ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2153/19 Справа № 191/2019/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Синельниківської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року, щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 м. Дніпропетровськ, в силу ст. 89 КК України, раніше не судимого,
про задоволення подання про умовно-дострокове звільнення,

за участю:

секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року клопотання ОСОБА_6 задоволено, засудженого 26 вересня 2017 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі ОСОБА_6 , звільнено умовно-достроково від покарання у виді позбавлення волі на не відбутий строк 2 місяці 7 днів.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те що, засуджений за весь час відбування покарання зарекомендував себе з позитивної сторони, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, станом на 18 липня 2019 року невідбута частина строку покарання становить 2 місяці 7 днів, має 2 заохочень, стягнень не має, провину та суспільну небезпеку в скоєному злочині визнає та усвідомлює, розкаюється у вчиненому, тому на думку суду наявні підстави вважати, що засуджений ОСОБА_6 довів своє виправлення.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати, та винести нову, якою відмовити в застосуванні до засудженого ОСОБА_6 положень ст. 81 КК України.
Вимоги скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував, що відповідно до записів (результатів оцінювання) у щоденнику індивідуальної роботи із засудженим ОСОБА_6 від 09.02.2018, 07.04.2018 - «Засуджений не стає на шлях виправлення», 11.08.2018, 12.02.2019 - «Засуджений став на шлях виправлення», 11.08.2018, 12.02.2019 - «Засуджений не довів своє виправлення». Окрім того, вказує, що згідно протоколу засідання комісії №23 від 31.08.2018 відносно засудженого ОСОБА_6 прийнято рішення про відмову щодо застосування ст. 81 КК України, оскільки останній не довів своє виправлення, мав лише 2 заохочення, останнє безпосередньо перед днем звернення, не працевлаштований на виробництві установи.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, засудженого, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно статті 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше половини строку покарання за злочин середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин і не менше двох третин строку покарання за умисний тяжкий злочин.

Виходячи з вимог вказаної норми закону, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після після фактичного відбуття певної частини строку покарання та повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 відбуває покарання на підставі вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2017 року, яким засуджений за ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 71 КК України до покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі.

У виправній колонії № 94 ОСОБА_6 відбуває покарання та станом на 18 червня 2019 року невідбута частина строку покарання становить 2 місяці 7 днів.
Поряд із цим, як видно з матеріалів провадження, зокрема характеристики, засуджений систематично долучається до робіт з благоустрою відділення та установи, дотримується норм, які визначають порядок умови відбування покарання та розпорядок дня установи, сумлінно ставиться до своїх обов`язків та праці, має 2 заохочень, стягнень не має. При установі виконання покарання навчався та здобув професію «маляр». Приймає участь у програмі диференційованого впливу «Духовне відродження», систематично відвідує православну церкву в установі. Був працевлаштований в цеху по збиранню штучних квітів, зараз працює в церкві при установі. Провину та суспільну небезпеку в скоєному злочині визнає та усвідомлює, розкаюється у вчиненому.

Надаючи оцінку наведеним обставинам та доказам на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 хоча і характеризується позитивно за час відбування покарання у ВК № 94, однак його поведінка не є такою, що зазнала позитивних змін.

Як видно з матеріалів провадження, ОСОБА_6 двічі притягувався до кримінальної відповідальності та вперше направлявся в місця позбавлення волі у зв`язку з порушенням обов`язків, встановлених судом при призначенні покарання з випробуванням. Окрім цього, поведінка ОСОБА_6 не є сталою, про що свідчать відомості, зазначені в щоденнику індивідуальної роботи із засудженим.

За таких обставин, висновки суду про те, що ОСОБА_6 став на шлях виправлення є такими, що не відповідають фактичним обставинам цього провадження, і за правилами п.2 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування такого рішення суду.

Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Отже, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.

З огляду на викладене, враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів вважає, що поведінка засудженого під час відбування покарання не є зразковою та не свідчить про становлення його на шлях виправлення, а тому відсутні підстави для задоволення його клопотання про звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Отже, вимоги апеляційної скарги прокурора є такими, що підлягають задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з постановленням нової, якою у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Синельниківської місцевої прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року про умовно - дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 відмовити.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4