Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

17 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

перекладачів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0015318 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Астана, Казахстан, громадянина Казахстану,

що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 4 квітня 2018 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 04.04.2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.185 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено і стягнуто з обвинуваченого на його користь у рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 91 000 гривень і моральної шкоди 10 000 гривень.

_____________________________________

Справа № 11-кп/824/2146/2019
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_11
Доповідач: ОСОБА_1 .
Також судом визначено початок строку відбування покарання з 27.03.2018 року та прийнято рішення про відшкодування процесуальних витрат.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_6 просить застосувати до нього положення ст.69 КК України, зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення згідно з ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року на звільнити з-під варти у зв`язку з відбуттям покарання, тобто порушує питання про зміну вироку. Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що підставами для пом`якшення покарання є його щире каяття та співпраця зі слідством. Крім того, звертає увагу, що є громадянином Казахстану, погано розуміє російську мову, українську мову не розуміє, взагалі, однак суд першої інстанції не залучив перекладача і проголосив вирок без участі перекладача та захисника.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілого ОСОБА_10 ОСОБА_12 вказує, що суд призначив ОСОБА_6 покарання з урахуванням засад, передбачених ст.65 КК України. При цьому не погоджується з посиланнями обвинуваченого на щире каяття та співпрацю зі слідством, оскільки той, визнаючи вину у вчиненні злочину та цивільний позов, навіть частково не відшкодував завдану шкоду, повідомив неправдиву інформацію, що гроші надіслав у Казахстан рідній сестрі, яка хворіє, а насправді програв їх у гральних автоматах, а також не з`являвся в судові засідання, у зв`язку з чим оголошувався його розшук. З огляду на викладене просить вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи обвинуваченого ОСОБА_6 і захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу в частині застосування положень ст.69 КК України та зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення згідно з ч.5 ст.72 КК України у попередній редакції; доводи прокурора, який не вбачав підстав для пом`якшення ОСОБА_6 покарання, однак не заперечував проти прийняття рішення про залік досудового тримання під вартою; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_6 вчинив крадіжку майна ОСОБА_10 з проникненням у приміщення та сховище, за наступних обставин.

29 грудня 2016 року близько 1 години ОСОБА_6 з метою таємного викрадення чужого майна за допомогою ключа, дублікат якого зробив заздалегідь, через запасний вихід проник у приміщення кафе Казка, розташоване на пр-ті Лісовому, 23 в м. Києві. Піднявшись на другий поверх та зламавши двері кабінету бухгалтерії, ОСОБА_6 за допомогою лому, який заздалегідь взяв з собою, відігнув дверцята сейфу, який є сховищем, звідки таємно викрав гроші в сумі 91 000 гривень, які належали ОСОБА_10 . Після цього обвинувачений залишив місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на вказану суму.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у приміщення та сховище, є вірною.

Згідно з ч.3 ст.29 КПК України суд забезпечує учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Судове провадження в суді першої інстанції здійснювалося з дотриманням загальних засад кримінального провадження, в тому числі стосовно мови, якою воно здійснюється. ОСОБА_6 скористався своїм правом давати покарання та виступати в суді російською мовою, якою вільно володіє, що підтверджується звукозаписом на технічному носії інформації і в чому мала можливість переконатися колегія суддів. Також у суді першої інстанції з метою забезпечення прав обвинуваченого залучався перекладач російської мови, вирок проголошувався в присутності захисника та перекладача, про що свідчить журнал судового засідання, а копія вироку була вручена ОСОБА_6 в перекладі на його рідну мову казахську.

До того ж, в суді апеляційної інстанції обвинувачений не підтримав доводи апеляційної скарги в частині порушення його прав, стверджуючи про те, що закінчив російську школу і розуміє російську мову, і лише просив пом`якшити йому покарання та зарахувати строк попереднього ув`язнення.

А тому істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли потягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів в апеляційній скарзі про суворість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості та обставини вчиненого злочину, особу винного, наявність невідшкодованої шкоди, а також обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття, і відсутність обставин, що його обтяжують, тобто взяв до уваги ті дані й обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі, і призначив покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, встановлений у санкції частини відповідної статті.

Саме таке покарання, на переконання колегії суддів, буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Враховуючи те, що у відповідності з вимогами ст.69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, може мати місце за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, і такі обставини мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також з урахуванням особи винного, колегія суддів вважає, що щире каяття, яке виразилося лише у визнанні ОСОБА_6 вини та цивільного позову, невжиття заходів з метою відшкодування завданих збитків, ухилення обвинуваченого від суду, у зв`язку з чим оголошувався його розшук, не дають підстав для пом`якшення призначеного покарання, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі.

Згідно з ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання, яка діяла до 20.06.2017 року включно, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У відповідності з цією ж нормою у строк попереднього ув`язнення включався строк тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею під час судового розгляду кримінального провадження.
А тому, враховуючи положення вказаної норми і правовий висновок у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 року в справі № 663/537/17, згідно з яким, якщо особа вчинила злочин до 20.06.2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21.06.2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (п.106 Постанови), колегія суддів вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з дня його затримання на підставі ухвали суду, тобто з 27.03.2018 року і до дня набрання вироком законної сили.
Оскільки судом першої інстанції рішення з цього питання не приймалося, взагалі, і воно більше стосується порядку виконання вироку, підстав для зміни вироку колегія суддів не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 4 квітня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.
На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 27 березня 2018 року по 17 липня 2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3