Номер провадження: 11-кп/813/1655/19
Номер справи місцевого суду: 509/4809/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 серпня 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000527 від 09 грудня 2012 року за ознаками злочину, передбаченого пунктами 4, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 серпня 2019 року було задоволено клопотання прокурора та ОСОБА_9 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого пунктами 4), 6), 12) ч.2 ст.115 КК України, продовжений строк тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 01 вересня 2019 року.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід непов`язаний позбавленням волі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що він утримується під вартою з 31 травня 2013 року по теперішній час по сфабрикованому обвинуваченню без наявності жодного доказу, який би підтверджував його вину у вчиненні інкримінованого злочину. Такими діями суд першої інстанції порушує його права гарантовані Конвенцією

«Про захист прав людини і основоположних свобод».

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_8 , який підтримав доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст.5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Як вбачається з матеріалів провадження, на розгляді в Овідіопольському районному суді Одеської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого пунктами 4), 6), 12) ч.2 ст.115 КК України.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч.2 ст.392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 серпня 2019 року, на виконання Рішення, будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Окрім того, відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Виходячи з положень п.24 ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.

Окрім того, відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_9 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли останній перебував у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 про те, що матеріали кримінального провадження не містять доказів, які б підтверджували його вину у вчиненні інкримінованого злочину.

Оскаржуваною ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 серпня 2019 року обвинуваченому ОСОБА_9 був продовжений строк тримання під вартою, оскільки суд дійшов висновку про те, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України не зменшились і на сьогоднішній день жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, на теперішній час у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000527 судом першої інстанції не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин кримінального провадження.

Разом з тим, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого пунктами 4), 6), 12) ч.2 ст.115 КК України за який йому загрожує покарання на строк від десяти до п`ятнадцяти років позбавлення волі, або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що з метою ухилитись від кримінальної відповідальності ризик того, що ОСОБА_9 може вдатись до спроб переховуватись від суду є цілком обґрунтованим і реально продовжує існувати.

Апеляційний суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який до цього вже двічі притягався до кримінальної відповідальності.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду було встановлено, що до затримання ОСОБА_9 переховувався від правоохоронних органів.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 про відсутність підстав для продовження застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованими, а суд першої інстанції дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України.

Окремо апеляційний суд зазначає, що матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 серпня 2019 року надійшли до Одеського апеляційного суду лише 10.10.2019 року, тобто після закінчення строку її дії і на теперішній час оскаржувана ухвала відносно ОСОБА_9 втратила чинність та після цього ОСОБА_9 вже двічі прожовувався строк тримання під вартою.

Пунктом 1 ч.1 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення
Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 серпня 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000527 від 09 грудня 2012 рокуза ознаками злочину, передбаченого п.п.4,6,12 ч.2 ст.115 КК України залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000527 за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4