КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України

14 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі ВКЗ з Державною установою "Київський слідчий ізолятор" матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 липня 2019 року,

за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_6 ,

у с т а н о в и л а:

Цією ухвалою місцевого суду, постановленою щодо обвинуваченого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м. Оренбург, РФ, неодруженого, не працює, не має реєстрації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , несудимого, що тримається під вартою в ДУ Київський слідчий ізолятор Міністерства юстиції України,

обвинуваченому органами досудового розслідування у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185; ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,

продовжений строк тримання під вартою на шістдесят днів, починаючи з 5 серпня 2019 року, а саме до 3 жовтня 2019 року включно, із одночасним визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 38 420 гривень у національній грошовій одиниці України.

Покладено на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема:

- прибувати до суду за першою вимогою;
- не відлучатися з місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Визначено термін дії обов`язків, покладених слідчим суддею, у разі внесення застави, строком на два місяці з дня внесення застави.

Не погодившись із постановленим щодо нього рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_5 26.07.2019 р. подав апеляційну скаргу, в якій просить: ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.07.2019 р. про продовження строку тримання під вартою скасувати та постановити апеляційним судом нову ухвалу, якою змінити відносно нього запобіжний захід на домашній арешт, звільнивши його з-під варти.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що прокурором не було заявлено письмове клопотання, як вимагає ч. 4 ст. 176 КПК України.

Зазначає, що ухвала місцевого суду не містить жодного обґрунтування обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України. Крім того, ухвала не містить посилань на хоча б один ризик, передбачений ч. 1 ст. 177 КПК України, а також підстав вважати, що менш суворий запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Звертає увагу на те, що судом не взято до уваги всі обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема наявність постійного місця реєстрації та проживання обвинуваченого.

В судове засідання захисник не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином. При цьому, обвинувачений ОСОБА_5 відмовився від участі у відеоконференції з Київським апеляційним судом, про що складено відповідний акт працівниками Державної установи "Київський слідчий ізолятор", клопотань про його виклик в судове засідання для безпосередньої участі в апеляційному розгляді - не заявляв.

Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі обвинуваченого та захисника, оскільки відповідно дост. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

На думку колегії суддів, у сторони захисту було достатньо часу для захисту своїх прав та інтересів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту ухвали місцевого суду та основних доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали контрольного провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів керується наступним.

В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.07.2019 обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою до 03.10.2019 року включно, із одночасним визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 38 420 гривень у національній грошовій одиниці України.

Під час постановлення даного рішення суд першої інстанції виходив з того, що існує доцільність подальшого тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, оскільки менш суворі запобіжні заходи не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

З таким висновком апеляційний суд погоджується, зауважуючи на слідуючому.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

Так, перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 липня 2019 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі ту обставину, що судове провадження щодо ОСОБА_5 не завершено до спливу продовженого строку, який закінчився 05.08.2019 року, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Крім того, посилання обвинуваченого ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на те, що при вирішенні питання про продовження тримання під вартою обвинуваченого, судом першої інстанції не було враховано вимог ст. ст. 177, 178 КПК України, зокрема відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та наявність у обвинуваченого постійного місця реєстрації та проживання, то ці обставини, самі по собі не можуть свідчити про наявність достатніх підстав для зміни запобіжного заходу судом апеляційної інстанції, оскільки судовий розгляд ще триває і суд першої інстанції може їх врахувати при повторному вирішенні питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 липня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 199, 404, 405, 407, 418 ч. 1, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 липня 2019 року, якою ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою в Державній установі Київський слідчий ізолятор Міністерства юстиції України до 3 жовтня 2019 року включно, із одночасним визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 38 420 гривень у національній грошовій одиниці України, із покладенням відповідних процесуальних обов`язків, залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 а й л о Т. М. Ю д е н к о