ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 21-з/803/187/19 Справа № 204/2952/17 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі матеріали за заявою адвоката ОСОБА_7 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про роз`яснення ухвали Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою було задоволено частково апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_6 , а також прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 .
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 31 липня 2018 року щодо ОСОБА_6 , - скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , залишено без змін до підготовчого судового засідання, але не більше, ніж на 20 днів.

25 листопада 2019 року адвокат ОСОБА_7 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав до суду заяву, в якій просить роз`яснити зазначену ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що на його думку, ухвала є незрозумілою в частині обґрунтування продовження строку тримання під вартою. На думку адвоката, суд не вказав у своїй ухвалі з яких саме підстав він не врахував позицію ЄСПЛ у вказаніому рішенні ЄСПЛ від 17 жовтня 2019року відносно ОСОБА_6 , знехтувавши порушеними правами ОСОБА_6 .
Зазначає, що під час відкриття апеляційного провадження жодних клопотань про прийняття будь-яких процесуальних рішень відносно запобіжного заходу ОСОБА_6 суддею- доповідачем не приймалося, що доводить той факт, що таке питання не було принциповим для сторони обвинувачення.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали заяву сторони захисту про роз`яснення судового рішення та просили її задовольнити, думку прокурора, який вважав ухвалу апеляційного суду зрозумілою та чіткою, а тому просив відмовити в задоволенні заяви адвоката, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами заяви адвоката ОСОБА_7 , колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Згідно вимог ст. 380 КПК України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.

Судове рішення повинно бути зрозумілим. Зрозумілість рішення полягає в тому, що воно є доступним для сприйняття, дохідливим, таким, що не припускає варіантності свого тлумачення. Суд не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення так само, як і вирішувати питання, що не були предметом судового розгляду. Він може лише, змінивши форму викладення, більш повно, чітко і зрозуміло навести ті частини рішення, що породжують певні труднощі для однозначного сприйняття.

Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення.

У ході роз`яснення рішення суд повинен тлумачити юридичні терміни, а не загальновживані слова.

Ухвала, яку адвокат ОСОБА_7 просить роз`яснити, на думку колегії суддів, викладена в ясній зрозумілій формі, в ній чітко і конкретно зазначені висновки суду в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 . Ухвала не містить незрозумілих словосполучень, занадто довгих речень, через які викладення фактичних обставин важко сприймається, в зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що зазначена ухвала є зрозумілою.
Колегією суддів при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_6 було враховано і Рішення Європейського Суду з прав людини від 17 жовтня 2019 р. у справі «Цаценко та Рябоконь проти України», у відповідності до змісту якого вбачається, що було встановлено порушення статті 5 § 3 Конвенції у зв`язку з надмірною тривалістю досудового ув`язнення. З тексту ухвали також вбачається про врахування і іншої практики ЄСПЛ, у розумінні якої, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Наведено, що у справах Москаленко проти України та «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Апеляційний суд в ухвалі послався і на те, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Апеляційний суд зазначив і про те, що згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Також в ухвалі вказано, що встановлені, з числа передбачених ст. 177 КПК України ризики, а саме те, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, виправдовують його подальше тримання під вартою.
Колегія суддів вважає, що заява адвоката ОСОБА_7 за своєю суттю не є заявою про роз`яснення вказаної ухвали, оскільки фактично містить в собі вимоги про пояснення мотивів прийнятого колегією суддів рішення про продовження строку запобіжного заходу його підзахисному ОСОБА_6 , та зводиться до незгоди з таким рішенням апеляційного суду.
На думку колегії суддів, роз`яснення мотивів прийнятого рішення не відноситься до повноважень судді і предмету судового розгляду в порядку ст.380 КПК України, а тому підстави для роз`яснення вказаної ухвали, - відсутні.
Керуючись ст. ст. 380, 405,407,418, 419, КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
В задоволенні заяви адвоката ОСОБА_7 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про роз`яснення ухвали Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення.

Судді: