ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/2264/14-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/140/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.190,ст.395,ч.1ст.125,ч.2ст.15 п.1ч.2ст.115,ч.1 ст.263 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2019 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ;

обвинуваченого - ОСОБА_6 ;

захисника ОСОБА_7

при секретарі ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження № 11-кп/817/140/19 за апеляційними скаргами прокурора Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Збаразького районного суду від 14.03.2019 року стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 за ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115, ч.1 ст.125, ч.2 ст.190, ч.1 ст.263, ст.395 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним за ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115, ч.1 ст.125, ч.1 ст.263 КК України і призначено йому покарання: за ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі; за ч.1 ст.125 К України - у виді 100 годин громадських робіт; за ч.1 ст.263 КК України - у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_6 покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, що призначено за попереднім вироком Гусятинського районного суду Тернопільської області від 23 вересня 2014 року за ч.2 ст.190, ч.1 ст.71 КК України у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі, більш суворим, призначеним за даним вироком, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців.

За ст.ст.395, 190 ч.2 КК України ОСОБА_6 виправдано.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з 18 липня 2014 року.

Зараховано ОСОБА_6 у строк покарання період його попереднього увязнення з 11 вересня 2014 року по 4 листопада 2015 року та з 8 жовтня 2018 року по день набрання даним вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто в дохід держави витрати за проведення судових екпертиз та вирішено питання про долю речових доказів в порядку ст.100 КК України.

Згідно з вироком суду, у березні 2014 року під час участі у акціях протесту у м.Києві ОСОБА_6 отримав від іншого учасника акцій, особу якого не встановлено, пістолет моделі STALKER-МOD.914-S, а також патрони у кількості 8 штук, якого він, не маючи на те передбаченого Законом дозволу, умисно порушуючи правила поводження зі зброєю, постійно носив з собою та зберігав при собі до 18.07.2014 року. Вказаний пістолет є короткоствольною вогнепальною зброєю - гладкоствольним самозарядним пістолетом моделі STALKER-МOD.914-S, виробництва Туреччини калібру 9мм. Отже, ОСОБА_6 не маючи будь-якого дозволу на такі дії, незаконно придбав, зберігав та носив вогнепальну зброю, чим порушив вимоги: постанови ВРУ від 17.06.1992 року № 2471 Про право власності на окремі види майна, Положення про дозвільну систему, затв. постановою КМУ № 576 від 12.10.1992 року та Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної зброї, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими та аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС № 622 від 21.08.1998 року.

Також, 11 травня 2014 року приблизно 4 год. ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні кімнати житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_2 на грунті особистих неприязних відносин через те, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 неодноразово виникали сварки на непорозуміння, розпочав з останньою словесну суперечку, в ході якої з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_10 приблизно десять ударів кулаками рук у верхню частину тіла, зокрема, в ділянку голови, чим заподіяв тілесні ушкодження у вигляді садна на обличчі та правій руці, синців на лівій завушній ділянці, на правому плечі та в ділянці правового плечового суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після вчиненого, ОСОБА_6 пішов в іншу кімнату житлового будинку, з місця події поїхав.

Крім цього, 18 липня 2014 року у першій половині дня після смс-переписки та телефонних розмов зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 у ОСОБА_6 виник умисел на вбивство останньої та її подруги ОСОБА_11 , які разом проживали, та з якими він перебував у неприязних відносинах через те, що ОСОБА_10 , з якою він раніше проживав та мав двох спільних дітей неодноразово відмовляла йому у пропозиції жити разом, а ОСОБА_11 завжди підтримувала негативне відношення ОСОБА_10 до ОСОБА_6 , а також останній не бажав аби ОСОБА_11 разом проживала з його дітьми, з метою вчинення вбивства вказаних осіб ОСОБА_6 , заздалегідь приготувавши пістолет моделі STALKER-МOD.914-S, а також патрони у кількості 8 штук, які спорядив у магазин зазначеного, 18.07.2014 року близько 12 год. на автомобілі таксі з с.Білий Потік Чортківського району Тернопільської області приїхав у м.Копичинці Гусятинського району Тернопільської області до житлового будинку своєї співмешканки ОСОБА_10 , розташованого по АДРЕСА_2 , де остання поживала разом із ОСОБА_11 та двома дітьми. Реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на умисне вбивство двох осіб, ОСОБА_6 , із зазадалегідь виготовленим пістолетом, з метою умисного вбивства потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , через відчинені двері, зайшов у вказаний будинок, а саме в приміщення кухні , де знаходилась ОСОБА_11 , і застосувавши пістолет марки STALKER-МOD.914-S, приставив його до потиличної ділянки голови ОСОБА_11 та здійснив один постріл, від якого потерпіла присіла на підлогу зазначеного приміщення, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді рани на голові.

