Справа № 733/341/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/298/19
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000070 від 11 лютого 2017 року, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_8 на вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 22 грудня 2018 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Семенівка, Чернігівської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: 13 липня 2016 року Ічнянським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 200 годин громадських робіт, не відбута частина яких становить 184 години,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.185, ч.2 ст. 389 КК України.

Вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 22 грудня 2018 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 3 ст. 185 КК України з призначенням покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту на строк 5 місяців;

- за ч. 2 ст. 389 КК України із призначенням покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у вигляді 5 (п`яти) місяців арешту.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання повністю приєднано не відбуте покарання за вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 13 липня 2016 року, із врахуванням співвідношення згідно п. 4 ч.1 ст. 72 КК України, одному дню арешту вісім годин громадських робіт, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 5 місяців 23 днів арешту.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту фактичного його затримання.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду першим заступником прокурора Чернігівської області ОСОБА_8 була подана апеляційна скарга, в якій містяться вимоги щодо скасування вироку в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та ставиться питання про призначення ОСОБА_7 за вчинені ним кримінальні правопорушення остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 23 дні.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, та призначено його не у відповідності зі ступенем тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Звертає увагу на те, що при призначенні покарання ОСОБА_7 суд врахував суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення, його характер та ступінь, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин, проте не в достатній мірі врахував та оцінив ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до тяжких корисливих злочинів, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного тяжкого злочину, за який йому було призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України, від відбування якого він ухилявся, та будучи особою працездатного віку, ніде не працює, а свій майновий стан покращує шляхом вчинення корисливих злочинів. Вважає, що ті пом`якшуючі покарання обставини, на які послався суд у винесеному рішенні, є лише однією пом`якшуючою обставиною, яка не дає права на призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 у невстановлений день в грудні місяці 2016 року близько 06 год. 00 хв. прибувши до нежилого господарства, яке належить ОСОБА_9 та розташоване в АДРЕСА_3 , переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, вирвавши дужку навісного замка на вхідних дверях, проник до приміщення будинку та викрав камфорну пічну плиту. В подальшому дану плиту він відніс на зберігання до свого знайомого ОСОБА_10 , який не був обізнаний про походження викраденої плити. Згідно висновку товарознавчої експертизи № 81 від 16 лютого 2017 року залишкова вартість плити пічної чавунної камфорної, бувшої у використанні з 2007 року, з урахуванням відсотку зношування, станом на момент вчинення злочину, становить 276,71 грн.

25 жовтня 2016 року близько 23 год. 00 хв. ОСОБА_7 , прибувши до приміщення їдальні СТОВ «Іржавецьке», яка розташована в с. Іржавець, вул. Шкільна, 2, Ічнянського району, Чернігівської області, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, за допомогою сили рук відкривши вікно з тильної сторони приміщення, проник в середину приміщення та викрав продукти харчування: м`ясо свинини, рис, гречану крупу, олію, томат, муку, сіль, чай та макарони. Викрадені продукти харчування він відніс до яру за с. Іржавець, Ічнянського району, Чернігівської області, де їх зберігав та використовував для власних потреб. Згідно висновку товарознавчої експертизи № 117 від 10 березня 2017 року середня ринкова вартість станом на 25 жовтня 2016 року м`яса свинини вагою 9 кг. становить 765 грн., 3 кг рису 61,80 грн., 2 кг крупи гречаної 54 грн., 4 кг муки «Кролевець» - 37,88 грн., 1,5 кг солі 4,80 грн., 9 кг макаронів «Воронізькі» - 153 грн., 1 упаковка чаю «Ліптон» - 25 грн., 4 банки по 0,5 л томатної пасти «Наш продукт» - 60 грн., 10 пляшок олії «Бочкарьов» - 300 грн.

Загальна сума збитків, заподіяних СТОВ «Іржавецьке» злочинними діями ОСОБА_7 , становить 1461 грн. 48 коп.

