КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю
прокурора ОСОБА_5 ,
представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_7 , в інтересах власника майна ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_5 , та накладено арешт на майно, вилучене в ході обшуку 04 вересня 2019 року за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

-електронні ваги сірого кольору в кількості 3 шт.;

-електронні ваги чорного кольору із залишками речовини рослинного походження;

-металевий наперсток із залишками речовини зі слідами горіння;

-банківську карту «ПриватБанк» НОМЕР_1 .

Рішення суду вмотивовано тим, що вилучене в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 майно є таким, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України щодо речових доказів, оскільки містить в собі відомості, які можуть бути використані для доказування обставин вчинення кримінального правопорушення. При цьому, на даний час слідчим отримується тимчасовий доступ до документів, які мають банківську таємницю, стосовно вилученого майна призначена експертиза, для забезпечення виконання якої необхідно накласти арешт.

В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_7 , в інтересах власника майна ОСОБА_8 ,просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання про арешт майна, вилученого в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , відмовити і зобов`язати повернути вказане майно.
Вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною представник зазначає, що накладення арешту на майно ініційовано неналежним суб`єктом звернення, оскільки ОСОБА_10 під час звернення до суду із клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, перебуває в статусі третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт. Частиною 2 ст. 64-2 КПК України безальтернативно встановлено, що процесуальний статус третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникає з моменту звернення до суду із клопотанням про арешт майна особи, яка не має іншого процесуального статусу у провадженні, та суб`єктом такого звернення імперативно визначено прокурора.
Представник звертає увагу суду на те, що обшук проводився на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського райсуду м. Києва від 30 серпня 2019 року, при цьому, як в цій ухвалі, так і у відповідному клопотанні про накладення арешту на вилучене майно та долучених до нього матеріалах,відсутні об`єктивні дані щодо причетності ОСОБА_11 до протиправної діяльності.
Вилучені у ході обшуку предмети знаходяться у вільному обороті, не містять на собі явних слідів злочинної діяльності, а процесуальний статус ОСОБА_11 виключає можливість їх використання у якості засобів забезпечення кримінального провадження, а відповідно були відсутні правові підстави для вилучення предметів, які було фактично вилучено при обшуку.
Отже, на думку представника, слідчий не мав процесуальних повноважень та компетенції на звернення до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно, що було вилучене під час обшуку у особи, яка не мала процесуального статусу підозрюваного чи обвинуваченого у цьому провадженні, а відповідно у слідчого судді були відсутні належні процесуальні підстави для постановлення оскаржуваної ухвали.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив скасувати ухвалу слідчого судді прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Оскільки апелянт із повним текстом ухвали від 30 вересня 2019 року ознайомився лише 04 жовтня 2019 року, то строк на апеляційне оскарження слід поновити, як такий, що пропущено з поважних причин.

Як вбачається з матеріалів провадження, Слідчим управлінням ГУНП у м. Києві проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0001085 від 14 жовтня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 незаконно збувають на території м. Києва наркотичні засоби кокаїн та канабіс, а також психотропну речовину амфетамін.
Відповідно до ухвали слідчого суді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 серпня 2019 року, на підставі ст.ст. 234, 235 КПК України, слідчим 04 вересня 2019 року, в період часу з 15.42-17.10, за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 проведено обшук, в ході якого виявлено та вилучено:
- електронні ваги сірого кольору в кількості 3 шт.;
- електронні ваги чорного кольору із залишками речовини рослинного
походження;
- металевий наперсток із залишками речовини зі слідами горіння;
- банківська карта «ПриватБанк» НОМЕР_1 .
05 вересня 2019 року старший слідчий СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_5 , звернувся дослідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням, яке надійшло до суду 10 вересня 2019 року, про накладення арешту на майно, вилученого в ході зазначеного вище обшуку.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу
Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0001085, про накладення арешту на вищевказане майно, слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що вищевказане майно відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, а тому необхідно накласти арешт на майно.

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч твердженням автора апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно відповідає критеріям ст. 98 КПК України та постановою старшого слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 від 05 вересня 2019 року визнане речовими доказами (а.с. 29-35).
Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, всупереч доводам апеляційної скарги.
Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вищевказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи автора апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.
Інші доводи, на які посилається в апеляційній скарзі представник також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони спростовуються матеріалами провадження.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_7 , в інтересах власника майна ОСОБА_8 , навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Поновити представнику власника майна ОСОБА_18 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_8 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2019 року.
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2019 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_5 , та накладено арешт на майно, вилучене в ході обшуку 04 вересня 2019 року за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

-електронні ваги сірого кольору в кількості 3 шт.;

-електронні ваги чорного кольору із залишками речовини рослинного походження;

-металевий наперсток із залишками речовини зі слідами горіння;

-банківську карту «ПриватБанк» НОМЕР_1 залишити без змін, а апеляційну представника власника майна ОСОБА_7 , в інтересах власника майна ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/5943/2019
Категорія: ст. 183 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_19
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1