих доводів досліджувались матеріали судового провадження № 11 сс/152/19, в яких міститься копія міжнародного ордеру на арешт ОСОБА_6 , перекладена на українську мову та засвідчена в установленому законом порядку, відповідно до яких слідчим суддею розглядалось клопотання про екстрадиційний арешт ОСОБА_6 ..
Відповідно до міжнародного ордеру на арешт громадянин Угорщини ОСОБА_6 розшукується правоохоронними органами цієї держави для відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, за вчинення злочину, передбаченого ст. 321 (4/с/?) Кримінального кодексу Угорщини (розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб), яке призначене за вироком Ніредьгазького трибуналу Республіки Угорщина від 31.03.2016, що вступив у законну силу 30.01.2017 на підставі вироку Дебреценського апеляційного суду цієї ж держави, як суду другої інстанції. При оцінці вказаних вище доводів колегія суддів також зазначає, що оригінал міжнародного ордеру на арешт міститься у матеріалах судових справ Республіки Угорщина, а Міністерству юстиції України надіслана належним чином засвідчена та перекладена на українську мову його копія.
Крім того, дослідивши матеріали судового провадження, а також відомості наведені у міжнародному ордері на арешт ОСОБА_6 від 12.04.2017, що виданий групою виконання покарань Ніредьгазського трибуналу, колегія суддів вважає, що компетентною посадовою особою першим заступником Міністра юстиції України обґрунтовано прийнято рішення - Наказ Міністерства юстиції України від 14.03.2019 № 755/5 «Про видачу (екстрадицію) гр. Угорщини ОСОБА_6 з України до Угорщини для виконання вироку суду» (а. с. 21-23).
З матеріалів судового провадження також вбачається, що відповідно до ч. 3 ст. 590 КПК України посадові особи Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань № 9» (далі - установи) 26.03.2019 вживали заходи для вручення ОСОБА_6 копії оскаржуваного Наказу на українській мові та у перекладі на угорську мову, однак він відмовився від їх отримання, що підтверджується Актом від 26.03.2019 про відмову в отриманні копії Наказу, у тому числі у перекладі на угорську мову (а. с. 24, 25). Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги про порушення Міністерством юстиції України вимог передбачених ч. 3 ст. 590 КПК України й про те, що посадові особи надали ОСОБА_6 копію Наказу лише для ознайомлення й не надавали його копію у перекладі на угорську мову. При оцінці доводів апеляційної скарги у цій частині та прийнятті рішення колегія суддів враховує і те, що у матеріалах судового провадження відсутні будь-які дані про оскарження ОСОБА_6 , чи його захисником дій посадових осіб установи при врученні копії вказаного вище документа, що сторона захисту не посилалась на дані, які би давали підстави прийти до висновку про наявність обставин для фальшування посадовими особами установи виконання покарання копії Акту, про зацікавленість посадових осіб у результатах розгляду справи.
Матеріали судового провадження також не містять будь-яких даних про те, що ОСОБА_6 подавав заяви до Державної міграційної служби про визнання його біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористався відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів. Під час розгляду апеляційної скарги як ОСОБА_6 , так і його захисник адвокат ОСОБА_7 не вказували на те, що звертались із письмовими заявами до посадових осіб державної влади з відповідними заявами з вказаних питань і що такі перебувають на розгляді.
Колегія суддів також вважає, що слідчий суддя обґрунтовано врахував, що правові відносини між Україною та Угорщиною врегульовані Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року, які на час розгляду скарги є чинними для обох країн.
Відповідно до ст. 1 Європейської конвенції про видачу правопорушників, договірні Сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цій Конвенції, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою.
Видача правопорушників, відповідно до ч. 1 ст. 2 Європейської конвенції про видачу правопорушників, здійснюється у зв`язку із правопорушеннями, які караються за законами запитуючої Сторони та запитуваної Сторони позбавленням волі, або згідно з постановою про утримання під вартою на максимальний термін не менше одного року чи більш суворим покаранням. Україна ратифікувала вказану Конвенцію, є її Стороною, а відповідне національне законодавство є узгодженим з цією Конвенцією.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що прийняття Наказу про видачу ОСОБА_6 правоохоронним органам Угорщини відповідає зобов`язанням України за міжнародними договорами України - Європейській конвенції про видачу правопорушників 1957 року.
Матеріали судового провадження не містять жодних посилань на захворювання, які перешкоджають видачі ОСОБА_6 компетентним органам Угорщини; даних про наявність передбачених ст. 589 КПК України інших обставин, для відмови у видачі.
Апеляційний суд також вважає, що при розгляді скарги, яку подав адвокат ОСОБА_7 , слідчий суддя обґрунтовано врахував вимоги ч. 4 ст. 591 КПК України про те, що при розгляді скарги слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу, те, що діяння, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України є екстрадиційним, не належить до військових злочинів і не носить політичного характеру, на території України ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності не притягувався і не судимий, що відсутні підстави, які б виключали можливість видачі ОСОБА_6 до Угорської Республіки.
Слідчим суддею перевірялись і доводи адвоката ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_6 не вручався запит про його видачу компетентним органам Угорщини. За результатами дослідження матеріалів екстрадиційної перевірки такі були відхилені, висновки суду у цій частині належним чином вмотивовані.
Під час розгляду справи не здобуто даних про порушення процедури під час прийняття та видачі Наказу, а також підстав для його скасування.
Крім того, апеляційний суд вважає, що при розгляді скарги, яку подав адвокат ОСОБА_7 , слідчий суддя дотримався вимог ст. 591 КПК України, й ухвалив передбачене цією нормою права судове рішення.
На інші підстави для скасування судового рішення щодо ОСОБА_6 сторона захисту не вказує.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які є безумовною підставою для скасування судового рішення із призначенням нового судового розгляду скарги у суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що при постановленні ухвали слідчим суддею дотримані вимоги чинного КПК України, істотні порушення норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, відсутні, а тому апеляційна скарга захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 підлягає відхиленню, а оскаржена ухвала - залишенню без змін.
При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; положення ст. ст. 220, 317 цього ж Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи його захисника) апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи й те, що адвокат ОСОБА_7 та затриманий ОСОБА_6 під час розгляду апеляційної скарги не заявляли клопотань про приєднання доказів здобутих стороною захисту відповідно до вимог КПК України у підтвердження доводів скарги та апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 591 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 квітня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 , поданої в інтересах ОСОБА_6 , на рішення Наказ Міністерства юстиції України від 14.03.2019 № 755/5 «Про видачу (екстрадицію) гр. Угорщини ОСОБА_11 з України до Угорщини для виконання вироку суду», - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку лише прокурором з мотивів неправильного застосування судом норм міжнародних договорів України, якщо скасування рішення про видачу (екстрадицію) перешкоджає подальшому провадженню щодо особи, видача якої запитувалася іноземною державою.

Судді: