Провадження № 1-кп/734/13/18 Справа № 734/2389/16-к
В И Р О К

іменем України

07 грудня 2018 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР 02 липня 2016 р. за № 0000078 у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Музиківка, Білозерського району, Херсонської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 08.06.2018 року Козелецьким районним судом Чернігівської області за ч. 4 ст. 407 КК України до 9 місяців тримання в дисциплінарному батальйоні, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 01.07.2014 року відповідно до ст.ст. 19, 20, 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ уклав контракт про проходження військової служби за контрактом. Наказом № 91 від 06.05.2016 року командира військової частини НОМЕР_1 включений до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення. Під час проходження військової служби в умовах особливого періоду солдат ОСОБА_5 відповідно до положень Військової присяги та ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.

Однак, 14.05.2016 року солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби, проходячи службу в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу, враховуючи стан у Державі, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та без поважних причин та дозволу керівництва самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ). В подальшому ОСОБА_5 усвідомлюючи протиправність своїх дій, 01.07.2016 року прибув до місця постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , та продовжив виконувати свої військові обов`язки.

Отже, солдат ОСОБА_5 був незаконно відсутнім на місці служби у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 в період з 14.05.2016 року по 01.07.2016 року включно.

07 грудня 2018 року між заступником військового прокурора Деснянського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , у присутності захисника ОСОБА_4 укладена угода про визнання винуватості у відповідності ст. 472 КПК України.

Згідно вказаної угоди заступник військового прокурора Деснянського гарнізону ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. При цьому, обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

За вказаною угодою обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджене покарання враховуючи рівень суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим злочину, щире каяття та беззастережне визнання своєї винуватості, активне сприяння розкриттю злочину, з огляду на особу обвинуваченого, зокрема ставлення його до вчиненого, яке побудоване на критичній оцінці своєї протиправної поведінки, усвідомлення скоєного та готовність понести покарання, враховуючи засади гуманізму та виховної ролі кримінального судочинства, з урахуванням кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, на підставі ст. 69 КК України призначити обвинуваченому більш м`який вид покарання, не зазначений в санкції ч. 4 ст. 407 КК України, у виді 1 місяць арешту на гауптвахті.

В угоді викладені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 476 КПК України, та наслідки невиконання цієї угоди.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення військової частини або місця служби вчинене в умовах особливого періоду.

Обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання.

Суд дійшов висновку про те, що угода про визнання винуватості між заступником військового прокурора Деснянського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам КПК України і КК України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права свободи та інтереси сторін або інших осіб.

Вивчивши угоду про визнання винуватості, вислухавши думку прокурора, захисника, пояснення обвинуваченого, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди між заступником військового прокурора Деснянського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 та призначити узгоджене сторонами із застосуванням ст. 69 КК України більш м`яке покарання, не зазначене в санкції ч. 4 ст. 407 КК України, у виді 1 місяця арешту на гауптвахті.

До набрання вироком законної сили застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 371, 373- 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 07 грудня 2018 року між заступником військового прокурора Деснянського гарнізону ОСОБА_3 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_5 з іншого боку у кримінальному провадженні № 0000078 від 02.07.2016 року.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту на гауптвахті строком 1 (один) місяць.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його фактичного затримання.

До набрання вироком законної сили застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його негайно під варту у залі суду.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно ст. 376 ч. 6 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя