ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1738/19 Справа № 191/1139/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді-доповідача ОСОБА_2 ,
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпро матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання адміністрації СВК-94 та спостережної комісії при Синельниківській райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2019 року було відмовлено у задоволенні клопотання адміністрації СВК-94 та спостережної комісії при Синельниківській райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , мотивоване тим, що останній на шлях виправлення не став, його поведінка та ставлення до праці не є сумлінною, а також ставлення засудженого до боргових зобов`язань.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.
В обґрунтування доводів апеляції засуджений посилається на те, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду, суд першої інстанції при винесенні ухвали не в повній мірі дослідив матеріали особової справи, не надав їм належної оцінки. Крім того, вказує, що суд першої інстанції належним чином не мотивував та не обґрунтував своє рішення про відмову у задоволенні клопотання виправної колонії.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та посилався на безпідставність її доводів.
Засуджений апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги засудженого, думку засудженого, який підтримав в повному обсязі доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, дослідивши матеріали кримінальної провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).
За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених, та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 відбуває покарання за злочин середньої тяжкості за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.11.2015 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України та засуджений до позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць. Згідно особової справи засудженого вбачається, що початок строку засудженого 11.01.2016 року, за час відбування покарання з 13.01.2016 р. утримувався у СІЗО м. Дніпропетровська, заохочень та стягнень не мав. З 27.01.2016 року відбуває покарання у Синельниківській виправній колонії № 94 Дніпропетровської області.
За період відбування покарання засуджений ОСОБА_7 характеризується позитивно. Працевлаштований на виробництві установи, систематично залучається до робіт із благоустрою території установи, виконує функції різноробочого в будівельній бригаді. Заохочень має 5, стягнень не має. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу.
Разом з тим, має несплачений позов (аліменти) на суму 98782 грн., виконавчий лист надійшов до СВК-94 в січні 2018 року, а відрахування засуджений почав сплачувати лише в липні 2018 року, та лише в сумі 1707,07 грн. Відбуває покарання за злочини середньої тяжкості та тяжкий злочин, вчинені в період умовно-дострокового звільнення, неодноразово судимий.
Посилання засудженого на те, що судом першої інстанції не враховано, та не в повній мірі досліджено матеріали його особової справи є безпідставними. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що наявність позитивної характеристики не вказує на усвідомлення засудженим своєї вини та щире каяття у вчиненні злочинів, а його поведінка свідчить лише про те, що він бажає скорішого звільнення з місць позбавлення волі.
Беручи до уваги ступінь тяжкості вчинених засудженим злочинів, встановлених вище обставин, характеристик на засудженого, колегія суддів, вважає, що позитивна поведінка ОСОБА_7 не свідчить про виправлення останнього, а доводи викладені в апеляційній скарзі засудженого не є достатньою правовою підставою для його умовно-дострокового звільнення.
Суд першої інстанції належним чином, вмотивовано та обґрунтовано надав оцінку усім обставинам в їх сукупності і що сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, відсутність стягнень, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, що відповідає матеріалам справи і з чим погоджується колегія суддів.
Таким чином, судовий розгляд зазначеного клопотання було здійснено та проведено у відповідності до вимог чинного законодавства.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення і не вбачає підстав для його скасування з викладених в апеляційній скарзі мотивів.
Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2019 року, якою було відмовлено в задоволені клопотання адміністрації СВК-94 та спостережної комісії при Синельниківській райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3