У Х В А Л А
23.07.2019 Справа №607/854/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду клопотання захисника в інтересах засудженої вироком від 18 липня 2002 року Тернопільського міського суду Тернопільської області

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Нестерівці Зборівського району Тернопільської області, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, заміжньої, жительки АДРЕСА_1 ,
- про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:
До Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшло клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженої ОСОБА_3 про звільнення даної засудженої від відбування покарання, призначеного їй вироком Тернопільського міського суду Тернопільської області від 18 липня 2002 року у зв`язку із закінченням строків давності виконання даного обвинувального вироку, яке мотивується тим, що вирок не було виконано протягом майже 17 років.

Суд, розглянувши клопотання захисника в інтересах засудженої, заслухавши захисника, який своє клопотання підтримав, думку прокурора, який не заперечив у задоволенні наведеного клопотання, ознайомившись з матеріалами кримінальної справи №1-2/2002, приходить до висновку, що клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженої ОСОБА_3 підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до вироку Тернопільського міського суду Тернопільської області від 18 липня 2002 року, який набрав законної сили 02 серпня 2002 року, ОСОБА_3 була засудженою за ч.2 ст.307 КК України (в редакції 2001 року) за злочин, вчинений нею у вересні 2000 року (на момент чинності КК України в редакції 1961 року) на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна у КВУ.

Як слідує з матеріалів кримінальної справи, станом на 23 липня 2019 року вищевказаний вирок щодо ОСОБА_3 виконаним не був в частині відбування нею основного покарання і правоохоронними органами вживались заходи щодо розшуку даної засудженої з метою відбування нею призначеного судом основного покарання.

Згідно ст.80 КК України (в редакції 2001 року) особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки, зокрема, що стосується ОСОБА_3 , яка була засудженою за вчинення тяжкого злочину до основного покарання 5 років позбавлення волі: п`ять років - при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

За ст.49 КК України (в редакції 1961 року) обвинувальний вирок не виконується, якщо його не було виконано в такі строки, рахуючи з дня набрання вироком законної сили , зокрема, що стосується засудження ОСОБА_3 , п`ять років при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років. При цьому, перебіг давності переривається, якщо засуджений ухилиться від відбуття покарання або вчинить до скінчення строків новий злочин, за який судом призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не менше одного року. Обчислення давності в разі вчинення нового злочину починається з моменту його вчинення, а в разі ухилення від відбуття покарання з моменту з`явлення для відбуття покарання або з моменту затримання засудженого, що переховувався. При цьому обвинувальний вирок не може бути виконано, якщо від часу його винесення минуло п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням нового злочину.

У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Таким чином, суд, не даючи оцінки питанню ухилення засудженої ОСОБА_3 від відбування основного покарання, вважає, що у даному випадку, з урахуванням того, що ОСОБА_3 було засуджено за вчинення злочину в період чинності КК України (в редакції 1961 року), слід керуватись вимогами ст.49 КК України (в редакції 1961 року) в частині, що покращує становище засудженої і стосується того, що обвинувальний вирок не може бути виконано, якщо від часу його винесення минуло п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням нового злочину.

Зважаючи на наведене, встановлено, що згідно ст.49 КК України (в редакції 1961 року) в частині, що покращує становище засудженої ОСОБА_3 і стосується того, що обвинувальний вирок Тернопільського міського суду Тернопільської області від 18 липня 2002 року відносно неї не може бути виконано, у зв`язку із тим, що від часу його винесення минуло більше ніж п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням ОСОБА_3 нового злочину, а тому засуджену ОСОБА_3 слід звільнити від відбування основного покарання, призначеного їй 18 липня 2002 року за вироком Тернопільського міського суду Тернопільської області, згідно якого остання була засудженою за ч.2 ст.307 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна у КВУ.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 537-539 КПК України, ст.ст. 5, 80 КК України (в редакції 2001 року) та ст.49 КК України (в редакції 1961 року), суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженої ОСОБА_3 задовольнити.

Звільнити засуджену ОСОБА_3 від відбування основного покарання, призначеного їй 18 липня 2002 року за вироком Тернопільського міського суду Тернопільської області, згідно якого остання була засудженою за ч.2 ст.307 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна у КВУ, у зв`язку із закінченням строків давності виконання даного обвинувального вироку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяОСОБА_1