У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0006330

за апеляційною скаргою прокурора Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2016 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2016 року ОСОБА_6 засуджений за ч.2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладені обов`язки:

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи;

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Також цим вироком засуджений

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Миколаєва, проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий,

- за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання із застосуванням ст. 69 КК України до 4 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Вироком апеляційного суду Миколаївської області від 08 вересня 2016 року вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2016 року у відношенні ОСОБА_10 скасовано в частині призначеного покарання, та йому призначено за ч. 2 ст. 187 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією 1/2 частини майна, яке його власністю. Вирок апеляційного суду відносно ОСОБА_9 у касаційному порядку не оскаржувався, та набрав законної сили.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок Центрального районного суду м.Миколаєва від 22 березня 2016 року у відношенні ОСОБА_6 в частині призначеного покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а також в частині звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, - скасувати.

Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією 1/2 частини майна.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор вважає, що вирок в частині призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України є незаконним. Вирок підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванню закону про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також безпідставне звільнення від відбування покарання.

Зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 не дотримався вимог ст. 69 КК України та безпідставно застосував цю статтю при призначенні покарання. На думку апелянта, суд першої інстанціїі неправильно визнав як обставину, яка пом`якшує покарання, активне сприяння розкриттю злочину, оскільки ОСОБА_6 у ході судового розгляду вину у вчиненні злочину не визнав.

Крім того, як одну з підстав для застосування ст. 69 КК України суд визнав майновий стан обвинуваченого, проте судом не враховано, що викрадені гроші у сумі 25 грн були витрачені на придбання цигарок. Зазначає, що неправильне застосування судом ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 потягло безпідставне та невмотивоване звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

11 листопада 2014 року близько 22 год 00 хв, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , реалізуючи свій намір на заволодінням чужим майном, знаходячись біля будинку "Природа", що розташований по вул.Терасна 16 в м. Миколаєві, перегородив шлях потерпілому ОСОБА_11 та почав вимагати гроші. Після чого ОСОБА_9 , застосовуючи ніж, направлений в сторону ОСОБА_11 , почав вимагати у потерпілого гроші, погрожуючи фізичною розправою. ОСОБА_11 , побоюючись за своє життя, дістав із кишені своєї куртки грошові кошти в сумі 25 грн та передав їх ОСОБА_6 . Заволодівши грошима потерпілого, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 з місця вчинення злочину зникли, викраденим розпорядилися на свій розсуд.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбої), вчинений за попередньою змовою групою осіб. Його дії кваліфіковані за ч.2 ст. 187 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого та захисника про залишення вироку без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, повторно дослідивши дані про особу обвинуваченого та додатково надані його характеристики до суду апеляційної інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені злочину за обставин, встановлених судом, є правильними. Дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України.

В цій частині вирок апелянтом не оскаржується.

Згідно ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Дані вимоги судом першої інстанції дотримані.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості злочину, який хоча є тяжким, але обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, не судимий, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Судом першої інстанції враховано його матеріальний стан та те, що шкода потерпілому відшкодована, а також, що злочином не завдано шкоди здоров`ю та життю потерпілого.

Враховано активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування завданої шкоди, як обставини, які пом`якшують покарання.

Враховуючи відомості про особу ОСОБА_6 та обставини, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_6 можливо призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 187 КК України, і без застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Під час апеляційного розгляду судом встановлено, що ОСОБА_6 на даний час проживає разом зі своєї матір`ю, яка є пенсіонером і хворіє, і він доглядає за нею. Батько ОСОБА_6 помер та ОСОБА_6 доглядає за матір`ю. З 2014 року до теперішнього часу ОСОБА_6 злочинів не вчиняв.

На даний час ОСОБА_6 , будучи гімнастом, працює у цирку, займається спортом, характеризується виключно позитивно за місцем роботи та за місцем проживання.

Це свідчить про те, що ОСОБА_6 після вчинення злочину змінив свою поведінку, зробив належні висновки, став на шлях виправлення, зазнав позитивних змін, про що запевнив апеляційний суд. У зв`язку із чим немає підстав його вважати суспільно небезпечним.

Крім того, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_6 вчинив злочин у молодому віці (19 років).

Також враховує, з наявного у матеріалах кримінального провадження вироку Заводського районного суду м.Миколаєва від 17 серпня 2015 року у відношенні ОСОБА_9 слідує, що ОСОБА_9 за цим вироком засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України у відношенні ОСОБА_6 (т.1, а.с.276-277).

З урахуванням обставин даного кримінального провадження, того що ОСОБА_6 вчинив злочин у молодому віці, та безпосередньо в той день та час після вчинення злочину щодо нього з боку ОСОБА_9 , суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 вчинив злочин під впливом ОСОБА_9 , саме останній, будучи раніше судимим, був ініціатором злочину, виконував активну роль у його вчиненні. Крім того, суд звертає увагу на відсутність шкідливих наслідків від вчиненого злочину, і що внаслідок розбійного нападу викрадена незначна сума коштів 25 грн. На думку суду, це значно зменшує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину.

ОСОБА_6 під час під час судового розгляду визнав частково, зазначивши, що саме під впливом ОСОБА_9 відібрав у потерпілого гроші в сумі 25 грн. У той же час, згідно протоколу проведення слідчого експеримента від 20.11.2014 р., ОСОБА_6 розповів про обставини вчинення злочину, вказав на місце його вчинення, чим допомагав слідству у встановленні обставин кримінального провадження, а, отже, активно сприяв розкриттю злочину.

Враховуючи виключно позитивні дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який вчинив злочин у молодому віці, за місцем проживання та роботи характеризується виключно позитивно, не судимий (вперше притягується до кримінальної відповідальності), відшкодував потерпілому спричинену шкоду, працює, став на шлях виправлення, а також наявності декількох обставини, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої шкоди, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, призначивши ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 187 КК України, і не застосовуючи додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Таким чином, апеляційні доводи прокурора про безпідставне застосування судом ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду.

Крім того, доводи прокурора про помилкове звільнення ОСОБА_6 судом першої інстанції від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Дані вимоги судом першої інстанції дотримані.

Суд першої інстанції дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання та прийняв рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. В обгрунтування такого висновку суд першої інстанції послався на те, що обвинувачений ОСОБА_6 не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_6 злочину, виключно позитивні відомості про особу обвинуваченого, який вчинив злочин вперше та у молодому віці, став на шлях виправлення, а також наявність обставини, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 можливо звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Наведені прокурором доводи про помилковість звільнення судом першої інстанції ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням не є слушними. Тому, суд вважає, що ці доводи прокурора не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду.

З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 424, 425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2016 року у відношенні ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3