У Х В А Л А

11.11.2019 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , адвокатів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0002409, відомості щодо якого внесені 28.03.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

до слідчого судді звернувся потерпілий ОСОБА_3 із вказаним клопотанням, в якому просить накласти арешт на майно, а саме: на транспортний засіб - автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, номер кузову - НОМЕР_2 , заборонивши ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 користуватися та розпоряджатися вказаним транспортним засобом; накласти арешт на свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_3 , накласти арешт на ключ від зазначеного транспортного засобу.

В обґрунтування клопотання Заявник посилався на те, що слідчим відділом Голосіївського управління поліції ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002409 від 28.03.2017 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, що у зазначеному кримінальному провадженні його визнано потерпілим.

Клопотання про накладення арешту заявником було подано в якості забезпечення цивільного позову.

Також, Заявник послався на те, що наразі існує реальна загроза приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, транспортного засобу, у зв`язку із цим та з метою відшкодування завданих збитків просить накласти арешт на вказаний транспортний засіб.

Представником власника майна, потерпілої ОСОБА_6 , адвокатом ОСОБА_4 до суду були подані заперечення проти клопотання слідчого з доданими матеріалами, згідно яких, арешт на вказаний автомобіль вже накладався та був скасований, Заявник у своєму клопотанні не зазначив, що ОСОБА_6 має статус потерпілої у вказаному кримінальному провадженні, цивільний позов Заявником не подавався та він не має статусу цивільного позивача, а тому відсутні підстави для звернення Заявника з метою забезпечення цивільного позову, а також відсутність підстав у накладенні арешту, визначені ст. 170 КПК України оскільки воно перебуває у власності добросовісного набувача.

В судовому засіданні заявник підтримав клопотання в повному обсязі та просив його задовольнити.

Адвокат ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні клопотання.

В судове засідання прокурор не з"явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином.

Слідчий суддя, вислухавши думку сторін, дослідивши клопотання та додані до нього документи, вважає необхідним відмовити у задоволенні клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому порядку цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення зокрема: збереження речових доказів, спеціальною конфіскацією, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи з метою збереження речових доказів, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до частини 1 статті 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Заявник звернувся з клопотанням про накладення арешту на майно посилаючись на права цивільного позивача, проте до клопотання не було додано жодного підтвердження звернення до суду з цивільним позовом у кримінальному провадженні до ОСОБА_6 .

Окрім того, Заявник звернувся з клопотанням про арешт з метою збереження речових доказів, що не передбачено ст. 171 КПК України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 171 КПК України у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

У відповідності до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Водночас, слідчий суддею встановлено, що Заявник звернувся із вказаним арештом щодо транспортного засобу, на який вже накладено арешт за його ж клопотанням ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.10.2019 у справі № 753/18555/19, який не скасовано.

Разом з тим, слідчим суддею встановлено, що у вказаному кримінальному провадженні будь-якій особі не вручено письмове повідомлено про підозру у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення. При цьому, власник транспортного засобу ОСОБА_6 у вказаному кримінальному провадженні визнана потерпілим.

Згідно абз. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання.

Керуючись ст.ст. 170, 174, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про арешт майна - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя: