Справа №: 630/641/17
У Х В А Л А

16 грудня 2019 року м. Люботин

Люботинський міський суд Харківської області

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю

прокурорів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

захисників неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_6

ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

законних представників ОСОБА_9

ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 ,

неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_13

ОСОБА_14 ,

ОСОБА_15 ,

ОСОБА_16

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Люботин, Харківської області кримінальне провадження відносно неповнолітніх ОСОБА_14 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_15 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 125, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України, ОСОБА_16 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України, ОСОБА_13 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 27- ч.1 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в:

Обвинуваченим повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених: ОСОБА_16 , ОСОБА_14 ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України, ОСОБА_13 - ч.4 ст. 27- ч.1 ст. 125 КК України, ОСОБА_15 - ч.1 ст. 125, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 раніше обраних запобіжних заходів. В обґрунтування заявленого клопотання прокурор зазначила, що оскільки провадження не розглянуто по суті, не зникли ризики, які були підставою для обрання обвинуваченим зазначених запобіжних заходів, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливість впливу обвинувачених на свідків та перешкоджання розгляду справи, вчинити інші злочини Підстави для обрання обвинуваченим більш м`якого запобіжного заходу відсутні.

Відповідно до ухвали Люботинського міського суду Харківської області від 18 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_14 , ОСОБА_15 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 17 грудня 2019 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_16 у виді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_14 його захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора з наступних підстав. На думку ОСОБА_14 клопотання є необґрунтованим, прокурор не довів жодного названого ризику, це лише його припущення, які нічим не підтверджені. Відсутність в нього родини на підконтрольній території не є ризиком, але лише характеризуючи ми даними. ОСОБА_14 пояснив, що він не має намірів чинити тиск на інших учасників кримінального провадження.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_8 просила розглянути можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки ризики, названі прокурором жодним чином не доведені, є лише припущеннями прокурора, та фактично вказані в клопотанні ризики відсутні. ОСОБА_8 зазначила, що її підзахисний перебуває більше двох років під вартою, але він міг би виконувати покладені судом обов`язки і не знаходячись в умовах ув`язнення. Захисник просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора у зв`язку з необґрунтованістю клопотання та відсутністю правових підстав для його задоволення.

Обвинувачений ОСОБА_15 заперечував проти клопотання прокурора, посилаючись на те, що вже близько двох років прокурор заявляє про якісь ризики, недоведені жодним чином. ОСОБА_15 зазначив, що він має житло, отримує соціальну допомогу як дитина сирота, тобто може себе забезпечити, разом з ним зареєстрований дідусь, який міг би йому допомагати. Щодо можливих ризиків впливу на потерпілих, свідків, то ОСОБА_15 зазначив, що він міг чинити тиск, перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом, але він цього не чинив.

Захисник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_15 підтримав його позицію.

Законні представники обвинувачених підтримали думки захисників.

Обвинувачений ОСОБА_16 , його законний представник та захисник пне заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Неповнолітня обвинувачена ОСОБА_13 її законний представник та захисник підтримали думку захисників ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Вислухавши доводи сторін кримінального провадження, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд приходить до наступних висновків, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Так, відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно зі змістом ст. ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали суду. Як передбачено ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на них процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 1ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України,кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Разом з тим, як передбачено правовою позицією ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Строк дії ухвали суду про продовження запобіжного заходу закінчується 17 грудня 2019 року. Однак судове провадження по даному кримінальному провадженню не закінчено і потребує часу для розгляду, тому строк дії запобіжних заходів, обраних відносно обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 необхідно продовжити.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Так, відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно зі змістом ст. ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали суду. Як передбачено ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на них процесуальних обов`язків.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України,кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Разом з тим, як передбачено правовою позицією ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

ОСОБА_15 обвинувачується в скоєнні тяжких злочинів На теперішній час не встановлено осіб - родичів, які б змогли здійснювати нагляд за ОСОБА_15 та допомагали йому у вирішені соціально побутових питань. ОСОБА_14 також обвинувачується в скоєнні тяжких злочинів, немає жодних родичів та житла на підконтрольній території України.

Стороною захисту не було подано до суду будь-яких доказів про відсутність ризиків.

Однак, суд не вбачає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, забезпечить виконання обвинуваченими їх обов`язків, дотримання останніми належної поведінки, запобігання можливості чинення тиску на потерпілу сторону і свідків та прибуття до суду за першою вимогою.

Відповідно до вимог ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

З огляду на те, що ризики, які існували при обранні відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_16 запобіжного заходу у виді домашнього арешту не зникли, суд приходить до висновку про необхідність продовження такого запобіжного заходу на 60 днів.

Відтак, за наявності системного зв`язку приведених ризиків, обґрунтованої підозри, тяжкості покарання за вчинення злочинів,у вчиненні яких, обвинувачуються ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а також наявність публічного інтересу, у суду не має підстав для зміни обраного раніше запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст. 110, 177, 178, 181, 194, 199 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів відносно обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 задовольнити повністю.

Міру запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання під вартою в умовах Харківської установи виконання покарань № 27 Державної пенітенціарної служби України продовжити на 60 днів до 13 лютого 2020 року включно.

Міру запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вигляді тримання під вартою в умовах Харківської установи виконання покарань №27 Державної пенітенціарної служби України продовжити на 60 днів до 13 лютого 2020 року включно.

Міру запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у вигляді домашнього арешту продовжити на 60 днів до 13 лютого 2020 року включно, заборонивши залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 з 21.00 год. по 07.00 годину наступного дня.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_16 положення ч. 5 ст. 181 КПК України, а саме: працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати засоби контролю.

Копію ухвали для виконання та здійснення контролю за поведінкою неповнолітнього ОСОБА_16 направити до Холодногірського ВП ГУНП України в Харківській області.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Люботинський міський суд Харківської області протягом 7 днів, а обвинуваченими в той же термін з моменту вручення їм копії ухвали.

Суддя (підпис)ОСОБА_1