Надалі ОСОБА_6 повернувся у приміщення коридору, куди на звук пострілу вибігла ОСОБА_10 , на яку він, погрожуючи вбивством наставив пістолет. У подальшому, коли ОСОБА_11 сиділа на підлозі в приміщенні кухні і закривала обличчя долонями рук, ОСОБА_6 у присуності ОСОБА_10 , направивши пістолет у напрямку потерпілої ОСОБА_11 , з метою доведення свого умислу до кінця, перебуваючи на відстані близько трьох метрів від останньої, здійснив ще два постріли у голову потерпілої, під час яких вона, намагаючись зберегти своє життя, закрила обличчя долонями рук. Після того ОСОБА_11 , не зважаючи на отримані травми, з метою втечі та звернення за допомогою, скориставшись тим, що ОСОБА_6 знову направив пістолет на ОСОБА_10 , вибігла на вулицю та побігла в напрямку наближчого сусіднього житлового будинку.

При цьому, ОСОБА_6 , побачивши що ОСОБА_11 втекла з приміщення житлового будинку, з метою умисного вбивства ОСОБА_10 приставив пістолет до її голови на відстань близько 30 см. та здійснив постріл у тімяну ділянку її голови зліва, від якого потерпіла присіла на підлогу коридора, спричинивши їй при цьому тілесне ушкодження у виді рани на голові. Одразу після цього ОСОБА_6 , з метою доведення свого умислу на вбивство ОСОБА_11 , вибіг з приміщення будинку та вслід ОСОБА_11 здійснив ще два постріли, заподіявшши їй тілсні ушкодлження у вигляді синця та садна на лівій нозі, однак через обствини, які не залежали від його волі не зміг цим її зупинити та потерпіла втекла на подвіря сусіднього домогосподарства.

Після цього ОСОБА_6 , не змігши до кінця довести свій злочинний намір, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_11 з отриманими травмами втекла з будинку і побігла у сусіднє домогоподарствао кликати на допомогу, з метою уникнення відповідальності вибіг на територію домогосподарства та на автомобілі таксі втік з місця скоєння злочину.

В результаті умисних протиправних дій, направлених на вбивство ОСОБА_11 , їй було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді рани на голові, 3-4 пальцях правої кисті та лівому передпліччі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя , а також синця та садна на лівій нозі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

У результаті умисних дій, направлених на вбивство ОСОБА_10 , їй було заподіяно тілесне ушкодження у виді рани на голові, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоровя.

Крім того, ОСОБА_6 органом досудового слідства обвинувачувався у тому, що 02.10.2013 року, зловживаючи довірою свого знайомого ОСОБА_12 , під приводом отримання грошового переказу, попросив у останнього його платіжну банківську карту ПрАТ КБ Приватбанк, дізнавшись таким чином її номер. 19.12.2013 року, володіючи інформацією за номером телефона ОСОБА_12 , який користується абоненетським номером НОМЕР_1 оператора звязку ПрАТКиївстар, від імені свого знайомого ОСОБА_13 , у м.Чортків Тернопільської області у відділенні Центру обслуговування абонентів ПрАТ Київстар оформив втрату та відновлення вказаного номера. Далі, знаючи номер платіжної карти ПрАТ КБПриватбанк на імя ОСОБА_12 та володіючи його абонентським номером оператора, за допомогою системи часооблуговування ПрАТ КБПриватбанк- Приват 24 здійснив переказ грошових коштів у сумі 340 грн. та віддав їх ОСОБА_6 , чим на думку сторони обвинувачення вчинив кримінальне праворушення передбачене ч.1 ст.190 КК України- заволодіння чужими коштами шляхом зловживання довірою, вчинене повторно.

