Номер провадження: 11-сс/813/1697/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 24.09.2019 р. про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №00001997 від 05.09.2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Оскарженою ухвалою слідчого судді в рамках кримінального провадження №00001997 від 05.09.2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України було задоволено клопотання слідчого СВ Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеської області ОСОБА_8 та накладено арешт, в частині заборони відчуження на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя прийшов до переконання, що завдання кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення, ненадання можливості іншим особам здійснити відчуження нерухомого майна, а також те що, зазначене у клопотанні майно в подальшому може бути використано як докази.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 зазначив, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною з огляду на наступні обставини:

- відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, проте, клопотання слідчого СВ Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про арешт майна датоване 11.09.2019 р., а ухвала постановлена слідчим суддею 24.09.2019р.;

- в ч. 2 ст. 171 КПК України наведено чіткий перелік вимог до клопотання слідчого, прокурора про арешт майна, проте, в клопотанні слідчого про арешт майна на виконання вимог ч.2 ст. 171 КПК України не зазначено, а ні обґрунтування необхідності накладання арешту на нерухоме майно, а ні підстави та мету накладання такого арешту.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_6 просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

В судовому засіданні апеляційного суду представник власника майна ОСОБА_7 підтримала доводи викладені в апеляційної скарзі та просила їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_9 в судове засідання суду апеляційної інстанції неодноразово не з`являвся, хоча про дату та час судового розгляду був сповіщений належним чином, та приймаючи до уваги те, що участь прокурора під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно є необов`язковою. Колегія суддів вважає за можливе справу розглянути за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника власника майна ОСОБА_7 , перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При цьому ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України встановлено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні...; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В свою чергу, п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Проте, як вбачається зі змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №00001997 від 05.09.2019 року (а.с. -2), слідчий в зазначеному клопотанні взагалі не зазначив конкретну мету та правову підставу арешту майна, а послався на положення п. 1 ч. 1 ст. 171 КПК України, зазначивши, що цим пунктом передбачено право слідчого за погодженням з прокурором подавати клопотання про арешт майна, і обов`язок слідчого судді розглянути таке клопотання по суті.

При цьому, аналізом діючого КПК України не передбачена наявність в ч. 1 ст. 171 будь-яких пунктів, в тому числі першого, на який посилається слідчий, та взагалі не зрозуміло, яким кримінальним процесуальним кодексом керувався слідчий під час складення клопотання про накладення арешту на майно.

Окрім того, з клопотання про накладення арешту на майно та витягу з ЄРДР (а.с.3) вбачається що, СВ Портофранківсьим ВП Приморським ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Натомість, з наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що органом досудового розслідування не було доведено того, що зазначене житлове приміщення, належне ОСОБА_6 може бути використане як доказ вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Окрім того, в матеріалах провадження відсутнє рішення про визнання вказаного житлового приміщення речовим доказом в зазначеному кримінальному провадженні.

Як наслідок, зазначене майно не відповідає вимогам, наведеним у ст. 98 КПК України, оскільки не являється ні предметом злочину, ні знаряддям його вчинення та не містить жодних відомостей, які б могли бути використані для доведення обставин в рамках зазначеного кримінального провадження №00001997 від 05.09.2019 р. за ознаками ч. 4 ст. 358 КК України, а клопотання слідчого не містить обґрунтованих підстав для такого накладення арешту.
Тому,колегія суддів приходить до висновку, що слідчим та прокурором не було доведено необхідності накладення арешту на вказане у клопотанні нежитлове приміщення, належне ОСОБА_6 , тому доводи останнього знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду скарги.

З огляду на що, слідчий суддя, в порушення вимог ч. 3 ст. 172 КК України, мав би повернути клопотання прокурору для усунення недоліків, що ним зроблено не було.

Окрім того, колегія суддів знаходить слушними доводи ОСОБА_6 з приводу того, що слідчим суддею клопотання слідчого про накладення арешту на майно розглянуто в порушення вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, а матеріали провадження не містять будь-яких довідок про необхідність відкладення судового розгляду, або причин такого відкладення та порушення встановлених КПК України строків.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що слідчий суддя не прийняв до уваги зазначені вище положення кримінального процесуального закону та викладені апеляційним судом обставини та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно ОСОБА_6 , натомість, ні слідчим, ні прокурором не було доведено його причетності до кримінального провадження за ч. 4 ст. 358 КК України та те, яким чином воно може бути використане як доказ в зазначеному провадженні.
Приписами п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Пункт 2 ч. 1 ст. 409 КПК України встановлює, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Таким чином, апеляційна скарга власника майна ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню із постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Керуючись ст.ст. 170, 174, 370, 376, 395, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 24.09.2019 р. про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №00001997 від 05.09.2019 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Портофранківсьим ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про накладення арешту, в частині заборони відчуження, на нерухоме майно,розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4