Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/677/18
Провадження №: 1-кп/332/16/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2019 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ;

за участю серетаря - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

за участю прокурорів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ;

за участю захисника ОСОБА_6 ;

за участю: обвинуваченої ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Запоріжжя, громадянки України, який зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працює, не одружена, дітей не має, раніше не судима в силу ст.89 КК України,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

31 січня 2018 року близько 06 години 30 хвилин водій ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ЗАЗ 1103», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснювала рух по проїжджій частині вул.Північне шосе, рухаючись з боку станції «Сталепрокатний завод» в напрямку вул.Діагональної в м.Запоріжжі. В салоні вказаного автомобіля в якості пасажирів перебували ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

В цей же час, у зустрічному ОСОБА_7 напрямку, рухався автомобіль «ВАЗ 2118», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 .

Водій ОСОБА_7 , рухаючись в районі електроопори №103/98 по вул.Північне шосе в м.Запоріжжі, діючи в порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, де сказано: «п.10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», перед зміною напрямку руху не переконалася, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та завершуючи маневр обгону рухаючогося в попутному напрямку транспортного засобу, допустила зміну напрямку руху ліворуч та виїзд на зустрічну смугу.

В результаті невиконання вимог Правил дорожнього руху, водій ОСОБА_7 допустила зіткнення передньою частиною керованого автомобіля «ЗАЗ 1103» з передньою частиною зустрічного автомобіля «ВАЗ 2118» під керуванням водія ОСОБА_8 .

В ході дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ВАЗ 2118» ОСОБА_8 , пасажири автомобіля «ЗАЗ 1103» ОСОБА_10 та ОСОБА_11 отримали тілесні ушкодження.

Згідно висновку судової медичної експертизи №228М від 02.03.2018 в ході дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля «ВАЗ 2118» ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді відкритого багатоуламкового перелому нижнього полюса лівого надколінника, крайовий перелом медіального виростка правої великогомілкової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, рани в області правого надколінника, закритого уламкового перелому задньої стінки правої вертлюжної западини зі зміщенням кісткових фрагментів з діастазом (розходженням) кісткових фрагментів, з переходом лінії перелому на кришу та передню стінку западини та сідничну кістку, крайових переломів передньої та задньої стінок лівої вертлюжної западини зі зміщенням кісткових фрагментів, закритого вивиху правого стегна, набряку м`яких тканин в області правого тазостегнового суглоба, саден в області правого стегна, закритого перелому головки 1-го ребра справа, закритого перелому п`ятої п`ястної кістки лівої кисті зі зміщенням кісткових фрагментів, які в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більш як 21 день.

Крім цього, водію ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забою м`яких тканин в області обличчя, які в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 229м від 02.03.2018 в ході дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «ЗА 1103» ОСОБА_11 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої травми живота з розривом селезінки, біля її воріт зі скупченням крові в брюшній порожнині, що призвело до необхідності в подальшому видаленні селезінки (спленектомії), закритих переломів дужки 1-го шийного хребця, зубоподібного виростка 2-го шийного хребця з переходом лінії перелому на основу та поперечні виростки хребця без зміщення кісткових фрагментів, забою головного мозку середньо ступеня тяжкості з локалізацією зон забоїв в лобних долях, закритих переломів 6-го та 7-го ребер зліва по передній паховій лінії, 9-го ребра зліва по паховій лінії, 10-го ребра зліва по задній паховій лінії на фоні явищ травматичного шоку, які в сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 230 м від 02.03.2018 в ході дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «ЗАЗ1103» ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 9-го ребра зліва по задній паховій лінії без зміщення кісткових фрагментів, які в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більш як 21 день.

Крім цього, ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляд струсу головного мозку, рани на слизовій оболонці нижньої губи, забиття м`яких тканин в області обличчя, які в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод № 9-135 від 26.02.2018 в діях водія ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1, 11.3, 12.4, 12.9б та розділу 34 Правил Дорожнього Руху України, де невідповідність вимогам п. 10.1 ПДР України знаходиться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Технічна можливість водія ОСОБА_7 уникнути зіткнення залежала від виконання нею вимог п. 10.1 ПДР України.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою провину в інкримінованому злочині визнала у повному обсязі, розкаявшись в скоєному, своїми показами підтвердивши обставини, викладені в обвинувальному акті, та пояснила, що в зазначений день вона перебувала у нетверезому стані, сіла за кермо автомобіля ЗАЗ-1103 «Таврія» з дозволу володільця автомобіля ОСОБА_11 , який разом з ОСОБА_10 був в салоні автомобіля, та вчинила ДТП з автомобілем ВАЗ-2118 під керуванням ОСОБА_8 , а саме виїхала на зустрічну смугу автодороги за обставин, які викладені в обвинувальному акті. Позови потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_11 визнала повністю. В судовому засіданні просила вибачення у потерпілого ОСОБА_8 та пояснила, що готова сплачувати спричинені збитки потерпілому, але наразі цього не зробила через брак коштів, оскільки зараз не працює. Просила суворо не карати і волі не позбавляти.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердив покази обвинуваченої і пояснив, що в день ДТП йому назустріч виїхав автомобіль ЗАЗ-1103 «Таврія» за обставин, які викладені в обвинувальному акті, далі він був без свідомості та нічого не пам`ятає, позовні вимоги підтримав. В дебатах просив обвинувачену покарати на розсуд суду.

Представник ПрАТ «Просто-страхування» надав суду заперечення на позов ОСОБА_11 , в якому просив у позові відмовити та справу розглядати у відсутність представника вказаної установи (т.1 а.с.150-156).

Потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 до судового засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать судові повістки та поштові повідомлення про їх отримання відповідними учасниками процесу, а також адвокатами ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (т.2 а.с.235-250), про причини неявки суд не повідомили, заяв та клопотань суду не надали, але їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи те, що обвинувачена та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349, ст.351 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім допиту обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_8 , який з`явився до суду, та дослідження експертних висновків та характеризуючих обвинувачену матеріалів, та позовних матеріалів.
Суд вважає пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення доведеним і кваліфікує її дії по ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання і дані, що характеризують особу обвинуваченого.

Враховуючи характер і ступінь тяжкості злочину, скоєного обвинуваченим, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, визнання вини, щире каяття та сприяння швидкому розкриттю злочину, що визнається судом обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, що визнається судом як обставина, що обтяжує покарання, разом з тим, враховуючи особу обвинуваченої, яка раніше не судима в силу ст.89 КК України, має постійне місце проживання, бажає та має намір погашати збитки, у скоєному кається, просила вибачення у потерпілого, враховуючи позицію потерпілого ОСОБА_8 , який в дебатах просив покарати обвинувачену на розсуд суду, суд вважає, що виправлення обвинуваченої можливо без ізоляції від суспільства, вважаючи за можливе призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки обвинувачена такого права на момент розгляду справи на має та водійське посвідчення не отримувала, із застосуванням ст.75 КК України.

По справі потерпілим ОСОБА_14 заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченої матеріальної шкоди в розмірі 219450 грн.24 коп. та моральної шкоди на суму 200000 грн. (т.2 а.с.59-62). Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди на суму 219450 грн. 24 коп. є обґрунтованими, заснованими на законі, підтверджуються письмовими доказами (т.2 а.с.65-129), а тому в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі.

Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди на суму 200000 грн., суд вважає, що ці вимоги підлягають частковому задоволенню з нижченаведених підстав.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Окрім того, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, окрім глибини фізичних та душевних страждань, також враховує характер правопорушення, форму та ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, а також інші обставини, які мають істотне значення.

Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Зазначені події призвели до моральних страждань потерпілого, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагає від потерпілого додаткових зусиль для організації свого життя.

За таких обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що з урахуванням обставин, викладених у вироку, зазначені позовні вимоги потерпілого ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди в сумі 200000 грн. підлягають частковому задоволенню, а саме: підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 50000 грн.

Окрім того, по справі потерпілим ОСОБА_11 31.05.2018р. до суду заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_7 моральної шкоди в розмірі 423449 грн. 36 коп. та 4900 грн. витрат на правову допомогу. У цьому ж позові містяться вимоги про стягнення з ПрАТ «Просто-страхування» на користь ОСОБА_15 матеріальної шкоди на суму 23449 грн. 36 коп. та моральної шкоди на суму 76550 грн.64 коп. (т.1 а.с.92-102).

