Справа № 734/648/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/467/19
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2019 року Чернігівський апеляційний суд у складі:

Головуючого суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження №42.019.270.300.000.008, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 14 березня 2019 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Липин, Луцького району Волинської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

Вироком місцевого суду затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 14 березня 2019 року між прокурором з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_6 з іншого боку у кримінальному провадженні № 0000008 від 15 січня 2019 року.

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 року тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з моменту його фактичного затримання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.

На вищевказаний вирок обвинувачений подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та закрити кримінальне провадження. Зазначає, що вирок суду першої інстанції на підставі угоди між ним та прокурором про визнання винуватості (ч. 4 ст. 394 КПК України) ухвалено з невиконанням судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі без роз`яснення наслідків укладання угоди в повній мірі. Окрім того, в суді першої інстанції не були досліджені обставини, а саме стан його здоров`я, що його батько є інвалідом другої групи, непрацездатний, сам він має вищу освіту (ступінь бакалавра), на даний час продовжує навчання на заочному відділенні в Луцькій академії рекреаційних технологій і права (Магістратура). Зазначені обставини та докази не подавалися до суду першої інстанції, так як ні прокурор, ні захисник, ні суд не з`ясували у нього всі обставини. Вважає, що як з боку прокурора, так і з боку захисника, на нього був здійснений примус і заключена угода є цьому наслідком, бо вони навіть не пояснили, що можна надати докази, а «заключай угоду, так буде краще». Також, відповідно до п. 6 ст. 474 КПК України, суд мав право витребувати документи, у тому числі скарги обвинуваченого, для з`ясування добровільності укладання угоди, так як йому доводили, що це угода про примирення, вже після суду він зрозумів наслідки її укладення, як з`ясувалось при визнанні винуватості.

При розгляді справи судом І інстанції встановлено, що ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1-2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 11, 16, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, 19 грудня 2018 року, без поважних причин та відповідного дозволу командування, самовільно залишив розташування вище зазначеної військової частини в умовах воєнного стану, та перебував поза її межами до 17 січня 2019 року.

Отже, солдат ОСОБА_6 був незаконно відсутнім на місці служби у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 в період з 19 грудня 2018 року по 17 січня 2019 року, включно, в умовах воєнного стану.

14 березня 2019 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_6 , у присутності захисника укладена угода про визнання винуватості у відповідності до ст. 472 КПК України.

Згідно вказаної угоди прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 5 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. При цьому, обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідача, пояснення сторони обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314, п. 2 ч. 1 ст. 468, ч. 2 ст. 469 КПК України, може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим як за ініціативою прокурора так і підозрюваного чи обвинуваченого, а у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити таку угоду.

У судовому засіданні місцевим судом вірно встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, при укладені угоди між прокурором з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_6 з іншого боку, останньому було роз`яснено наслідки укладення угоди, про що свідчать його власні підписи.

Окрім того, у судовому засіданні місцевим судом також було роз`яснено наслідки укладення угоди. Тому присилання ОСОБА_6 , що йому не роз`яснювали наслідки укладення угоди безпідставні.

Відтак, вирок місцевого суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 14 березня 2019 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, а касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4