Також органом досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачувався у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст.395 КК України: порушенні правил адмінагляду, тобто самовільному залишенні особою місця проживання з метою ухилення від адмінстративного нагляду, щодо якої встановлено адміннагляд у разі звільнення з місць позбавлення волі, а саме: 10.02.2014 року Гусятинським районним судом Тернопільської області ОСОБА_6 встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік та обрані обмеження, передбачені п. в ч.1 ст.3, ст.ст. 5,6,10 ЗУ Про адмінстративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі, а саме: заборонено залишати житло в період з 22 години до 6 години наступного дня, крім випадків навчання чи роботи у зазначений час; заборонено відвідування винних магазинів, пивних барів, ресторанів, кафе, шашличних та других місць, де продаються спиртні напої на розлив, заборонено виїзд за межі Густянського району Тернопільської області з особистих питань без дозволу керівництва Гусятинського РВ УМВС України в Тернопільській області; зобовязано зявлятись на реєстрацію у Гусятинський РВ УМВС України кожну пятницю місяця у відділення дільничих інспекторів міліції. Будучи належним чиом ознайомленим із вказаною ухвалою суду ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, порушуючи встановлені судом обмеження, без поважних причин і повідомлення керівника Територіального органу внутрішніх справ - Гусятинського РВ УМВС України в Тернопільській області, не зявився на реєстрацію в Гусятниський РВ УМВС вТернопільській області: 14.03.2014 року, 21.03.2014 року, 28.03.2014 року, 04.04.2014 року, 11.04.2014 року, 18.04.2014 року, 25.04.2014 року, 02.05.2014 року, 09.05.2014 року, 16.05.2014 року, 23.05.3014 року, 30.05.2014 року, 06.06.2014 року, 13.06.2014 року, 20.06.2014 року, 27.06.2014 року, 04.07.2014 року, 11.07.2014 року,18.07.2014 року.

В апеляції прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115, ч.1 ст.125, ч.1 ст.263 КК України просить вирок суду в частині призначеного покарання за ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України скасувати в звязку з його невідповідністю тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок мякості, посилаючись на те, що суд не врахував ступеня тяжкості кримінального правопорушення, який відноситься до категорії особливо тяжких, відсутність обставин, що помякшують його покарання, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Не погоджується з вироком суду в частині виправдання ОСОБА_6 за ч.2 ст.190 та ст.395 КК України з огляду на недотримання судом вимог ст.370 КПК України щодо законності, обгрунтованості та вмотивованості судового рішення, оскільки в судовому засіданні показами ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 підтверджено факт незаконного заволодіння шахрайським способом грошовими коштами потерпілого ОСОБА_12 . По епізоду виправдання ОСОБА_6 за ст.395 КК України вважає, що свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які здійснювали адміннагляд за обвинуваченим, підтвердили у суді факт перебування ОСОБА_6 під адміннаглядом та про відсутність за місцем проживання у дні, що зазначені в матеріалах адмінсправи, що у сукупності з дослідженими судом матераілами адміннагляду, які велись стосовно ОСОБА_6 , в яких вказані дні неявки його на реєстрацію та відсутності по місцю проживання, підтверджує його винуватість у скоєнні вказного злочину. Просить ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України - у виді 10 років позбавлення волі; за ч.1 ст.125 КК України - у виді 100 годин громадських робіт, за ч.1 ст.263 КК України - у виді 4 років позбавлення волі, за ст.395 КК України у виді 6 місяців адмінарешту та за ч.1 ст.190 КК України у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_6 покарання у виді 10 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, що призначено попереднім вироком Гусятинського районного суду Тернопільської області від 23 вересня 2014 року за ч.2 ст.190, ч.1 ст.71 КК України у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі, більш суворим, за даним вироком, просить остаточно визначитити ОСОБА_6 покарання у виді 10 років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить вирок суду змінити в частині правової кваліфікації його дій з ч.2 ст.15 п.1 ч.2 ст.115 КК України на ч.2 ст.125 КК України та виправдати його за ч.1 ст. 263 КК України. Вказує на те, що при засудженні його за ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України судом не враховано те, що в нього був відсутній умисел на вбивство потерпілих, а також те, що пістолет, з якого він здійснив постріли є непридатним для стрільби бойовими набоями.

В апеляції захисник обвинуваченого просить вирок суду змінити в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_6 з ч.2 ст.15 п.1 ч.2 ст.115 КК України на ч.2 ст.125 КК України, та виправдати його підзахисного за ч.1 ст. 263 КК України.

Мотивує скаргу тим, що суд зробив помилковий висновок щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України, оскільки його підзахисний не мав умислу на вбивство ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що підтверджується способом та знаряддям вбивства застосуванням травматичного пістолету з гумовими кулями несмертельної дії, добровільним залишенням ОСОБА_6 місця скоєння злочину, після чого його залишила потерпіла ОСОБА_11 , а не навпаки, наявністю у пістолеті ще трьох невикористаних куль, а також відсутністю мотиву для вбивства.

