Єд. унік. № 236/2675/17
Провадження № 1-кп/243/243/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2019 року м. Слов`янськ

Колегія суддів Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі:
секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,
прокурора - ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів в залі № 3 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області матеріали кримінального провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ростов на Дону Російської Федерації, росіянина, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який мешкає по АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 06.09.1993 року Слов`янським районним судом Донецької області за ч. З ст. 81 КК України в редакції 1960 року до 7 років позбавлення волі; 10.06.2000 року звільнений за відбуттям строку покарання; 2) 28.09.2001 року Слов`янським міським судом Донецької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 194, ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 357 КК України до 6 років позбавлення волі; 08.01.2002 року ухвалою Донецького апеляційного суду вирок змінено,- засуджений за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі; 3) 09.10.2002 року Слов`янським міським судом Донецької області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 194 КК України до 6 років позбавлення волі; 4) 20.09.2004 року Кіровським міським судом Донецької області по ст. 391 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 20.03.2008 року звільнений за відбуттям строку покарання; 5) 25.02.2010 року Слов`янським міським судом Донецької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 194 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі; 20.06.2011 року звільнений за відбуттям строку покарання; 6) 25.12.2012 року Слов`янським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до 5 років 5 місяців позбавлення волі; 25.04.2017 року звільнений за відбуттям строку покарання;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч. 2 ст. 115 КК України,-

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Донецьк, українця, громадянина України, з середньо - спеціальною освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який не має постійного місця проживання та

реєстрації, раніше судимого: 1) 21.09.2009 року Микитівським районним судом м. Горлівки за ч. 2 ст. 263 КК України до 120 годин громадських робіт; 2) 11.02.2011 року Микитівським районним судом м. Горлівки за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки; 3) 25.12.2012 року Микитівським районним судом м. Горлівки за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано не відбуте покарання за вироком від 11.02.2011 року, та остаточно до відбуття 3 роки позбавлення волі; 25.09.2015 року звільнений за відбуттям строку покарання;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч. 2 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області знаходяться матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Під час судового засідання прокурором було заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 у зв`язку із закінченням строку дії попередньої ухвали суду та у зв`язку з тим, що на теперішній час не перестали існувати ризики уникнення обвинуваченого ОСОБА_6 від покарання, можливість вчинення ним іншого злочину, ймовірність незаконного впливу на недопитаних свідків.
Обвинувачений ОСОБА_6 просив вирішити клопотання прокурора на розсуд колегії суддів.
Захисник ОСОБА_9 просив вирішити клопотання прокурора на розсуд колегії суддів.
Захисник ОСОБА_8 , просив вирішити клопотання прокурора на розсуд колегії суддів.
Обвинувачений ОСОБА_7 просив вирішити клопотання прокурора щодо обвинуваченого ОСОБА_6 на розсуд колегії суддів.
Заслухавши думку учасників судового засідання, з приводу вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла до наступного висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно ст. 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
З огляду на вищевказане колегія суддів зазначає, що проголошуючи «право на свободу», стаття 5 передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена свободи. Позбавлення свободи не обмежується класичним випадком тримання під вартою після арешту або засудження, а може мати багато інших форм (Guzzardi проти Італії, § 95). Для того, щоб визначити, чи було особу «позбавлено свободи» у значенні статті 5, відправною точкою повинна бути її конкретна ситуація, і необхідно враховувати ряд критеріїв, таких, як тип, тривалість, наслідки і спосіб реалізації відповідного заходу (Guzzardi проти Італії, § 92; Medvedyev і Інші проти Франції, § 73; Creangг проти Румунії, § 91). Зобов`язання брати до уваги «різновид» і «спосіб імплементації» згаданого заходу дозволяє Суду враховувати особливий контекст і обставини, притаманні іншим обмеженням, ніж класичне ув`язнення в тюремній камері. Важливим фактором, який слід брати до уваги, є контекст, в якому цей захід застосовується, оскільки в сучасному суспільстві нерідко трапляються ситуації, коли громадськість може бути покликана змиритись з обмеженнями свободи пересування або особистої свободи задля загального блага (Nada проти Швейцарії, § 226; Austin і Інші проти Сполученого

Королівства. Поняття позбавлення свободи за змістом статті 5 § 1 містить як об`єктивний елемент поміщення людини у певний обмежений простір на значний період часу, так і додатковий суб`єктивний елемент, який полягає в тому, що людина не давала чинної згоди на таке поміщення (Storck проти Німеччини, § 74; Stanev проти Болгарії, § 117). Право на особисту свободу є занадто важливим в демократичному суспільстві, тому людина повинна мати можливість скористатися захистом, передбаченим Конвенцією, навіть якщо вона, можливо, сама дозволила взяти себе під варту, особливо, якщо ця людина не має достатньої дієздатності для того, щоб погодитись або не погодитись із запропонованими діями (H.L. проти Сполученого Королівства, § 90; Stanev проти Болгарії.

Відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Приймаючи рішення по клопотанню прокурора колегія суддів виходить з практики Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, та зазначає, що утримання під вартою не є передумовою покарання у виді позбавлення волі, але при збережені розумної підозри відносно затриманої особи у скоєні злочину є умовою законності та відповідає реальним вимогам суспільного інтересу.

У відповідності до п.п. 61,62 Рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.
Колегія суддів вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також, враховуючи, що розгляд справи розпочато спочатку, забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальним ризикам, які можуть наступити в разі скасування запобіжного заходу, а саме переховування від суду з метою уникнення покарання, можливості вчинення іншого кримінального правопорушення, вірогідність незаконного впливу на свідків з метою примушування їх до зміни своїх показань.
Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).
Крім того, з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушень, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від десяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, у зв`язку з чим є всі підстави для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, так, як тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для продовження строку тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі Волосюк проти України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Колегія суддів, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши надані сторонами кримінального провадження матеріали, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі: сукупність відомостей про вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, покарання за вчинення якого передбачає позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна; враховуючи вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 та відсутність відомостей що його стан здоров`я унеможливлює його перебування в установі виконання покарань, відсутність офіційного працевлаштування та як наслідок джерела доходів, а також врахувавши ризики, передбачені ст. 177 КПК України, приходить до переконання про відсутність можливості без застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою встановити обставини, що мають значення у даному кримінальному провадженні.

На думку колегії суддів обвинувачений ОСОБА_6 у разі зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може переховуватись від суду, оскільки ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку може бути визнаний, як менш небезпечний, ніж покарання та процедура його відбування у разі визнання його винним, крім того обвинувачений буде мати можливість впливати на свідків, які є не допитаними в рамках судового провадження, у зв`язку з

чим приймаючи до уваги, що зазначені обставини, як кожен окремо так і у своїй сукупності, свідчать про недостатність застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 , більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, для запобігання виникненню ризикам передбаченим ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим вважає доцільним продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, оскільки цього вимагають інтереси суспільства.

Колегія суддів розглянувши альтернативні утриманню під вартою заходи забезпечення кримінального провадження вважає, що прокурором в судовому засіданні доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Розмір застави відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , колегією суддів не визначається на підставі п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки злочин, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_6 спричинив загибель людини.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 331 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань» (№6) Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань» (№6) Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України строком на 60 днів, тобто з 01.02.2019 року по 01.04.2019 року включно.

Копію ухвали для виконання направити начальнику Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань» (№6) Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.

Ухвала є остаточна та оскарженню не підлягає.

Головуючий у справі
Суддя : ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3