Дата документу 11.07.2019 Справа № 330/2672/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №330/2672/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/19/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Якимівка, Якимівського району Запорізької області, громадянина України, неодруженого, який має середню освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-24 січня 2002 року Якимівським районним судом за ч.2 ст.15 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.297, ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 03 серпня 2004 року по відбуттю строку покарання;

-25 вересня 2006 року Якимівським районним судом за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, 01 липня 2009 року звільнений умовно-достроково з невідбутим строком 1 місяць 23 дні;

-04 квітня 2011 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.297 КК України до 3 років обмеження волі, звільнений 29 травня 2013 року умовно-достроково з невідбутим строком 1 рік 5 місяців 16 днів;

-05 вересня 2013 року Приморським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.155, ч.2 ст.156, ст.ст.69,70 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць,

-04 липня 2016 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 в режимі відео конференції з Якимівським районним судом Запорізької області

ВСТАНОВИЛА:

захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 12 червня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.71 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 04 липня 2016 року, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Зараховано у строк відбування покарання термін тримання під вартою обвинуваченого з моменту затримання, а саме: з 09 листопада 2017 року до набрання вироком законної сили відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України (один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі).

Стягнено з ОСОБА_6 судові витрати за проведення товарознавчої експертизи від 29 листопада 2017 року в сумі 296 гривень 61 копійка; за проведення товарознавчої експертизи від 14 грудня 2017 року в сумі 395 гривень 48 копійок за проведення трасологічної експертизи за експертною спеціальністю дактилоскопічні дослідження в сумі 494 гривні 80 копійок.
Вирішено питання щодо речових доказів.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 просить вищевказаний вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 у зв`язку з відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. Звільнити обвинуваченого з-під варти.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, і які були досліджені під час судового розгляду, та на які посилається у своєму вироку суд першої інстанції, у їх сукупності свідчать, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, є недоведеним, оскільки ні сторона обвинувачення під час розгляду справи в суді, ні суд в своєму вироку не надали тих достатніх та необхідних, належних та допустимих доказів, кожен з яких окремо та у їх сукупності, свідчили б про вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_6 пояснив суду, що під час досудового слідства було порушено його право на захист, а саме - адвокат призначений 08 листопада 2017 року, тобто вже після проведення обшуку, допиту в якості підозрюваного та слідчого експерименту; до нього працівниками поліції застосовувались міри фізичного та психологічного впливу та він вимушений був зізнатися у вчиненні злочину, якого він не скоював (стороною обвинувачення та судом дані факти не перевірялись).

Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що злочин, в якому обвинувачують ОСОБА_6 , скоїв він, у зв`язку з чим він звертався з заявою до працівників міліції про притягнення саме його до кримінальної відповідальності, однак стороною обвинувачення та судом показання зазначеного свідка не перевірялись.

Також, в судовому засіданні була досліджена судово-дактилоскопічна експертиза від 23 листопада 2017 року №17-381, в якій зазначено, що сліди папілярних узорів залишені не потерпілою ОСОБА_10 та не ОСОБА_6 , а іншою особою (особами). Так як ОСОБА_9 зізнався в скоєнні злочину, то сліди папілярних узорів, які вилучені при огляді місця вчинення злочину, можуть належать саме йому.

Крім того, на думку захисника, під час судового розгляду були допущені порушення, передбачені ст.ст.17,20 КПК України.

Згідно з вироком суду, 15 жовтня 2017 року, приблизно о 20-00 годині, обвинувачений ОСОБА_6 , раніше судимий за вчинення злочину, передбаченого ст.185 КК України, судимість за який не знята та не погашена у встановленому законом порядку, діючи умисно, з корисливого мотиву, з метою викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, через хвіртку проник на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де шляхом ривку зірвав навісний замок з дверей та проник до вказаного будинку, звідки таємно, повторно викрав наступне майно: електричний чайник марки «Binatone» вартістю 142 гривні 50 копійок; саморобну радіоколонку вартістю 100 гривень; вовняний плед вартістю 168 гривень, належні ОСОБА_11 , заподіявши останній матеріальну шкоду на загальну суму 410 гривень 50 копійок.