Вважає що володіння ОСОБА_6 пістолетом становить склад адмінправопорушення передбаченого ст.190 КУпАП, а не ч.1 ст.263 КК України, оскільки вказаний пістолет не є вогнепальною зброєю, а стартовим, сигнальним і призначеним для подачі сигналу у необхідних випадках, після його перероблення з нього стало можливим стріляти еластичними кулями несмертельної дії, тобто він набув можливих травматичних властивостей, проте, не призначений для враження людини.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані скарги з викладених у ній мотивів, прокурора, який підтримав свою апеляцію та заперечив проти аргументів сторони захисту, перевіривши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляції доводи, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що органами досудового слідства та судом вжито всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи. Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у скоєнні злочинів, за які його засуджено та кваліфікація його дій відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні, аналіз яким суд дав у вироку, і є обгрунтованим, а доводи обвинуваченого та його захисника про те, що ОСОБА_6 не скоював злочинів, передбачених ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України, ч.1 ст.263 КК України є безпідставними, виходячи з наступного.

По епізоду закінченого захаму на вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . 18.07.2014 року суд на підтвердження винуватості ОСОБА_6 взяв до уваги показання самого обвинуваченого ОСОБА_6 , який визнав факт перебування у приміщенні вказаного будинку, наявність конфлікту, який передував цьому між ним та ОСОБА_10 з приводу подальшого спільного проживання, зроблені ним постріли з пістолета в голови потерпілих.

Умисел на вчинення замаху на умисне вбивство потерпілих суд встановив з показань ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які вказали на неодноразові погрози з боку ОСОБА_6 . ОСОБА_10 фізичною розправою за відмову у спільному проживанні, що підтверджується протоколом огляду від 19.07.2014 року мобільного телефону потепрілої , на який обвинувачений неодноразов надсилав тестові повідомлення з груБими образами та погрозами фізичної розправи їй та ОСОБА_11 , здійснені обвинуваченим на підтвердження цих погроз неодноразові постріли в їх голови з пістолета в присутності малолітньої дитини на руках ОСОБА_10 , переслідування ним ОСОБА_11 та недоведення свого злочинного умислу до кінця з причин втечі ОСОБА_11 , показань свідка ОСОБА_16 , яка є сусідкою ОСОБА_10 та в день події перебувала у себе на подвірї, чула постріли з пістолета в будинку на які збіглись всі сусіди, показань свідка ОСОБА_17 , яка розмовляла по телефону з ОСОБА_11 та почула як остання почала раптово кричати про те, щоб ОСОБА_6 не чіпав дітей, а потім хлопки та крики ОСОБА_11 та дітей, показань свідка ОСОБА_18 , який на автомобілі таксі у день замаху доставляв ОСОБА_6 з місця його проживання до помешкання потерпілих та відвозив після скоєня злочину, в присутності якого ОСОБА_6 викидав пістолет , яким здійснював постріли у потерпілих.

Ці покази є правдивими, оскільки узгоджуються між собою та підтверджуються дослідженими судом письмовими, речовими доказами та висновками експертів: протоколами огляду місця події від 18.07.2014 року, у яких зафіксовано обстановку вчинення злочину та слідову інформацію, вилучено патрони, гільзи та пістолет STALKER-МOD.914-S , висновками експертів: № 268 від 23.07.2014 року згідно якого виявлені у ОСОБА_11 вогнепальні поранення, внаслідок яких утворились тілесні ушкодження у вигляді ран на голові, 3-4 пальцях правої кисті, лівому предпліччі, які відносяться до легких тілесних, що спричнили короткочасний розлад здоровя, синця та садна на лівій нозі і вони відносяться до легких тілесних, № 267 від 23.07.2014 року згідно якого виявлені у ОСОБА_10 вогнепальні поранення, внаслідок яких утворились тілесні ушкодження в лобно-тімяній ділянці зліва у виді рани невизначеної форми площі розмірами 3,5 см. на 1,8 см. в центральній частині з розміченими краями рани та виступом гумового випускника, на яку накладено множинні шви, та яка за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних, що спричинили короткочасний розлад здоровя, а також висновками балістичної, судово-хімічних та дактилоскопічної екпертиз, яким підтверджується те, що пять предметів, вилучених при огляді місця події є складовими частинами патронів калібру 9 мм., патрони та гілизи вилучені при огляді місця події були відстріляні з пістолета марки STALKER-МOD.914-S, а також те, що із вилученого у ОСОБА_6 пістолета були здійснені постріли та що один слід пальця руки розміром 12 мм на 15 мм , що вилучений із предмета, схожого на пістолет, залишений мізинцем правої руки ОСОБА_6 , та також що на поверхні чорної куртки належної ОСОБА_6 виявлено продукти пострілу-незгорівші частинки бездимного пороху, нітрит-іони та дифеніламін.

