Ухвала
Іменем України
24 липня 2019 року

м. Київ
справа № 185/9986/18

провадження № 51-1611 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінально суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року щодо нього,

встановив:

За вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено: за частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; за частиною 2 статті 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі частини 1 статті 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з дня його фактичного затримання з 16 листопада 2018 року.

Прийнято відмову потерпілої ОСОБА_5 від цивільного позову та закрито провадження в частині цивільного позову до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Розяснено потерпілій ОСОБА_5 , що закриття провадження в частині цивільного позову на підставі частини 3 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України є перешкодою їй у подальшому на звернення до суду з таким самим позовом в порядку цивільного судочинства.

Цим же вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2018 року щодо засудженого ОСОБА_4 залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень щодо нього та направлення кримінального провадження на новий розгляд до суду першої інстанції. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості.
Відповідно до вимог пункту 1 частини 3 статті 429 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
Так, Верховний Суд ухвалою від 02 квітня 2019 року касаційну скаргу засудженого залишив без руху та надав йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання цієї ухвали.
Згідно з розпискою, надісланою установою, в якій засуджений відбуває покарання, 25 квітня 2019 року ОСОБА_4 отримав копію вказаної ухвали суду касаційної інстанції. Однак на її виконання повторних скарг від нього не надходило.
Оскільки в установлений касаційним судом строк засуджений не усунув недоліки, на які йому вказувалося в ухвалі суду касаційної інстанції, то його касаційна скарга підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись пунктом 1 частини 3 статті 429 КПК, Суд
постановив:

Повернути касаційну скаргу засудженому ОСОБА_4 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3