Заслухавши доповідь судді; захисника-адвоката ОСОБА_8 , який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника та вважала вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржуваний вирок в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_6 цих вимог закону дотримався, ретельно дослідив зібрані у провадженні докази у їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час розгляду провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, не визнав та пояснив, що у будинку АДРЕСА_3 він був один раз, за декілька днів до того, як сталася крадіжка. Він разом зі своїм знайомим ОСОБА_9 , на прохання людей, які переїздили з цього будинку, допомагав загружати в автомобіль речі. Більше до вказаного будинку він ніколи не заходив. Належні потерпілій речі, які були виявлені та вилучені в ході обшуку за адресою його проживання, приніс йому на зберігання ОСОБА_9 , не пояснюючи, що це за речі і звідки вони. На досудовому слідстві до нього застосовувалися засоби фізичного та психологічного впливу працівниками поліції, тому він, побоюючись за своє життя та здоров`я, надавав показання, у яких визнавав себе винним у скоєнні цієї крадіжки. Скарг на дії працівників поліції він не заявляв через страх побиття цими співробітниками. Крім того, обвинувачений зауважив, що при проведенні обшуку він не ознайомлювався з ухвалою слідчого судді, оскільки не вміє нормально читати.
Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення підтверджується дослідженими в установленому порядку доказами, які наведені в оскаржуваному вироку.

Так, допитана у судовому засіданні суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_11 пояснила, що восени 2017 року вона орендувала будинок АДРЕСА_3 . Приблизно 13 чи 14 жовтня 2017 року вона разом з сином та онуком перевезли до будинку речі, однак ночувати там вона не залишилася, зачинила двері будинку на навісний замок та поїхала. Через декілька днів, повернувшись до будинку, вона побачила, що навісний замок з дверей зірвано, а з будинку зникли належні їй речі. Викликавши працівників поліції, вона зателефонувала жінці, яка мешкала у будинку до неї, та пояснила, що речі їй допомагали переносити ОСОБА_9 та ОСОБА_6 . Оскільки ОСОБА_9 мешкав по сусідству, вона пішла до додому останнього, де була мати ОСОБА_9 , яка, на її прохання, впустила її до будинку, однак у будинку своїх речей вона не знайшла. Пізніше, під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , вона побачила належні їй плед, чайник та саморобну радіоколонку. При цьому обвинувачений під час обшуку пояснював працівникам поліції, що речі він знайшов, потім сказав, що йому ці речі принесли, потім взагалі пояснив, що чайник належить його співмешканці. У будинку, де проживав ОСОБА_6 , колонка була виявлена на веранді, чайник у кімнаті, а плед був прибитий цвяхами до стіни.
В ході розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції були допитані свідки: ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .
Свідок ОСОБА_17 показала, що вона є співмешканкою ОСОБА_6 , з яким проживає у її будинку. Приблизно наприкінці жовтня 2017 року, пізно ввечері, коли вони з ОСОБА_6 були вдома, хтось постукав у вікно. ОСОБА_6 вийшов з будинку, а повернувшись, сказав, що приходив його знайомий ОСОБА_9 та приніс якісь речі на зберігання. Вранці вона побачила на веранді речі, завернуті у плед. Через декілька днів, коли ОСОБА_9 речі не забрав, вона зателефонувала йому і він дозволив цими речами користуватися. На початку листопада 2017 року до неї додому приїхали працівники поліції, проводили обшук, при якому були присутні ОСОБА_6 і потерпіла, яка у будинку на веранді знайшла свою радіоколонку, на стіні у кухні плед, а у кімнаті чайник.
Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні суду першої інстанції показав, що знає обвинуваченого протягом останніх десяти років, відносини між ними не дуже хороші. У жовтні 2017 року він разом з ОСОБА_6 допомагав сусідам з будинку АДРЕСА_3 переносити речі, оскільки ті переїздили звідти. До цього будинку в`їхала потерпіла. В той день, коли потерпіла привезла до будинку свої речі, скориставшись її відсутністю, він, зірвавши навісний замок на дверях будинку, проникнув туди та викрав речі плед, саморобну колонку та чайник. Речі сховав на своєму городі, навісний замок викинув недалеко від вхідних дверей. В той же день до нього додому пришла потерпіла, повідомила про крадіжку та з дозволу його матері і у його присутності шукала у будинку викрадене майно. Після того, як потерпіла пішла, він відніс речі до ОСОБА_6 додому і попросив їх залишити на зберігання. Під час досудового слідства він повідомляв працівникам поліції про те, що крадіжку скоїв саме він, а не ОСОБА_6 .
Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні суду першої інстанції показав, що восени 2017 року він був присутнім у якості понятого при огляді місця події, а саме: будинку АДРЕСА_3 , де сталася крадіжка. Під час огляду потерпіла повідомила працівникам поліції, які саме речі зникли, він розписався у протоколі огляду місця події, більше з цього приводу йому нічого не відомо.
Допитаний свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні суду першої інстанції показав, що приблизно у листопаді 2017 року він був понятим під час обшуку та під час слідчого експерименту. За вказівкою працівників поліції він приїхав до будинку по АДРЕСА_1 . Там, окрім працівників поліції, знаходилася потерпіла, ОСОБА_6 , його дружина та ще один понятий. При огляді у будинку, де мешкав ОСОБА_6 , потерпіла на веранді побачила свою радіоколонку, на стіні у будинку був прибитий її плед, у кімнаті виявили чайник. Всі ці речі потерпіла впізнала як свої. ОСОБА_6 стверджував, що це його речі. Наступного дня разом з працівниками поліції поїхали до будинку по АДРЕСА_3 , де ОСОБА_6 добровільно, без будь-якого примусу, розповів, як він проникнув до будинку, де і яким чином викрав майно потерпілої. Протоколи слідчих дій він підписував, у ОСОБА_6 жодних зауважень не було.
Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні суду першої інстанції показав, що восени 2017 року він був понятим під час обшуку будинку його сусіда ОСОБА_6 . Туди ж приїхав ОСОБА_14 , якого також запросили понятим, троє співробітників поліції та потерпіла. ОСОБА_6 був вдома разом з дружиною. ОСОБА_6 надали ухвалу про обшук, яку він самостійно читав. В ході обшуку потерпіла вказала на свої речі: динамік на веранді, плед на стіні у кімнаті та електричний чайник. Ці речі працівниками поліції були запаковані. ОСОБА_6 пояснював, що він знайшов це майно. Розписавшись у протоколі, ОСОБА_13 пішов до школи.
