ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 648/1441/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/751/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: справи в порядку виконання
судових рішень у кримінальних справах

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Херсонського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 18 липня 2019 року,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання спостережної комісії Білозерського району Херсонської області та комісії Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 20 грудня 2016 року за ч.1 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.309, ч.2 ст.310, ч.4 ст.70, ч.1 ст.70 КК України, у виді позбавлення волі.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання, виходив із того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 18 липня 2019 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що працевлаштований, працює повний робочий день, позитивно характеризується адміністрацією установи, приймає активну участь у загальних заходах, має заохочення та одне стягнення.
Засуджений ОСОБА_7 просив розглядати справу без його участі.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою й ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Колегія суддів вважає, що суд, проаналізувавши відомості про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, дані про особу засудженого в цілому, дійшов вірного висновку, що матеріали провадження в своїй сукупності не свідчать, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення.
Як вбачається із матеріалів провадження ОСОБА_7 засуджений вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 20 грудня 2016 року за ч.1 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.309, ч.2 ст.310, ч.4 ст.70, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 4 місяці. Початок строку: 27 січня 2017 року. Кінець строку: 27 травня 2020 року.
На день подачі подання про умовно-дострокове звільнення засуджений відбув 2/3 частини призначеного йому покарання.
У вересні 2018 року установою виконання покарання було відмовлено ОСОБА_7 у застосуванні заохочувальної норми у виді заміни покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення.
На час розгляду судом подання установою виконання покарань ОСОБА_7 характеризується позитивно.
Згідно характеристики засуджений має 7 заохочень за виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки, 1 стягнення за грубе порушення режиму відбування покарання, вчинене у 2017 році, яке на даний час погашене у встановленому законом порядку, приймає участь у роботах з благоустрою установи, до представників адміністрації ставиться ввічливо, на заходи виховного впливу реагує вірно та своєчасно, працевлаштований, що є обов`язком засудженого, не схильний до створення конфліктних ситуацій, підтримує соціальні зв`язки.
За змістом роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно - дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при вирішенні цього питання суди повинні враховувати, зокрема, дані про його попередні судимості.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше судимий 1)вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 31 березня 2011 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік; 2)вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 13 квітня 2016 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт.
Отже, засуджений ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за умисні корисливі злочини, проте на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та новий злочин вчинив в період незнятої та непогашеної судимості, що свідчить про стійкість злочинної діяльності засудженого.
Обгрунтованою є вказівка суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 за весь період відбування покарання має лише сім заохочень, одне з яких отримав напередодні настання пільги, що вказує на пристосування засудженого до умов відбування покарання.
Враховуючи дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, дані про особу засудженого, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про неможливість досягнення мети покарання при застосуванні до засудженого умовно-дострокового звільнення.
Сама по собі позитивна характеристика засудженого, як про те вказує апелянт, не зобов`язує суд застосувати умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання за відсутності підстав і умов, передбачених статтею 81 КК України.
Відбуття певної частини призначеного покарання та наявність заохочень, самі по собі не можуть бути визнані підставою для застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються безґрунтовними.
Твердження апеляційної скарги засудженого про те, що він працевлаштований суперечить матеріалам провадження, оскільки роботи по благоустрою відділення та прилеглої території, в яких ОСОБА_7 приймає участь, є обов`язком засудженого і не можуть бути показником його сумлінної поведінки та ставлення до праці.
Крім того, вбачається, що ОСОБА_7 не вживає заходів, спрямованих на погашення цивільного позову за вироком суду, що вказує на небажання засудженого добровільно виконувати вирок суду.
Наведені в апеляційній скарзі твердження про виправлення засудженого є необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам провадження в цілому.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
При перевірці матеріалів провадження колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 18 липня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання спостережної комісії Білозерського району Херсонської області та комісії Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання, залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4