Справа № 438/1043/19
Провадження № 1-кп/438/113/2019
В И Р О К
іменем України

25 листопада 2019 року Бориславський міський суд Львівської області
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бориславі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000363 від 27 серпня 2019 року,
стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, не працюючого, зі слів обвинуваченого середньомісячний дохід становить 4000 (чотири тисячі) гривень, в порядку ст.89 КК України являється особою, що не має судимості,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України,
за участю сторін судового провадження: прокурора ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_3 , -

в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_3 25 серпня 2019 року близько 10 год. 30 хв., перебуваючи неподалік будинку №16а по вул.Коваліва м.Бориславі Львівської області, маючи прямий умисел на відкрите викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, відкрито викрав із сумки потерпілої ОСОБА_5 належний останній мобільний телефон марки «Samsung GT-C3322» вартістю 400 гривень, після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядився викраденим телефоном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на вказану суму.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та надав суду показання, що відповідають фабулі обвинувачення. Зокрема показав, що зранку 25 серпня 2019 року неподалік будинку АДРЕСА_2 побачив жінку похилого віку, в якої була розстібнута сумочка та було видно мобільний телефон. Підійшовши ззаду до потерпілої, витягнув телефон із сумки. В цей момент, потерпіла повернулась та почала кричати. Обвинувачений, не звертаючи на неї увагу, втік. Цього ж дня здав викрадений телефон у ломбард. Наступного дня обвинувачений викупив викрадений телефон, щоб повернути потерпілій. Проте добровільно вже видав працівникам поліції. Просить суд суворо не карати, обрати покарання у виді штрафу.
Заслухавши показання обвинуваченого ОСОБА_3 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи, і судом встановлено, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо встановлення фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів у справі.
Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які не оспорювались ними під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч.3 ст.349 КПК України.
Суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, враховуючи покази обвинуваченого про визнання вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, доведеною повністю і вважає, що його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, зокрема те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.186 КК України, законодавцем віднесено до злочинів середньої тяжкості.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує особу винного, який є особою молодого віку, в порядку ст.89 КК України, являється особою, що не має судимості, має постійне місце проживання, не одружений, на обліку у наркологічному диспансері та на обліку у психіатричному кабінеті не перебуває, не працює, майнова шкода, заподіяна злочином, потерпілій відшкодована, думку державного обвинувачення щодо обрання покарання у виді штрафу, беручи до відома відсутність обставин, які обтяжують покарання, що знижує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та досудову доповідь Дрогобицького МРВ філії державної установи «Центр пробації» у Львівській області про обвинуваченого у кримінальному провадженні відповідно якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінена органом пробації як не високий, а також висновок органу пробації про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, відповідно суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції статті інкримінованого кримінального правопорушення у виді штрафу, що є достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Зазначене узгоджується з положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.
При цьому, Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Майно, на яке накладено арешт, відсутнє.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд, -
у х в а л и в :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, та призначити йому покарання за ч.1 ст.186 КК України у виді штрафу у розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 1020 (одна тисяча двадцять) гривень.
Речові докази: мобільний телефон марки «Samsung GT-C3322» та сім-карту мобільного оператора «Vodafone», передану на зберігання потерпілій ОСОБА_5 , - залишити останній.
Вирок суду може бути оскаржений до Львівського Апеляційного суду через Бориславський міський суд Львівської області протягом 30 днів з моменту проголошення.
Вирок не може бути оскаржений з підстав заперечення обставин, які не оспорювалися обвинуваченим та іншими учасниками судового процесу під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1