Допитана свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні суду першої інстанції показала, що ОСОБА_6 є її сусідом і товаришує з її сином - ОСОБА_9 . Будинок АДРЕСА_3 знаходиться прямо навпроти її будинку, тому з людьми, які там жили протягом останніх восьми-дев`яти років вона спілкувалася. Потім вони вирішили переїхати до м.Токмак і попросили ОСОБА_9 та ОСОБА_6 допомогти перенести речі з будинку до машини, ті погодилися. Коли до цього будинку привезла речі потерпіла, ОСОБА_12 не бачила. Це було у жовтні 2017 року. Через декілька днів після того, як її син допомагав з переїздом сусідам, до ОСОБА_12 додому прийшов слідчий, який пояснив, що з того будинку АДРЕСА_3 скоєно крадіжку. Також прийшла потерпіла, яка також пояснила про крадіжку і її з дозволу оглянула будинок та сарай, однак ніяких своїх речей не знайшла. ОСОБА_12 зателефонувала синові, який на той час приблизно 2-3 дні жив у бабусі. ОСОБА_9 прийшов додому та слідчому сказав, що йому нічого про крадіжку невідомо. На своєму городі вона у той день поралася і ніяких сторонніх предметів там не було.
Допитаний свідок ОСОБА_16 пояснив, що знає ОСОБА_6 , оскільки мешкає з ним по сусідству, більше нічого про обставини кримінального провадження не пояснив.
Також судом першої інстанції були досліджено наступні докази:
- протокол огляду місця події від 18 жовтня 2017 року та фототаблицю до нього, з якого вбачається, що місцем події є подвір`я і будинок АДРЕСА_3 , хвіртка, через яку здійснюється вхід на територію домоволодіння, відчинена, також відчинена одна стулка вхідних дверей, на яких на одній стулці знаходиться відігнута металева скоба, на іншій металева дужка з навісним замком (а.с.13-23);
- ухвала слідчого судді Якимівського районного суду від 06 листопада 2017 року про надання дозволу на проведення обшуку (а.с.54-55);
- протокол обшуку від 07 листопада 2017 року та фототаблицю до цього з якого вбачається, що в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 були виявлені та вилучені музична аудіоколонка, зелений плед з візерунками жовтого кольору та електрочайник «Бінатон» білого кольору (а.с.56-59);
- постанова про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 07 листопада 2017 року, відповідно до якої, вилучені в ході обшуку речі визнані речовими доказами та передані на зберігання до камери схову Якимівського ВП (а.с.60),;
- квитанція про зберігання речових доказів (а.с.61);
- постанова про призначення трасологічної експертизи за експертною спеціальністю «дактилоскопічні дослідження» від 07 листопада 2017 року (а.с.66);
- довідка про витрати на проведення судової експертизи №17-381 від 23 листопада 2017 року (а.с.75);
- постанова про призначення товарознавчої експертизи від 09 листопада 2017 року (а.с.88-89);
- довідка про витрати на проведення судової експертизи №10-1663 від 29 листопада 2017 року (а.с.95);
- висновок експерта №10-1663 від 29 листопада 2017 року, відповідно до якого визначено вартість електричного чайника «Бінатон» - 142,50 гривень (а.с.96-99);
- постанова про призначення товарознавчої експертизи від 08 грудня 2017 року (а.с.104-105);
- довідка про витрати на проведення судової експертизи №10-1767 від 14 грудня 2017 року (а.с.110);
- висновок експерта №10-1767 від 14 грудня 2017 року, відповідно до якого, вартість пледу, вилученого під час обшуку 07 грудня 2017 року, складає 168,00 гривень (а.с.111-119);
- довідка вартості (а.с.124);
- документи щодо повноважень захисника (а.с.125-128);
- протокол проведення слідчого експерименту з відеозаписом від 08 листопада 2017 року, з якого вбачається, що в ході слідчого експерименту ОСОБА_6 добровільно, без будь-якого тиску, у присутності двох понятих чітко пояснював про обставини вчинення крадіжки з будинку АДРЕСА_3 . Зокрема, вказав, яким чином він відкрив хвіртку, а також зламав навісний замок на вхідних дверях будинку, відігнувши одну з діжок кріплення. Крім того, ОСОБА_6 чітко зазначив, звідки саме ним були викрадені речі (а.с.146-148).
Також, під час судового розгляду в суді першої інстанції були оглянуті речові докази: електричний чайник, саморобну аудіоколонку, вовняний плед.
Отже, проаналізувавши показання потерпілої, свідків, дослідивши зазначені письмові докази, суд дав цим доказам правильну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони є належними, допустимими та достатніми, і у своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні. При цьому суд вказав у вироку, чому він приймає одні докази та відкидає інші.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано поставився критично до показань обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки сукупністю досліджених доказів, а саме: показаннями потерпілої, свідків та дослідженими письмовими доказами, вина останнього доводиться в повному обсязі, а показання, які він надав під час судового розгляду, суперечать дослідженим доказам і викликані бажанням уникнути кримінальної відповідальності.