ОСОБА_7 ухиляється від відбування призначеного відповідно до вироку Ічнянського районного суду Чернігівської області від 13 липня 2016 року покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 200 годин громадських робіт, тобто не виконує обов`язки щодо відбування покарання, вчиненому особою, засудженою до цього виду покарання обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили, а саме: не виконує установлені обов`язки, систематично порушуючи порядок та умови відбування покарання, передбачені ст. 36,37 КВК України систематично не з`являвся для реєстрації до Ічнянського РВ з питань пробації, не виходив на відпрацювання громадських робіт, як наслідок не відбута частина покарання складає 184 години громадських робіт.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що у суді першої інстанції справа була розглянута у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України, тому вирок в частині правильності кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини та повноти зібраних та досліджених доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, апеляційним судом не перевіряється.

За правильно встановлених у справі фактичних обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_7 обґрунтовано кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням у приміщення,вчиненого повторно, та за ч. 2 ст. 389 КК України як ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.

У відповідності до ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегією суддів встановлена така невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання, а саме призначення покарання, яке за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання у кожному конкретному випадку і щодо кожного обвинуваченого, суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини кримінального провадження, що пом`якшують та обтяжують покарання, і призначити покарання, необхідне й достатнє для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно з положенням Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотриматися вимог кримінального закону і зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Крім того, відповідно п. 3 ч. 3 вищевказаної Постанови, досліджуючи дані про особу підсудного суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї, матеріальний стан та інше.

Однак при призначенні покарання ОСОБА_7 покарання вказані вимоги враховані не були.

При обранні покарання, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, врахував обставини та мотиви кримінального правопорушення, його тяжкість, особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

При цьому, вирішуючи питання про призначення покарання у виді позбавлення волі обвинуваченого, суд першої інстанції належним чином не мотивував своє рішення та залишив поза увагою, що ОСОБА_7 вчинив злочини, які відносяться до категорії тяжких корисливих злочинів, а також особу обвинуваченого, який раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного тяжкого злочину, та ухилившись від призначеного за яким покарання, продовжив свою злочинну діяльність, що є підтвердженням його стійкої антисоціальної спрямованості та небажання стати на шлях виправлення.

Вказані судом першої інстанції обставини, на підставі яких він прийшов до висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, за своєю сутністю не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та з їх врахуванням неможливо призначити таке покарання.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості і його не можна визнати необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

З огляду на викладене, при призначенні ОСОБА_7 покарання, колегія суддів, враховує обставини кримінальних правопорушень, ступінь їх тяжкості, один з яких, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, обставини, та умови за яких злочини були вчинені, розмір завданої матеріальної шкоди внаслідок вчинених кримінальних правопорушень.

При цьому колегія суддів також бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який перебуває на обліку в КЛПЗ «Чернігівський обласний протитуберкульозний диспансер», позитивні характеризуючі дані його особи, є особою працездатного віку, але ніде не працевлаштований,та своє матеріальне становище покращує шляхом вчинення корисливих злочинів, наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Крім того, суд не приділив належної уваги тому, що обвинувачений ОСОБА_7 хоча за станом здоров`я і перебуває на обліку в КЛПЗ «Чернігівський обласний протитуберкульозний диспансер», проте до лікування ставиться безвідповідально, що підтверджується відповіддю на судовий запит адміністрації КЛПЗ «Ічнянської ЦРЛ» №796/05 від 04 червня 2018 року про те, що ОСОБА_7 знаходився на стаціонарному лікуванні в Чернігівському обласному протитуберкульозному диспансері з 31 жовтня 2017 року по 20 червня 2018 року, проте виписаний з лікарні за порушення режиму, а саме за самочинне залишення відділення, та відмовився від амбулаторного лікування в протитуберкульозному кабінеті КЛПЗ «Ічнянська ЦРЛ» (а.с. 104).

Таким чином, колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише за умови ізоляції його від суспільства та вважає за можливе, враховуючи дані про його особу, беручи до уваги стан здоров`я обвинуваченого призначити покарання у виді реального позбавлення волі в межах санкцій інкримінованих йому статей, та на переконання колегії суддів саме таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, в зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

За таких обставин вирок суду у частині призначення покарання із підлягає скасуванню із ухваленням нового вироку.

Керуючись ст. ст. 405, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 22 грудня 2018 року, щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання скасувати, ухваливши новий вирок.

Визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 3 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

- ч. 2 ст. 389 КК України з призначенням покарання у виді арешту на строк 3 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки (три) роки.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання повністю приєднати не відбуте покарання за вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 13 липня 2016 року і остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 23 дні.

В іншій частині цей вирок залишити без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України даний вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4