Дата документу 21.05.2019 Справа№ 329/653/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/507/19Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №329/653/18Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.213 ч.1 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Пологівським районним судом Запорізької області, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000142, за апеляційною скаргою прокурора Чернігівського відділу Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 27 серпня 2018 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пологи Запорізької області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Чернігівського районного суду Запорізької області від 27 серпня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 6 місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням на 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою отримання прибутку, всупереч вимогам ст. 4 Закону України «Про металобрухт», діючи з наміром на здійснення незаконних операцій з брухтом чорних металів, не маючи відповідної державної реєстрації, як суб`єкт господарської діяльності та спеціального дозволу (ліцензії) на право здійснення операцій з металобрухтом, отримання якого передбачено Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», п. 26 ч. 3 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та Ліцензійними умовами провадження господарської діяльності із заготівлі, переробки, металургійної переробки металобрухту кольорових і чорних металів, затвердженими наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 183 від 31.10.2011 року, з метою отримання неконтрольованого державою прибутку, не складаючи відповідних актів прийому, скуповував у громадян, від яких документи які посвідчують особу не вимагав, брухт чорних металів, за який оплату проводив готівкою згідно встановленої ним ціни, маючи на меті здійснити його перепродаж за більш високою ціною, щоб отримати прибуток, 04.07.2018 року, о 09.00 год., перебуваючи на вул. Центральній в с. Новополтавка Чернігівського району, придбав у ОСОБА_9 45 кг брухту чорних металів, по 4 грн. за 1 кг, загальною вартістю 180 грн.; о 10.00 год. того ж дня там же придбав у ОСОБА_10 11 кг брухту чорних металів, по 4 грн. за 1 кг, загальною вартістю 44 грн.; о 10.30 год. того ж дня придбав там же у ОСОБА_11 45 кг брухту чорних металів, по 4 грн. за 1 кг, загальною вартістю 180 грн.

В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Так, відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Санкція статті 213 КК України передбачає покарання у вигляд штрафу у розмірі від тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до одного року. Відповідно до ч. 2 ст. 61 КК України обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років. Призначати покарання у вигляді обмеження волі можливо лише в роках, і лише при застосуванні ст.ст. 70, 71, 72 КК України можливо призначити обмеження волі в інших одиницях виміру, в тому числі місяцях. Суд при призначенні покарання ОСОБА_7 керувався тим, що він є не працевлаштованою особою, тобто можливості призначити йому покарання у вигляді штрафу чи виправних робіт не можливо, а отже суд прийшов до правильного висновку щодо можливості призначення обвинуваченому покарання у вигляді обмеження волі. Але судом допущено порушення в частині виміру обмеження волі у місяцях, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність у вигляді незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, і є підставою для скасування вироку суду.
Виходячи з викладеного, просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 213 КК України у вигляді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на 1 рік. В іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу; обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, колегія суддів не досліджує вирок в частині доведеності вини ОСОБА_7 та кваліфікації його дій.

Частина перша статті 213 КК України передбачає покарання у виді штрафу від тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до одного року.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 КК України обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років.

Отже, суд першої інстанції, призначаючи покарання, повинен був призначити покарання відповідно до цієї норми закону, тобто, у даному випадку, один рік обмеження волі.

За таких обставин, колегія суддів вважає вирок таким, що не відповідає вимогам кримінального закону в частині призначеного покарання.

Суд при призначенні покарання ОСОБА_7 керувався тим, що він є не працевлаштованою особою, тобто можливості призначити йому покарання у виді штрафу чи виправних робіт неможливо, а отже суд прийшов до правильного висновку щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі.

В той же час, суд першої інстанції допустив порушення в частині виміру обмеження волі у місяцях, а тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора підлягають задоволенню, і ОСОБА_7 слід призначити покарання, у межах апеляційної скарги, у виді обмеження волі на строк один рік, із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів, відповідно до обставин провадження і даних про його особу, встановлених судом першої інстанції.

Інших істотних порушень кримінального та кримінального процесуального законодавства, що тягнуть безумовне скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

з а с у д и л а:

апеляційну скаргу прокурора Чернігівського відділу Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 27 серпня 2018 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 213 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку апеляційного суду до виконання.

У решті вирок суду залишити без змін.

Вирок Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржений учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня його проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4