Провадження № 1кс/712/8264/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2019 року Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , власників майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , розглянувши клопотання Слідчого Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області старшого сержанта поліції ОСОБА_4 та погоджене прокурором Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_7 в кримінальному провадженні № 0000754 від 10.07.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся слідчий Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області старший сержант поліції ОСОБА_4 , з клопотанням про накладення арешту.

Клопотання мотивує тим, що в провадженні СВ Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000754 від 10.07.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 10.07.2019 року до Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області надійшло повідомлення від ОСОБА_8 про те, що на території Черкаського району на протязі тривалого часу працює група людей, які злочинним шляхом здійснюють крадіжку дизельного палива у великих розмірах з поїздів Смілянського депо, Христинівського моторвагонного депо станції імені Шевченка АТ «Укрзалізниця». (ЖЄО №4353 від 10.07.2019).

30.10.2019 року в ході проведення огляду тепловозу серії 2ТЕ10Ут №0069 секція «А» і секція «Б» на території залізничної станції «Гребінка», що у місті Гребінка, Полтавської області було проведено контрольний замір рівня дизельного палива в баках секції «Б» та «А», який склав у секції «Б» 4400 літрів та у секції «А» 4350 літрів. Під час проведення огляду в присутності понятих для проведення порівняльного дослідження було відібрано зразки палива з паливного трубопроводу секції «Б» до двох пластикових пляшок та у секції ОСОБА_9 до трьох пластикових пляшок.

30.10.2019 в ході проведення санкціонованого обшуку за адресою АДРЕСА_1 було виявлено синю пластикову каністру з рідиною з характерним запахом дизельного палива.

30.10.2019 в ході проведення санкціонованого обшуку мікроавтобуса «Fiat Ducato» д.н.з. « НОМЕР_1 » білого кольору який перебуває у користуванні ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 було виявлено 31 пластикову каністру з рідиною з характерним запахом дизельного палива, чотири мобільні телефони, а саме: Xiomiredmiimei 1 НОМЕР_2 imei 2 НОМЕР_3 sim1 НОМЕР_4 sim2 НОМЕР_5 ; Honor 8s imei 1 НОМЕР_6 imei 2 НОМЕР_7 sim НОМЕР_8 ; Samsung imei НОМЕР_9 sim НОМЕР_10 ; Nomi imei 1 НОМЕР_11 imei 2 НОМЕР_12 sim НОМЕР_13 . Окрім цього, виявлено технічний паспорт на мікроавтобус д.н.з. « НОМЕР_14 ».

30.10.2019 року в ході проведення санкціонованого обшуку автомобіля «ВАЗ 2121» д.н.з. « НОМЕР_15 » в присутності володільця ОСОБА_11 було вилучено вказаний автомобіль.

30.10.2019 року в ході проведення санкціонованого обшуку за адресою АДРЕСА_2 було виявлено обладнання для перекачування рідини, а саме: дві помпи, лічильники рідини з заправочним пістолетом, металева ємність розміром близько 3м х 2м х 0,4 м з речовиною в середині, 3 скляні банки з пробами речовини, 39 пластикових каністр з речовиною в середині.

30.10.2019 в ході проведення санкціонованого обшуку по АДРЕСА_3 було виявлено та вилучено мобільний телефон ОСОБА_11 , дві ємності для зберігання рідин, два насоси для перекачування рідин та транспортний засіб «Ford Transit»д.н.з. « НОМЕР_16 » та ключі від замка запалювання до нього, в середині якого знаходяться ємності з рідиною схожою на дизельне паливо.

30.10.2019 слідчим Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області старшим сержантом поліції ОСОБА_4 , винесено постанову про визнання вказаних предметів речовими доказами у зазначеному кримінальному провадженні.

Фіксація речових доказів проведена шляхом фотографування, опису їх в протоколі огляду місця події від 30.10.2019 та протоколах обшуків від 30.10.2019.

Враховуючи те, що вищезазначені вилучені речі були об`єктом кримінально-протиправних дій виникла необхідність накласти арешт на майно.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Власники майна, в судовому засіданні заперечували проти задоволення даного клопотання та просили відмовити в його задоволенні.

ОСОБА_12 та ОСОБА_13 до судового засідання не з`явились.

Слідчий суддя заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження, приходить до наступного.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні такого клопотання.

Відповідно до ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік вилученого майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним таким майном. До клопотання мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження - є арешт майна.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, передбачено ч.1 ст.167 КПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Частина 1 ст. 170 КПК України вказує на те, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Так, відповідно до ч. 2 ст.171 КПК України - у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. По даному кримінальному провадженню підозра нікому не пред`явлена.

Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів2. Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Натомість, клопотання слідчого не відповідає вказаним вимогам Закону.

Слідчий в клопотанні про накладення арешту не обґрунтував необхідності накладення арешту на майно та в клопотанні не зазначив, з якою саме метою необхідно накласти арешт.

Згідно вимог п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається, зокрема, і з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, з наданих до суду матеріалів власником майна ОСОБА_11 , вбачається, що дане майно вже вилучалось іншим слідчим, та в подальшому по рішенню судів було повернуто власнику.

Частина 2 ст.173 КПК України зазначає, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати, зокрема, і: - правову підставу для арешту майна; - можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього кодексу).

При цьому, клопотання не містить будь-якого аналізу доводів, в ньому не наведені відповідні мотиви, підстави та мета арешту, а також клопотання не містить наявності ризиків (яких саме), передбачених абзацом другим частини 1 ст. 170 цього кодексу.

В клопотанні слідчим не вказаного, який саме вид арешту необхідно застосувати до тимчасово вилученого майна: заборона володіння, заборона користування чи заборона розпорядження вказаним майном. Слідчим не надано документів, які б підтверджували кому саме належить майно.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. По даному кримінальному провадженню підозра нікому не пред`явлена.

Оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, декларованого ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слідчий суддя зважає на те, що суспільний інтерес у даному кримінальному провадженні не є виправданим. При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання.
Керуючись ст. ст. 131-132, 167, 170-173, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Слідчому Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_14 , в задоволенні клопотання про арешт майна відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Черкаського апелчційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1