Обгрунтовуючи доводи щодо наявності в діях ОСОБА_6 прямого умислу на вчинення закінченого замаху на вбивство двох осіб та мотиву для вбивства суд виходив з усталених неприязних відносин, які склались між потерпілою та обвинуваченим, його аресивного ставлення до них, вчинення ним неодноразових погроз фізичною розправою, в тому числі і вбивством, використання пістолета як знаряддя вчинення злочину та способу його вчинення із приставленням впритул до голови, тобто у життєво важливий орган людини, здійснення неодноразових пострілів у потерпілих, те, що вони закривали голову руками, щоб перешкодити потраплянню куль у висок чи око, поведінку ОСОБА_6 після скоєння злочину - постріли навздогін потерпілій, що свідчить про намір довести свій умисле до кінця, при цьому прийняв до уваги те, що загальні технічні умови пістолетів несмертельної дії Стандарт забороняють стрільбу по живій цілі, якщо відстань до неї менша ніж 3,5 м, а також приціальну стрільбу в голову, шию, статеві органи, груди( у жінок).

Отже, суд дав належну оцінку знаряддю злочину, кількості пострілів, їх направленості у життєво важливий орган потерпілих - голову та обгрунтував належним чином своє рішення, у звязку з чим доводи обвинуваченого та його захисника про необхіність переквалфікації дій на ч.2 ст.125 КК України не заслуговують на увагу.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 по епізоду володіння вогнепально зброєю відповідають фактичним обставинам скоєння злочину і підтверджуються дослідженими судом доказами.

Як пояснив сам обвинувачений та встановлено судом пістолет марки STALKER-МOD.914-S він отримав у м.Києві під час революції гідності у березні 2014 року. Дозволу на придбання та носіння зброї у нього немає.

Відповідно до балістичної екпертизи № 1-657/14 від 30.07.2014 року, пістолет, який було вилучено у ОСОБА_6 є короткоствольною вогнепальною зброєю - гладкоствольним самозарядним пістолетом моделіSTALKER-МOD.914-S виробництва Туреччини.

Допитаний у судовому засіданні екперт ОСОБА_19 . Підтвердив що після перобладнання цим пістолетом можна здійснбювати постріли гумовими та свинцевими кулями, при цьому, воин отримують кінетичну енергію досттаню дл явраження людини, цією зброєю взагалі заборонео стрліяти у життєвао важливі органи.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_6 не має передбаченого законом дозволу на зброю, яку постійно носив при собі, зберігав та використав, він порушив правила поводження зі зброєю. А тому його дії кваліфіковані за ч. ст.263 КК України вірно.

При цьому посилання обвинуваченого та його захисника на те, що вказаний пістолет є не вогнепальним, а шумовим спросотвуються вищезгаданими доказами.

Колегія суддів також погоджується з висновком колегії суддів суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України з огляду на наступне:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальнмоу провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення ( час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення).

Обовчзок щодо доказування обставин, передбачених вищевказаною статтею покладаються на слідчого, прокурора та, в установлених цим законом випадках - на потерпілого.

Однак, ні на досудовму слідстві, ні в судовому засіданні жодного доказу про те, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК україни, не здобуто, а саме обвинувачення грунтується на припущеннях.

Так, на підтвердження висунутого звинуваеня ОСОБА_20 органом досудового розслідування надано виписку по лицевому рахунку банківської картки ОСОБА_12 , згідно якої 19.12.2013 року з картки останнього було переведено 340 грн. на рахунок Приватбанку через Приват24.

Разом з тим, у матерілах провадження відсутні відмості на чий рахунок було здійснено переказ.

Крім цього, у звинуваченні вказано , що ОСОБА_6 від імені ОСОБА_13 оформив втрату та номера мобільного звязку, що належав ОСОБА_12 , за допомогою якого здійснив переказ коштів.

