ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3208/19 Справа № 194/102/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (приймає участь в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (приймає участь в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000707 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2019 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 29 листопада 2019 року включно,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалусуду, якою йому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що прокурором не доведено наявність існування ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ст. 177 КПК України, на які він посилається в клопотанні, оскільки до обрання йому запобіжного заходу він не переховувався від органу досудового розслідування та інші кримінальні правопорушення не вчиняв.
Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2019 року ОСОБА_8 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 29 листопада 2019 року включно.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, обвинувачується в тому, що будучи умовно-достроково звільненим на 1 рік 10 місяців 2 дні вчинив умисний, тяжкий злочин, за який санкцією статті передбачено покарання до 10 років позбавлення волі із конфіскацією майна, достатньо стійких соціальних зв`язків не має, оскільки не одружений, не має постійного місця роботи та офіційного джерела доходу, тому наявні ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не відпали. Таким чином, продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги обвинуваченого не підлягають задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року за № 4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів провадження, слідчим слідчого відділу Тернівського відділення поліції Павлоградського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській областіпроводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000707від 03 грудня 2017 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187КК України.

Так, ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017року до обвинуваченого ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 02 жовтня 2019 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 з тих підстав, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, та продовжують існувати ризики, а саме: переховування від суду, незаконно впливати на свідків і потерпілого, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, отже, застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків саме того, що обвинувачений може ухилятися від суду та продовжити вчиняти інші злочини.
Також колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, йому пред`явлено обвинувачення у вчинені злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, та у разі визнання його винним, відповідальність за який передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від семи до десяти років із конфіскацією майна, що свідчить про те, що ризики, передбачені п. п. 1, 5 ст. 177 КПК України, не відпали.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини, а також те, що продовжує тривати судовий розгляд, дослідження доказів, а тому є необхідність продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою.
Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не має постійного місця роботи і офіційного джерела доходу, не має стійких соціальних зв`язків, та обвинувачується у вчиненні інкримінованого йому злочину вчиненому в період умовно-дострокового звільнення, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2019 року - залишити без задоволення.
Ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2019 рокущодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4