Ухвала
13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 523/8484/19
провадження № 51-4970ск19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув матеріали провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 30 серпня 2019 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 .

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанцій, короткий зміст рішення суду

Як убачається з долученої до касаційної скарги копії оскаржуваного рішення апеляційного суду, ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 22 липня 2019 рокубуло задоволено клопотання захисника ОСОБА_6 та обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0004821 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 та ч.2 ст.190 КК України повернуто прокурору через його невідповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України(даліКПК).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 серпня 2019 року заяву обвинуваченого ОСОБА_5 задоволено, апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_7 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 22 липня 2019 року повернуто з мотивів того, що відповідно до п.2 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

Вимоги касаційної скарги

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Одеського апеляційного суду від 30 серпня 2019 року і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Зазначає, що апеляційний суд, повертаючи апеляційну скаргу, допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки дійшов необґрунтованого висновку щодо неможливості оскарження прокурором ОСОБА_7 ухвали Суворовського районного суду м.Одеси від 22 липня 2019 року, оскільки місцевим судом задоволено заяву прокурора про його самовідвід.

На обґрунтування своїх доводів стверджує, що місцевим судом заява про самовідвід прокурора була розглянута не в процесуальний спосіб відповідно до ст. 81 КПК, тобто без видалення до нарадчої кімнати, а тому посилання суду апеляційної інстанції на те, що апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу є необґрунтованим, і тим самим суд позбавив права прокурора на апеляційне оскарження судового рішення.

Мотиви суду

Перевіривши доводи викладені в касаційній скарзі прокурора, дослідивши додану до неї копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Суд касаційної інстанції згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до вимог ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у межах касаційної скарги та відповідно до ст. 438 КПК скасовує судове рішення у випадку істотного порушення вимог КПК.

За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, й не суперечать вимозі імперативності.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі "Скорик проти України" зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.
За таких обставин наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, суд встановив, що в апеляційному порядку прокурор Одеської місцевої прокуратури ОСОБА_7 звернувся до Суворовського районного суду м.Одеси з обвинувальним актом відносно ОСОБА_5 та підтримував державне обвинуваченням у вказаному кримінальному провадженні. В судовому засіданні суду першої інстанції відповідно до журналу судового засідання від 09 липня 2019 року прокурор ОСОБА_7 заявив собі самовідвід від розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , який суд задовольнив.

Після цього, участь у вказаному кримінальному провадженні приймав інший прокурор Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 .

Дослідивши матеріали кримінального провадження суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з моменту задоволення судом першої інстанції заяви про самовідвід прокурора ОСОБА_7 , він не мав права приймати у вказаному кримінальному провадженні будь-які процесуальні рішення, в тому числі і не мав право на апеляційне оскарження ухвали Суворовського районного суду м.Одеси від 22 липня 2019 року про повернення обвинувального акту.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вірно повернув апеляційну скаргу, належним чином умотивувавши прийняте рішення відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

З цим рішенням погоджується й колегія касаційного суду.

У відповідності до ч.1 ст. 80 КПК подача заяви про самовідвід при наявності підстав, визначених статтями 75-79 цього Кодексу, є обов`язком прокурора, який він виконав за власної ініціативи; свою заяву не відкликав, а тому права подальшої участі у вказаному кримінальному провадженні та приймання будь-яких процесуальних рішень не має.

З урахуванням обставин даної конкретної справи, Суд не вбачає істотного порушення кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанцій, яке перешкодило чи могло перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Слід зазначити, що прокурор у касаційній скарзі не посилається на положення кримінального процесуального закону, які є безумовними для скасування ухвали апеляційного суду.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не має підстав вважати рішення апеляційного суду таким, що суперечить нормам процесуального права щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, що воно постановлено з істотним порушенням вимог КПК і не вбачає підстав для його скасування.

З огляду на викладене й на те, що зі скарги та наданого до неї судового рішення не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 30 серпня 2019 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3