Справа № 583/5299/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2019 р. м. Охтирка Сумської області

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

з фіксацією судового розгляду технічним комплексом «Акорд», розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кишинів республіка Молдова, молдованина, громадянина України, освіта середня, розлученого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , інвалідом, учасником бойових дій, постраждалим на ЧАЕС не являється, малолітніх дітей на утриманні не має, раніше судимого

?06.03.1995 року вироком Охтирського районного суду Сумської області за ч. 1 ст. 206 КК України до покарання у вигляді штрафу у сумі 130 000 крб.;
?10.07.1995 року вироком Охтирського районного суду Сумської області за ч. 4 ст. 81, ст. 44 КК України до покарання у вигляді виправних робіт на строк 2 роки з утриманням заробітної плати у розмірі 20 %;
?04.01.1996 року вироком Охтирського районного суду Сумської області за ч. 3 ст. 140 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, з конфіскацією 1/2 майна,
?23.02.2000 року вироком Охтирського районного суду Сумської області за ч. 2 ст. 140 КК України до покарання у вигляді позбавленняволі на строк 1 рік 3 місяці з конфіскацією майна,
?04.09.2001 року вироком Охтирського районного суду Сумської області за ч. З ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на 3 роки;
?14.12.2004 року вироком Охтирського районного суду Сумської області за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців;
?10.10.2008 року вироком Охтирського районного суду Сумської області за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років 2 місяці,;
?02.07.2015 року вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області за ч. З ст. 185 КК України до покарання вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;
?26.08.2015 року вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області за ч. З ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, звільнений 16.08.2018 року умовно-достроково на 1 рік 3 дня -
за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 121 КК України
встановив:
28.05.2019 року прокурор подав до суду клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки 10.06.2019 року закінчується строк тримання обвинуваченого під вартою. Вимоги за клопотанням прокурор мотивував тим, що ОСОБА_7 вчинив середньої тяжкості та тяжке кримінальні правопорушення, після вчинення яких переховувався від слідства, що свідчить про наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, обвинувачений може ухилитися від суду, оскільки не має постійного місця проживання, роботи, родини чи інших утриманців, що вказує на його нестійкі соціальні зв`язки; неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про його схильність до скоєння правопорушень, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, а більш м`який запобіжний захід не може бути застосований.

Обвинувачений в судовому засіданні заперечив проти продовження строку тримання під вартою, пославшись на те, що не має наміру переховуватися від суду, перебуває у цивільному шлюбі, має дітей, серед яких є інвалід; має працювати, щоб утримувати свою родину. Вважав достатнім застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечила проти задоволення вимог за клопотанням прокурора, пославшись на формальний підхід прокурора щодо обґрунтування підстав подальшого тримання під вартою обвинуваченого. Прокурором не доведено наявність ризиків визначених ст. 177 КПК України, просила застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторони обвинувачення та захисту, що беруть участь у розгляді справи, виходив з того, що згідно ст. 29 Конституції України ніхто не може триматися під вартою інакше, як на підставах та в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 5 п. 1 підпункт «с» Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Підпункти 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачають, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Згідно ст. 176 ч. 4 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до ст. 177 ч. 1, 2 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Прокурор не має права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, ч. 2 п. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За висновком суду, прокурором доведено, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, переховуватися від органів досудового слідства та суду, оскільки він обвинувачується за вчинення декількох злочинів, серед яких є тяжкий злочин, раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

Суд вважає, що можливе покарання, яке може бути призначене у разі визнання винуватим, а також обставини затримання обвинуваченого свідчать про його суспільну небезпечність, ризик його ухилення від суду, переховування від суду як в межах України, так і шляхом перетинання державного кордону України нелегальним шляхом.

При вирішенні вимог за клопотанням судом враховано наслідки, що настали у виді смерті людини, суспільну небезпечність вчиненого, відомості про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, власної родини чи непрацездатних утриманців не має, негативну характеристику з місця проживання, стан здоров`я, не перебуває на обліку в нарко- та психдиспансерах, не є інвалідом, за переконанням суду вказані обставини не зменшують встановлені судом обставини, які свідчать про існування визначених ст. 177 КПК України ризиків.

З правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеній у справі «W проти Швеції» від 26.01.1993 року слідує, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпеки цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірність її поведінки, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитися від слідства та суду.

Отже, висновок суду щодо продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою ґрунтується не лише на підставі суворості можливого судового рішення у разі визнання його винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, а це зроблено з урахуванням підтвердження доводів за клопотанням матеріалами кримінального провадження в цілому, забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень і низки відповідних фактів щодо обставин затримання обвинуваченого після виявлення злочину в сукупності, які підтверджують існування таких ризиків, та свідчать про такий їх ступінь, який вказує на відсутність підстав не застосовувати запобіжний захід обвинуваченому або застосувати більш м`який запобіжний захід, що в силу приписів ст. 183 ч. 1 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Суд вважає безпідставними твердження обвинуваченого про наявність родини та дітей, оскільки на наведене жодних доказів не надано.

За висновком суду, відповідно до ст. 183 КПК України відсутні підстави для визначення розміру застави при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 , оскільки він обвинувачується за вчинення тяжкого злочину, який спричинив загибель людини.
Відповідно до ч.1,3 ст. 115 КПК України строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію. При обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку.
Відповідно до ч. 5 ст. 115 КПК України при обчисленні строків тримання під вартою днями та місяцями береться до уваги той день, від якого починається строк, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.
Отже, враховуючи те, що строк тримання під вартою ОСОБА_5 відповідно до ухвали Охтирського міськрайонного суду від 05.04.2019 року спливає 10.06.2019 року о 24.00 год., то продовження строку тримання під вартою обвинуваченому слід обраховувати починаючи з 11.06.2019 року до 24.00 год. 09.08.2019 року, що узгоджується з приписами ст.ст. 196 ч. 4, 197 КПК України.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 - задовольнити.
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 121 КК України, продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів з 11.06.2019 року до 24.00 год. 09.08.2019 року, з подальшим утриманням у Державній установі «Сумський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали - до 24.00 год. 09.08.2019 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Охтирського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_11