Провадження № 1-кп/484/213/19
Справа № 484/668/19
УХВАЛА
про відмову в задоволенні клопотання
15.07.2019 р.Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1

секретар судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Первомайську клопотання захисника про встановлення очевидної недопустимості доказів у кримінальному провадженні у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001096 за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 186 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_3

захисника ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Під час судового засідання захисник заявила клопотання про визнання доказів протоколів пред`явлення для впізнання за фотознімками від 10.11.2017р. очевидно недопустимими, оскільки потерпілою ОСОБА_6 не конкретизовані ознаки, за якими вона може впізнати особу, яка вчинила злочин відносно неї. Крім того, ОСОБА_5 не є потерпілою у справі, оскільки відносно неї злочини не вчинявся.

В судовому засіданні обвинувачений підтримав клопотання в повному обсязі.

Прокурор та потерпілі просили відмовити в задоволенні клопотання захисника через необґрунтованість.

Вислухавши пояснення учасників процесу суд дійшов наступного.

Згідно ст.. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Статтею 87 КПК України визначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит. Недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; 3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; 4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання. Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Відповідно до вимог ст.. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Доказів того, що відомості, вказані у протоколах пред`явлення для впізнання за фотознімками від 10.11.2017р. отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини суду не надано.

Викладене вище свідчить про те, що докази, на які вказує захисник, не є очевидно недопустимими, отже питання їх допустимості буде вирішено в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Отже в задоволенні клопотання захисника слід відмовити.

Керуючись ст..84, 86, 87, 89, 369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотань захисника про визнання очевидно недопустимими доказами протоколи пред`явлення для впізнання за фотознімками від 10.11.2017р. відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ували проголошений 19.07. 2019р. о 08:00год.

Суддя ОСОБА_1