Провадження № 1-кп/761/239/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Шевченківського районного суду м. Києва кримінальне провадження № 120 151 001 000 138 77 від 19.11.2015, у якому
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, перс, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, з вищою освітою, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою АДРЕСА_2 , у силу ст. 89 КК України не судимий
обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України,
у с т а н о в и в:
Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України.
Рішенням суду від 19.09.2019 строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжений до 17.11.2019. Однак, через складність кримінального провадження, керуючись ч. 3 ст. 331 КПК Українисудом поставлено на обговорення сторін судового провадження питання доцільності продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор, вважаючи, що продовжують існувати ризики поза процесуальної поведінки обвинуваченого, зокрема, існує ймовірність здійснення незаконного впливу на свідків та потерпілих, прийняття заходів з метою переховування від суду для уникнення покарання у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих дій, просив продовжити строк тримання ОСОБА_9 під вартою.
Потерпілий та його представник вважали позицію прокурора обґрунтованою та просив продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою.
Обвинувачений заперечував проти продовження строку застосованого до нього запобіжного заходу, вважаючи наведені прокурором ризики необґрунтованими, просив врахувати тривалість його перебування під вартою, наявність у нього двох неповнолітніх дітей, постійного місця мешкання на території міста Києва та відсутність наміру переховуватись від суду, тому просив змінити застосований до нього запобіжний захід на більш м`який.
Захисник обвинуваченого підтримав думку останнього та наполягала на відмові у продовженні строку тримання ОСОБА_9 під вартою.
Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали судової справи, дійшов висновку про таке.
Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та керуватись у своїй діяльності рішеннями Європейського Суду з прав людини(далі ЄСПЛ).

Суд приймає до уваги, що з моменту ратифікації Законом України Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція)остання є частиною національного законодавства та згідно з положеннями статті 5 Конвенції нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Гарькавий проти України» зазначив, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене державою на підставах та в порядку, визначених законом.

Підстави та порядок застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначені КПК та застосовуються з урахуванням позицій ЄСПЛ .
У силу ст. 194 КПК під час вирішення наведеного вище питання на стадії досудового розслідування має бути встановлено, чи є обґрунтованою підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Враховуючи положення Глави 28 КПК, відповідно до якої судовий розгляд кримінального провадження здійснюється з метою встановлення, чи доведена поза розумним сумнівом вина особи у зазначених в обвинувальному акті злочинних діях, суд бере до уваги позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Мюррей проти Сполученого Королівства», згідно з якою у силу труднощів розслідування злочинів терористичного характеру і притягнення за їх вчинення до відповідальності «обґрунтованість» підозри не завжди може оцінюватись по тим же критеріям, що застосовуються для звичайних злочинів з огляду на особливість категорії таких злочинів через наявність суттєвого ризику людських жертв і страждань.

Викладена позиція ЄСПЛ, не дивлячись на неможливість оцінки на цій стадії розгляду справи обґрунтованості підозри, змушує суд брати до уваги специфіку цієї справи та те, що продовження строку тримання осіб під вартою є суттєвим фактором для визначення необхідного ступеня обґрунтованості підозри, тобто усунення можливості настання ризиків не процесуальної поведінки обвинуваченого, зокрема, здійснення ним дій з метою зміни свідками та потерпілими показань, або вчинення інших дій, спрямованих на перешкоджання розгляду справи

Так, вирішуючи доцільність подальшого утримання особи під вартою, суд має встановити існування ризиків її неправомірної процесуальної поведінки та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Так, у рішенні «Вікс проти Сполученого королівства» ЄСПЛ зазначив, що особу може бути позбавлено права на свободу та особисту недоторканість лише при дотриманні пункту 1 статті 5 Конвенції, зокрема, за необхідності запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (п. «с» п. 1 ст. 5 Конвенції).
Крім того, Європейський Суд з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд, вирішуючи питання щодо продовження тримання особи під вартою, має виходити з необхідності забезпечення безпеки суспільства, тобто публічного інтересу, який переважає над правами та свободами конкретної особи, та необхідності запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, що призвело до загибелі людини.
З наведеного витікає, що при продовженні строку тримання особи під вартою суд, керуючись одним з основоположних принципів верховенства права - принципом справедливості (ріш. Конституційного суду України від 02.11.2004 15-рп/2004),повинен враховувати особливості конкретної справи, у якій необхідне тривале утримання особи під вартою у зв`язку з привалюванням суспільного інтересу та безпеки суспільства над правилом поваги до особистої свободи.

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «Ладент проти Польщі» суд зазначив, що тримання під вартою у відповідності до підпункту (с) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольнити також вимогу пропорційності.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 19.10.2009 N 26-рп/2009 принцип пропорційності передбачає встановлення обмежень прав і свобод людини та громадянина за умови, що таке обмеження є суспільно необхідним.

З наведеного витікає, що принципи справедливості та пропорційності, які є складовими принципу верховенства права, діючи у сфері застосування та продовження дії запобіжного заходу, вимагають, щоб застосований до особи захід забезпечував збалансованість приватних інтересів особи та публічних інтересів, тобто за конкретних обставин справи був необхідним важелем забезпечення належної процесуальної поведінки особи та суспільної безпеки.

Вирішуючи питання щодо реальності зазначених стороною обвинувачення ризиків непроцесуальної поведінки ОСОБА_9 , суд приймає до уваги, що першою такою підставою ЄСПЛ визначив ймовірність не з`явлення обвинуваченого до суду, тобто прийняття останнім заходів, спрямованих на переховування від суду з метою уникнення покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих дій.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Відповідно до ст. 178 КПК суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованого злочину є обов`язковою для оцінки судом обставин при вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу.

Отже, оцінюючи реальність існування ризику переховування обвинуваченого від суду, суд не має права ігнорувати суворість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих дій.

Надаючи оцінку можливості ОСОБА_9 переховуватися від суду, суд враховує, що наявність у обвинуваченого сімейних зв`язків, постійного місця реєстрації не зменшують вищевикладений ризик свідомої поза процесуальної поведінки обвинуваченого, оскільки з метою уникнення покарання за інкриміновані йому дії, які кваліфіковані, як особливо тяжкий злочин, обвинувачений можуть вчинити спроби, спрямовані на ухилення від суду.

Суд також має врахувати складність обставин справи і судового розгляду.

Співставлення негативних для обвинуваченого наслідків переховування доводить, що ризик переховування залишається достатньо високим.

На теперішній час будь-які обставини, які б спростували попередні висновки суду під час обрання та продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 не встановлені.

Крім того, судом враховується, що ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, що призвело до загибелі людини, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, ризику незаконного впливу обвинуваченого на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні,що стало підставою для висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів може не забезпечити його належної процесуальної поведінки.

За результатами встановлених судом обставин, з метою забезпечення не лише прав обвинуваченого, але й високих стандартів охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд дійшов висновку про наявність факторів, які передбачені ч.1 ст. 194 КПК, що дає підстави для визнання необхідним продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 180, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :
Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою по 09 січня 2020 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва упродовж семи днів з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2