У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційні скарги засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 20 лютого 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 09 вересня 2019 року стосовно нього,

в с т а н о в и в:

Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 20 лютого 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 Кримінального кодексу України (даліКК України), та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортним засобами на строк 3 роки.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 09 вересня 2019 року апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченогоОСОБА_4 залишено без задоволення.

Як установлено судами, 14 січня 2015 року біля 9:00 ранку, ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним автомобілем марки ВАЗ 2109, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою "Немирів-Ямпіль" в районі повороту до с. Остапківці Немирівського району Вінницької області, не врахував дорожньої обстановки та стану дорожнього покриття, а саме наявності заокруглення проїзної частини ліворуч та наявності ожеледиці, при зміні напрямку руху не вибрав безпечної швидкості руху керованого автомобіля, внаслідок чого втратив змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, що призвело до заносу транспортного засобу та виїзду на зустрічну смугу руху, в результаті чого відбулося його зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Touareg», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , яка рухалася по належній смузі руху у зустрічному напрямку.
Внаслідок зіткнення транспортних засобів на місці події загинули пасажири автомобіля ВАЗ 2109 - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а водій автомобіля «Volkswagen Touareg» ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована до Немирівської ЦРЛ.
У касаційних скаргах засудженим ОСОБА_4 та його захисником ОСОБА_5 викладено вимоги про зміну вказаних судових рішень стосовно нього з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та призначення ОСОБА_11 покарання у виді 5 років позбавлення волі, застосувавши ст.75 КК України - звільнення від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку до 3 років.
Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначили, що судами при призначенні покарання засудженому не враховано його особу, який є інвалідом 3 групи, переніс оперативне втручання, за місцем роботи та місцем проживання характеризується позитивно.
Крім того, засуджений та його захисник заявили клопотання про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень до закінчення розгляду справи в касаційній інстанції
Суд, перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) з таких підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Доводи засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 про те, що суди не визнали обставиною, що пом`якшує покарання, наявність складних дорожніх умов, а саме ожеледиці, яка призвела до некерованості його автомобіля, та отримання ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а також доводи щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого,є неспроможними.
Так, положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Як правильно зазначив апеляційний суд, при призначенні покарання засудженому, судом першої інстанції враховано вищезазначені вимоги закону, а також обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, та повною мірою враховано відомості про особу винного, зокрема, те, що він раніше не судимий, переніс оперативне втручання, за місцем роботи та місцем проживання характеризується позитивно, є інвалідом 3 групи, має на утриманні неповнолітню дитину. Вказані обставини судом зазначено в судовому рішенні, та з їх урахуванням постановлено рішення про призначення основного та додаткового покарання у межах санкції ч.3 ст.286 КК України.
Підстави для визнання призначеного покарання за своїм видом та розміром явно несправедливим через суворість, відсутні.

Що стосується доводів касаційних скарг засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 про те, що апеляційний суд не визнав обставиною, що пом`якшує покарання, наявність складних дорожніх умов, а саме ожеледиці, яка призвела до некерованості його автомобіля, то вони є безпідставними, оскільки, як правильно зазначив апеляційний суд у своєму судовому рішенні, недотримання пункту 12.1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), а саме неврахування дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться і стану транспортного засобу при ожеледиці, не вплинуло на вибір водієм безпечної швидкості руху автомобілем, що в свою чергу, не дало змоги постійно контролювати рух автомобіля і безпечно керувати ним.
Тому саме порушення даного пункту ПДР України і пункту 10.1 ПДР України було причиною дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце за участю засудженого ОСОБА_4 , що в свою чергу виключає визнання такої обставини, як наявність складних дорожніх умов, обставиною, що пом`якшує покарання.
Інших обставин, які б впливали на пом`якшення покарання засудженому, не встановлено.
Таким чином, доводи касаційної скарги про суворість призначеного покарання є безпідставними.
Інших доводів, які б свідчили про порушення норм матеріального чи процесуального права, що були б підставами для зміни судових рішень, засудженим у касаційній скарзі не наведено.
Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Що стосується клопотань засудженого та його захисника про зупинення виконання судових рішень до закінчення розгляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів зазначає, що згідно з до вимогами п.4 ч. 1 ст. 430 КПК, суддя-доповідач вирішує таке клопотання тільки після відкриття касаційного провадження.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, п.4 ч. 1 ст. 430 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 20 лютого 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 09 вересня 2019 року стосовно нього.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3