Також, по справі потерпілим ОСОБА_11 31.05.2018р. до суду заявлений інший цивільний позов про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_7 матеріальної шкоди в розмірі 10000 грн. та інших судових витрат. У цьому ж позові містяться вимоги про стягнення з ПрАТ «Просто-страхування» на користь ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 70000 грн. (т.1 а.с.125-128).

Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_11 в частині стягнення з обвинуваченої ОСОБА_7 матеріальної шкоди на суму 10000 грн. є обґрунтованими, заснованими на законі, підтверджуються письмовими доказами (т.2 а.с.104-118), а тому в частині стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_7 на вказану суму підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому вимоги ОСОБА_11 щодо стягнення з ОСОБА_7 витрат на правову допомогу адвоката в сумі 4900 грн. на думку суду не підлягають задоволенню, в зв`язку з тим, що суду не надано документального підтвердження та належних доказів, які б свідчили про оплату гонорару та інші витрати, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, поштовий переказ), належного розрахунку, в якому зазначений фактичний час виконаної адвокатом роботи та вартість такої роботи, яка повинна бути визначена в договорі. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що затрати на правову допомогу повинні буди документально підтверджені та доведені, а відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Що стосується позовних вимог про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 моральної шкоди на суму 423449 грн. 36 коп., з урахуванням обставин, які викладені у вироку, враховуючи поведінку потерпілого ОСОБА_11 , який сам довірив керування транспортного засобу обвинуваченій ОСОБА_7 , що була у нетверезому стані та не мала водійського посвідчення, суд вважає, що ці вимоги ОСОБА_11 підлягають частковому задоволенню, а саме: на суму 30000 грн.

Стосовно позовних вимог потерпілого ОСОБА_11 про стягнення з ПрАТ «Просто-страхування» на користь ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 23449 грн. 36 коп. та моральної шкоди на суму 76550 грн.64 коп. (т.1 а.с.92-102), та позовних вимог про стягнення з ПрАТ «Просто-страхування» на користь ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 70000 грн. (т.1 а.с.125-128), суд вважає, що зазначені позовні вимоги не засновані на законі, а тому не підлягають задоволенню з нижченаведених підстав.

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору страхування (полісу № АК/7813485) сторони домовились, що до керування не допускаються особи з водійським стажем менше трьох років, що визначено особливою умовою використання та експлуатації застрахованого транспортного засобу (т.1 а.с.116). Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно матеріалів справи обвинувачена ОСОБА_7 взагалі не мала водійського посвідчення, отже відповідальність такої особи не є застрахованою, тому в силу ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий випадок не настав, тому у страховика не виникло обов`язку щодо виплати страхового відшкодування.

По справі були проведені:

судова інженерна-транспортна експертиза щодо транспортно-трасологічного дослідження вартістю 2002 грн.,

судова інженерна-транспортна експертиза щодо дослідження технічного стану т/з вартістю 1716 грн.,

судова інженерна-транспортна експертиза щодо дослідження обставин та механізму ДТП вартістю 1716 грн.

Витрати по проведенню вищезазначених експертиз, які були проведені спеціалізованою державною установою, відповідно до ч.2 ст.122 КПК України віднести за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.349,369,373,374,376 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначити їй покарання у вигляді ЧОТИРЬОХ років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України засуджену ОСОБА_7 від відбування покарання звільнити, якщо він протягом ТРЬОХ років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені п.п.2, 3, 4, ч.1 ст.76 КК України, а саме: повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, а також періодично з`являтись на реєстрацію.

Запобіжний захід у ОСОБА_7 наразі відсутній.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8

219450 грн. 24 коп. матеріальної шкоди та 50000 гривень моральної шкоди, завданої злочином.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_8 відмовити.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 про стягнення матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11

10000 грн. матеріальної шкоди та 30000 гривень моральної шкоди, завданої злочином.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_11 до ОСОБА_7 відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 до ПрАТ «Просто-страхування» про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити повністю.

Речові докази:

- автомобіль «ЗАЗ-1103» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який знаходиться на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області передати володільцю ОСОБА_11 в користування.

- автомобіль «ВАЗ-2118» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_8 залишити у користування власнику.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд міста Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1