Дата документу Справа № 320/9408/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/9408/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1051/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нове Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, який має середню освіту, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- вироком Мелітопольського міського суду Запорізької області від 28 листопада 2001 року за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік 6 місяців;
- вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 квітня 2004 року за ч.3 ст.187, ст.69 КК України до 4 років позбавлення волі. Згідно ст.71 КК України приєднано частково не відбутий строк покарання за вироком Мелітопольського міського суду Запорізької області від 28 листопада 2001 року та призначене остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Звільнений 06 лютого 2006 року з Вільнянської ВК № 20 Запорізької області за відбуттям строку покарання;
- вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 липня 2008 року за ч.3 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки;
- вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 вересня 2011 року за ч.3 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. Згідно ст. 71 КК України приєднано частково не відбутий строк покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 липня 2008 року та призначене остаточне покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 11. Грудня 2014 року з Оріхівської ВК № 88 Запорізької області умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 8 місяців 2 дні,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, громадянина України, не одруженого, має на утриманні неповнолітніх дітей, не працюючого, який має середню освіту, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України
за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Мелітопольского міськрайонного суду Запорізької області від 28 лютого 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним за ч.3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України та засуджено: за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, за ч.3 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з моменту його фактичного затримання, з 20 листопада 2017 року 19 години 20 хвилин.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції, що діяла на час скоєння злочинів) зараховано ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 20 листопада 2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цим же вироком визнано винним та засудженого ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком 2 роки .
Застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту продовжений до набрання вироком законної сили.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

Вирок суду в частині засудження ОСОБА_7 ніким з учасників кримінального провадження не оскаржується, у зв`язку із чим, відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеність його вини та кваліфікацію дій, просить вирок суду змінити та призначити йому більш м`яке покарання.

Вважає, що призначене покарання підлягає пом`якшенню, оскільки судом першої інстанції не в повній мірі досліджена особа обвинуваченого, його стан здоров`я та соціальний стан, не враховано всі пом`якшуючі обставини.

Згідно з вироком суду, 12 травня 2017 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, разом з ОСОБА_7 , обидва перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прийшли до території домоволодіння АДРЕСА_2 . Після чого, ОСОБА_7 , за допомогою ключа, який ОСОБА_6 раніше таємно забрав у ОСОБА_10 , проник у гараж, який є сховищем, розташований у дворі будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно, яке належить потерпілому ОСОБА_10 , а саме:
- зварювальний апарат TIG 200S, у корпусі жовтого кольору, вартістю 200 гривень;
- будівельний міксер «МАКІТА», у корпусі зеленого кольору, вартістю 1500 гривень;
- кутошлифувальну машинку «МАКІТА», у корпусі зеленого кольору, вартістю 800 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 2500 гривень.
Своїми діями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скоїли кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України.
Крім того, 12 травня 2017, приблизно о 21 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, діючи повторно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прийшов до території домоволодіння АДРЕСА_2 , де ОСОБА_6 , шляхом вільного доступу, проник у вказаний будинок АДРЕСА_2 , де його противоправні дії були помічені неповнолітнім ОСОБА_11 , 2003 р.н., після чого ОСОБА_6 усвідомлюючи, що його противоправні дії сталі відомі оточуючим, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, відкрито викрав з будинку майно, яке належало ОСОБА_10 , а саме :
-ноутбук «НР-2000», в корпусі чорного кольору, вартістю 6000 грн.;

-мобільний телефон «S-TELL», в корпусі білого кольору, вартістю 600 грн.;

-акустичні колонки «Demix», в корпусі коричневого кольору, вартістю 600 грн.;

-машинку для стрижки «MAGIO», в корпусі сірого кольору, вартістю 380 грн., після чого з місця події зник, тим самим відкрито викрав вищевказане майно, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріального збитку на суму 7580 грн.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Діюче кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України), та надати їм відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаних правопорушень при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини справи і правильно кваліфікував дії обвинуваченої за ч.3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкціями статей Особливої частини КК України, які передбачають відповідальність за вчинені ним кримінальні правопорушення. При цьому суд врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, своїми показами під час досудового та судового слідства сприяв встановленню обставин скоєного, за місцем мешкання характеризується задовільно, раніше неодноразово судимий за умисні корисливі злочини, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, знову вчинив ряд умисних тяжких злочинів, що свідчить про те, що він не бажає стати на шлях виправлення та може продовжити свою злочинну діяльність, у зв`язку із чим має підвищену небезпеку для суспільства. Обставинами, що пом`якшує покарання, судом визнано щире каяття та сприяння у встановленні обставин скоєних злочинів. Обставинами, що обтяжують покарання, судом визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у межах санкцій ч.3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України.

Суд обґрунтовано призначив остаточне покарання ОСОБА_6 із застосуванням положень ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 , враховані при призначені покарання та правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Крім того за наявності обтяжуючих обставин, судом першої інстанції ОСОБА_6 призначено мінімальне покарання за ч.3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України, та при призначенні покарання за сукупністю злочинів застосовано принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України і підстав для пом`якшення призначеного покарання не вбачає.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Мелітопольского міськрайонного суду Запорізької області від 28 лютого 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4