Зокрема, показаннями свідка ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 про те, що під час обшуку обвинувачений не міг чітко вказати, звідки у нього викрадені речі, спростовується версія обвинуваченого про те, що вказані речі йому додому приніс ОСОБА_9 .

Суд першої інстанції надав правильну оцінку показанням свідка ОСОБА_17 , яка є співмешканкою обвинуваченого, оскільки остання не бачила хто саме приніс викрадені речі, а про те, що їх приніс ОСОБА_9 , їй стало відомо від самого обвинуваченого.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано критично поставився до показань свідка ОСОБА_9 , який зазначив про скоєння саме ним крадіжки з будинку АДРЕСА_3 , оскільки його показання суперечать поясненням потерпілої, інших свідків та матеріалам кримінального провадження.
При цьому, суд обґрунтовано звернув увагу на те, що твердження свідка ОСОБА_9 про те, що під час проникнення до будинку він повністю зірвав навісний замок на вхідних дверях та кинув його на землю, суперечать протоколу огляду місця події від 18 жовтня 2017 року та фототаблиці до нього, з яких вбачається, що навісний замок на вхідних дверях залишився на одній металевій дужці на одній із стулок дверей.
Також показання ОСОБА_9 про те, що саме у день скоєння ним крадіжки до нього додому приходила потерпіла, яка повідомляла про крадіжку і шукала свої речі, після чого він відніс речі ОСОБА_6 , суперечать поясненням самої потерпілої, згідно з якими, остання виявила крадіжку лише 18 жовтня 2017 року, та відомостям з протоколу огляду місця події від 18 жовтня 2017 року і показанням свідка ОСОБА_15 , який був понятим під час огляду місця події.
Показання свідка ОСОБА_9 про те, що викрадені речі він ховав на своєму городі, спростовуються показаннями його матері - свідка ОСОБА_12 , яка в ході допиту пояснила, що жодних чужих речей на її городі не перебувало.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що під час допиту у суді першої інстанції свідок ОСОБА_9 повідомив, що із обвинуваченим у нього не дуже добрі стосунки, однак свідок ОСОБА_12 зазначила про те, що її син із ОСОБА_6 товаришують.
Також, судом першої інстанції обґрунтовано визнано належним та допустимим доказом протокол слідчого експерименту 08 листопада 2017 року, під час проведення якого обвинувачений ОСОБА_6 добровільно розповів та детально пояснив про обставини скоєння ним злочину. Дані обставини підтвердив свідок ОСОБА_14 , який був понятими під час слідчого експерименту, також свідок зазначив, що будь яких зауважень до проведення вказаної дії у ОСОБА_6 не було.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що докази, на які посилається суд першої інстанції у вироку, у їх сукупності не доводять вину ОСОБА_6 , є безпідставними, оскільки зміст вироку свідчить про те, що суд першої інстанції в повному обсязі з`ясував усі обставини, які відповідно до вимог ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Твердження захисника про те, що під час досудового розслідування було порушено право ОСОБА_6 на захист не знайшли свого підтвердження.
Проведені слідчі дії, а саме: обшук за місцем проживання ОСОБА_6 у будинку АДРЕСА_1 , та слідчий експеримент за участю ОСОБА_6 були проведені у відповідності до вимог ст.ст.234,240 КПК України і будь-яких порушень вимог кримінального процесуального закону при їх проведенні допущено не було.

З матеріалів кримінального провадження колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 під час проведення вказаних слідчих дій не заявляв клопотання про залучення йому захисника за рахунок держави і самостійно захисника також не залучав, участь захисника у цьому провадженні не є обов`язковою, відповідно до вимог ст.52 КПК України. Відтак будь-яких порушень права на захист обвинуваченого ОСОБА_6 колегією суддів не встановлено.

Той факт, що вищевказані слідчі дії проведені з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, підтвердили свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , які були понятими.

Що стосується доводів захисника та обвинуваченого про застосування до останнього під час проведення досудового розслідування працівниками поліції фізичного та психологічного тиску, то вони були ретельно перевірені апеляційним судом.
Так, 22 січня 2019 року до прокуратури області направлено відповідну інформацію, в якій йшлося про необхідність проведення перевірки вищевказаних доводів обвинуваченого. Вказану інформацію прокуратурою області направлено до Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у м.Мелітополь.
Слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополь було відкрито кримінальне провадження № 0000064 від 22 лютого 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.373 КПК України.
В ході проведення досудового розслідування ОСОБА_6 відмовився надавати будь-які показання на підставі ст.63 Конституції України.
Постановою слідчого другого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР у м. Мелітополі кримінальне провадження № 0000064 від 22 лютого 2019 року закрито, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.373 КК України.
У зв`язку із викладеним, доводи сторони захисту про застосування відносно ОСОБА_6 недозволених методів не знайшли свого підтвердження.
Також, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду доводи захисника про те, що показання ОСОБА_9 не перевірялись під час судового розгляду в суді першої інстанції, оскільки вказані доводи суперечать матеріалам провадження і змісту самого оскаржуваного вироку, з якого вбачається, що суд дав оцінку показанням всіх свідків, в т.ч. і свідка ОСОБА_9 .
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що за наслідками проведення судово-дактилоскопічної експертизи №17-381 від 23 листопада 2017 року сліди папілярних узорів залишені не потерпілою ОСОБА_10 , та не ОСОБА_6 , а іншою особою (особами), висновків суду не спростовують, оскільки вина останнього доведена сукупністю інших доказів, на які послався суд у вироку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим і підстав для задоволення апеляційних скарг не вбачає, оскільки доводи, викладені в зазначених скаргах, правильності висновків суду не спростовують.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 12 червня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.3 ст.185 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, але з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4