Однак, з даного приводу взагалі відсутні докази в справі, отже, вказані обставини є голослівними.

При цьому суд першої інстанції дав вірну оцінку інформації з камери відеоспотереження банкомату, наданої строною обвинувачення, та не взяв її до уваги як доказ, оскільки вона сама по собі без наявності інших даних, не підтверджує винуватість ОСОБА_6 у інкримінованому йому злочині.

Більше того, судом було встановлено, що свою картку ОСОБА_12 сам дав співмешканці обвинуваченого - ОСОБА_21 для зняття з нею грошових кощтів для власних портеб.

Допитана судом ОСОБА_22 пояснила, що картку ОСОБА_12 , яку він їй дав для зняття коштів з повідомленням пін коду до неї, вона давала ОСОБА_6 з метою зняття з неї коштів з банкомату.

Як вбачається з мтаеріалів провадження таке обвинувачення не грунтується на доказах.

Враховуючи викладене та зважаючи на відсутність доказів вини ОСОБА_6 у інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.190 КК України, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції обгрунтовано виправдав його за вказаною статтею, тому підстав для скасування вироку в цій частині та задоволення апеляції прокурора немає.

Що стосується висновків суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_6 за ст.395 КК України, то колегія суддів вважє їх обгрунтованими з огляду на наступне.

Приймаючи рішення про те, що вказане звинувачення не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи, суд першої інстанції вказав, що обвинувачення не є конктретинм, оскільки не зазначено коли саме воно вчинено та з якою метою, з чим колегія суддів погоджується.

Так, згідно ухвали Гусятинського районного суду від 10.02.2014 року ОСОБА_6 встановлено адмінстративний нагляд строком на 1 рік, у якій серед інших заборон встановлено заборону залишати житло на виїзд за межі Гусятинського району з особитих питань без дозволу керівництва Густянського РВ УМВС України в Тернопільській області та зявлятись на реєстрацію щопятниці.

Однак, згідно даної ухвали Гусятнського районного суду від 10.02.2014 року, якою встановлено ОСОБА_6 обмеження не зазначено, яке саме місце проживання йому зроборонено залишати.

Крім того, як вбачаєтсья з довідки, виданої Копичинецькою міською радою від 25.098.2014 року № 503 ОСОБА_6 у м.Копичинці не проживає та не зарестрований.

Відповідно до ст.7 ЗУПро адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі адмінстративний нагляд здійснюється міліцією, осіб, щодо яких встановлено адмінстративний нагляд беруть на облік, фотографують, а у разі необхідності у них беруть відбитки пальців. Працівники міліції зобовязані систематично контролювати поведінку цих осіб, запобігати порушенням ними громадського порядку та прав інших громадян та їх припиняти, проводити розшук осіб, які уникають адміннагляду.

Разом з тим, у матеріалах провадження відсутні відомості про те, що проводиться розшук ОСОБА_6 у звязку з уникненням від адмінстративного нагляду, а також, стороною обвинувачення не представлено відомостей про те, що ОСОБА_6 був ознаймлений зі змістом даної ухвали.

Предявляючи обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, пердебаченому ст.395 КК України, стороною обвинувачення перелічені дати неявки його в органи УМВС для реєстрації, однак, вказані обставини жодним чином не підтверджені.

Тому колегія суддів вважає вірними висновки суду про виправдання ОСОБА_6 за ст.395 КК України.

У звязку з вищенаведеним доводи прокурора про наявність достатніх доказів на підтвердження вини ОСОБА_6 у скоєнні злочинів, передбачених ст.395, ч.2 ст.190 КК України не заслуговують на увагу.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання за скоєння інкримінованих йому злочинів суд першої інстанції дотримався вимог ст.60,65-67 КК України, врахувавши тяжкість кримінальних правопорушень, дані про особу винного, обставини, які помякшують та обтяжують його покарання, думку потерпілих.

Підстав для призначення більш суворого покарання колегія суддів не вбачає. Отже, вирок суду слід залишити без змін, а апеляції обвинуваченого, його захисника та прокурора - без задоволення.

Керуючсь ст.ст.404, 407,419 КПК України, колегія суддів,-

Постановила :

В задоволенні апеляційних скарг прокурора, обвинуваченого та його захисника відмовити. Вирок Збаразького районного суду від 14.03.2019 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

На ухвалу суду може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Верховного Суду на протязі трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим який утримується під вартою, в той же ? з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи