ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/928/19 Справа № 178/149/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

потерпілої ОСОБА_11

представника потерпілих ОСОБА_12

представника потерпілих ОСОБА_13

представника

цивільного відповідача ОСОБА_14

розглянувши 10 травня 2019 року у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро кримінальне провадження № 0001211 від 06 листопада 2017 року за апеляційними скаргами прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_13 та ОСОБА_12 в інтересах потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 на вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2018 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт. Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , освіта повна загальна середня, працюючого трактористом у філії «Криворізька ДЕД», одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, українця, громадянина України, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченного ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок в частині призначення покарання змінити, вважати останнього засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. В іншій частині вирок залишити без змін.
Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, правову кваліфікацію злочину та доведеності вини ОСОБА_8 вважає, що вирок суду у цьому провадженні підлягає зміні, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, в той час як суд у резолютивній частині вироку не зазначив про доцільність чи недоцільність призначення ОСОБА_8 факультативного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченому у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі та пом`якшити йому покарання, застосувавши ст. 75 КК України.

Захисник ОСОБА_9 не оскаржуючи вирок в частині доведеності вини ОСОБА_8 , кваліфікації його дій та задоволення цивільного позову, з висновками суду щодо призначеного покарання не погоджується, вважає його занадто суворим та таким, що не відповідає тяжкості скоєного кримінального правопорушення та вивчених у судових засіданнях даних про особу обвинуваченого.

Вказує, що із першого дня ОСОБА_8 повністю усвідомив тяжкість наслідків своїх дій, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв органу досудового розслідування розкриттю злочину, вибачився перед потерпілими та визнав їх позовні вимоги у повному обсязі.

Крім того, при призначенні покарання судом не враховано думки як прокурора так і потерпілих, які під час судових дебатів просили застосувати до призначеного ОСОБА_16 покарання ст. 75 КК України з тим, щоб звільнити його від відбування покарання з випробуванням. Також в повному обсязі не досліджено та не враховано усіх даних про особистість ОСОБА_8 , які містяться в матеріалах справи: вчинив злочин з необережності, щиро розкаявся, під час керування транспортним засобом в момент ДТП не знаходився в стані алкогольного або наркотичного сп`яніння, ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності, є законослухняним громадянином, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, має позитивні характеристики та постійне місце проживання, на утриманні має двох малолітніх дітей та дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, має доньку, яка проживає окремо, однак ОСОБА_8 приймає участь у її вихованні та постійно надає фінансову допомогу; після звільнення з ДП Дніпропетровський облавтодор, де характеризувався виключно з позитивного боку, одразу ж працевлаштувався та позитивно зарекомендував себе на новому місці.

На думку захисника ОСОБА_9 суд не мотивував своє рішення про неможливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від покарання з іспитом у відповідності до ст. 75, 76 КК України, яке буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, не врахувавши при цьому думку прокурора та потерпілих в сукупності з іншими обставинами та даними про особистість обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисники ОСОБА_13 , ОСОБА_12 в інтересах потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , просять вирок в частині стягнення з цивільного відповідача Дочірнього підприємства Дніпропетровський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України на користь потерпілих цивільних позивачів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 10000 гривень змінити.

Стягнути з цивільного відповідача Дочірнього підприємства Дніпропетровський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України на користь потерпілих цивільних позивачів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 компенсації моральної шкоди по 500000 гривень.

В обґрунтування зазначають, що вирок в вищевказаній частині необґрунтованим, незаконним, винесеним помилково, з порушенням норм матеріального та процесуального права, принципу розумності, справедливості, моральності.

Вважають, що судом вірно встановлено характер і глибину моральних страждань, які перенесли потерпілі а результаті смерті свого чоловіка та батька ОСОБА_17 , але з таким розміром моральної шкоди не погоджуються з наступних підстав.

Задовольняючи часткового позов, судом фактично оцінено життя людини, яка загинула виконуючи свої посадові обов`язки, у розмірі 90000 гривень, 30000 з яких необхідно стягнути з роботодавця.

Потерпілі у судовому засіданні обґрунтували спричинення їм моральної шкоди і пояснили, що після скоєного злочину позивачі, перебуваючи у важкому пригніченому психологічному стані, викликаному раптовою смертю і похованням свого чоловіка та батька на території Російської Федерації, під час тривалого для позивачів досудового розслідування, були змушені витрачати свій робочий та вільний час на неодноразові поїздки з м. Кривий Ріг до м. Дніпро для проведення слідчих дій, брати участь у допитах.

Внаслідок загибелі ОСОБА_17 позивачів переслідували і переслідують відчуття тривоги, яка переходили та переходять до сильного внутрішнього занепокоєння, не змогу настроїти себе до спілкування з людьми, що безумовно вкрай негативно впливало і продовжує впливати на їхнє життя, призводить до не змоги в повному обсязі побудувати співжиття. Усе це вилилось у негативні наслідки для потерпілих, що виразилось в фактичній втраті реалізації майбутніх особистих планів у житті. Фактично було зруйновано звичайний життєвий укла сім`ї ОСОБА_18 .

Саме зазначені підставі позивачі розцінюють як завдану моральну шкоду і зазначений розмір її відшкодування в сумі по 500000 гривень відповідає судовій практиці, розумності та справедливості.

Вироком Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2018 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави (Дніпропетровський науково-дослідний інститут судових експертиз 6), призначення платежу витрати на проведення судової експертизи №5356-17 від 08 рудня 2017 року в розмірі 792 грн., №5459-17 від 08 грудня 2017 року в розмірі 792 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_10 , в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 20 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 20 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_15 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 20 000 гривень.

Стягнуто з Дочірнього підприємства «Дніпропетровський облавтодор «Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь потерпілої ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 10 000 гривень.

Стягнуто з Дочірнього підприємства «Дніпропетровський облавтодор «Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь потерпілої ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 10 000 гривень.

Стягнуто з Дочірнього підприємства «Дніпропетровський облавтодор «Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь потерпілої ОСОБА_15 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 10 000 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровськ від 07 листопада 2017 року на трактор «МТЗ82», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить Дочірньому підприємству «Дніпропетровський облавтодор».

Долю речових доказів вирішено у відповідності до вимог закону.

Цим вироком, дії ОСОБА_8 кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого та останнього визнано винним за наступних обставин.

За обставин встановлених судом та детально викладених у мотивувальній частині вироку ОСОБА_8 06 листопада 2017 року близько 09 год. 30 хв., маючи посвідчення тракториста-машиніста № НОМЕР_2 від 04 березня 2010 року категорії «А, В», виконуючи згідно наказу №4 від 19 лютого 2013 року функції водія філії «Криворізька ДЕД» Дніпропетровського облавтодору, керував технічно справним трактором «МТЗ82», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 20 березня 2007 року належить Дочірньому підприємству «Дніпропетровський облавтодор». Близько 09 год. 30 хв. 06 листопада 2017 року, перед початком руху трактора «МТЗ82», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на 76км+813м проїзної частини автошляху «Дніпропетровськ Миколаїв», яка проходить по території Криничанського району Дніпропетровської області, у напрямку руху зі сторони м.Кривий Ріг, в сторону м.Дніпро, водій ОСОБА_8 , порушуючи вимоги п.п.1.3., 1.5., 2.3(б) та 10.1 Правил дорожнього руху України, де діяв таким чином не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінами, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, перед початком руху, по проїзній частині автошляху «Дніпропетровськ-Миколаїв», в районі 76км+813м, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_17 , який в момент початку його руху, знаходився попереду трактора «МТЗ82», реєстраційний номер НОМЕР_1 на проїзній частині автошляху «Дніпропетровськ-Миколаїв».

Своїми діями водій ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3(б) та 10.1 Правил дорожнього руху України. Порушення водієм ОСОБА_8 п.10.1 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо - транспортної пригоди. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_17 , спричинено тяжкі тілесні ушкодження від яких останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , приблизно, 09 год. 30 хв. на 76км+813м автошляху «Дніпропетровськ-Миколаїв» на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши суддю-доповідача; думку обвинуваченого та його захисника ОСОБА_9 , які просили задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі, проти задоволення апеляційних скарг прокурора та цивільних позивачів не заперечували; думку потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх представників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які підтримали вимоги своєї апеляційної скарги, зазначили, що вони просять задовольнити апеляційну скаргу захисника обвинуваченого та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора в частині визначення додаткового покарання обвинуваченому; думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у кримінальному провадженні та апеляційну скаргу потерпілих, проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого заперечував, пояснення представника Дочірнього підприємства Дніпропетровський автодор Відкритого акционерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілих; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду, кваліфікація його дій за ч. 2 ст.286 КК України, доведеність його вини, законність та справедливість за видом та розміром покарання, призначеного йому за вчинення вказаного злочину, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду у цій частині колегією суддів не переглядається.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника, в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про можливість звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів, аналізуючи з урахуванням доводів апеляційної скарги висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому не було достатньою мірою враховано наявність декількох обставин, які належить вважати такими, що пом`якшують його покарання - повного визнання вини, щирого каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Не було достатньою мірою враховане і те, що обвинувачений є раніше не судимою особою, працює, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, дружина обвинуваченого не працює, оскільки перебуває у відпусці по догляду за дитиною, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вчинене ним кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, але характеризується необережною виною.

Крім того, з матеріалів кримінального вбачається, що в судовому засіданні прокурор, який приймав участь при розгляді кримінального провадження, так і потерпілі, просили призначити покарання ОСОБА_8 з застосуванням вимог ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, однак думка прокурора та потерпілих не була врахована судом першої інстанції.

При апеляційному розгляді потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та їх представники ОСОБА_12 , ОСОБА_13 просили задовольнити апеляційну скаргу захисника, в інтересах обвинуваченого та обрати йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, з застосуванням ст.75 КК України, зазначали, що обвинувачений висловлює щире каяття у вчиненому, має на утриманні двох дітей та жінку, яка перебуває у декретній відпусці по догляду за дитиною.

На думку колегії суддів, вищезазначені обставини та відомості про особу ОСОБА_8 , ставлення його до вчиненого, конкретні обставини вчиненого,думку потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,які просила не позбавляти обвинуваченого волі, у сукупності дають достатні підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без реального відбування ним покарання, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне прийняти рішення про звільнення ОСОБА_8 в порядку ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком, який, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та відомостей про особу обвинуваченого, підлягає встановленню тривалістю 3 роки, та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Виходячи з наведеного, апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції - зміні в частині призначеного покарання.

Доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає слушними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог п.2 ч.4 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначається покарання, призначене обвинуваченому.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

В мотивувальній частині вироку судом було зазначено про те, що з урахуванням тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі без застосування додаткового покарання.

Однак, в резолютивній частині вироку судом не було зазначено про призначення обвинуваченому покарання, без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до вимог ст. 409 КПК України підставами для зміни вироку суду першої інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами ч. 1 п. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, якій підлягає застосуванню.

Виходячи з наведеного, колегія суддів доходить висновку про необхідність зміни вироку суду , з підстав наведених в апеляційній скарзі прокурора.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги цивільних позивачів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та їх представників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 колегія суддів приходить до наступного.

Так, згідно ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до вимог абзацу 7 п. 2) ч. 3 та абзацу 6 п. 2) ч. 4 ст. 374 КПК України у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову та рішення про цивільній позов.

Відповідно до вищенаведених положень кримінального процесуального закону суд повинен вказати у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, або про покладення на засудженого обов`язку відшкодувати шкоду, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, які підлягають стягненню, вказавши матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.

Відповідно до вимог ч. 5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, у межах її розгляду були подані цивільні позови: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та їх представниками ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (т. 2 а.с. 69-71).

В судовому засіданні ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 підтримали цивільний позов в повному обсязі.

Вироком суду цівільний позов було задоволено частково та було стягнуто з ОСОБА_8 на користь кожної з потерпілих в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі по 20 000 гривень.

Також було стягнуто з Дочірнього підприємства «Дніпропетровський облавтодор «Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь кожної з потерпілих в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі по 10 000 гривень.

При цьому суд першої інстанції не звернув уваги на те, що під час судового розгляду було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, в наслідок якої загинув ОСОБА_17 перебував у трудових відносинах з філією Криворізька ДЕД Дніпропетровського автодору, яка є структурним підрозділом Дочірнього підприємства Дніпропетровський автодор Відкритого акционерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України.

Згідно зі ст. 128 ч. 5 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу за умови , що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. В подальшому підприємство має право звернутись до винної особи з позовом про виплату відшкодованих підприємством коштів.

Судом першої інстанції , в порушення вимог ст.1172 ЦК України моральна шкода на користь цивільних позивачів також була часткового стягнута з обвинуваченого ОСОБА_8 .

При цьому судом не було враховано, що відповідно до вимог ст. 23 ч. 5 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлене договором або законом.

Подвійне стягнення моральної шкоди як з обвинуваченого ОСОБА_8 так і з Дочірнього підприємства Дніпропетровський автодор Відкритого акционерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України суперечить вищенаведеним нормам ЦК та КзоТ України та призведе до позбавлення работодавця можливості в подальшому реалізувати своє право на звернення до винної особи в порядку регресу.

За вищенаведених обставин судом першої інстанції було розглянуто вимоги цивільних позивачів з порушеннями норм ЦК України, чим допущене істотне порушення вимог процесуального закону, а вирок суду в частині вирішення цивільних позовів не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що суд першої інстанції, ухваливши рішення про стягнення з Дочірнього підприємства Дніпропетровський автодор Відкритого акционерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України на користь цивільних позивачів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_15 по 10 000 гривень кожному , що є значно меншими від заявлених ними вимог, тобто фактично задовольнивши їх частково, не навів у вироку належних мотивів, з яких суд прийшов до висновку про те, що моральна шкода в загальному розмірі 90 000 гривень, буде відповідати моральним стражданням, які понесли потерпілі .

Поза увагою суду при визначені сум, які підлягають стягненню на відшкодування моральної шкоди залишилось, тяжкість моральних страждань, які понесли потерпілі в наслідок смерті свого чоловіка та батька ОСОБА_17 , вимушених змін у їх життєвих стосунках.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди , яка була стягнута судом на користь потерпілих не відповідає загальним засадам розумності, виваженості та справедливості та характеру і глибині моральних страждань , які понесли потерпілі, тому апеляційна скарга цивільних позивачів підлягає частковому задоволенню.

Обговорюючи питання про остаточне рішення за наслідками апеляційного розгляду у цій частині, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з огляду на положення ч. 3 ст. 404 КПК України апеляційний суд позбавлений можливості усунути вказане порушення процесуального закону та ухвалити власне рішення по суті цивільного позову.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що заявлений у справі цивільний позов випливає з тих самих фактичних обставин та є взаємопов`язан, його окремий розгляд є неможливим, а вирок суду в частині вирішення цивільних позовів підлягає скасуванню, з призначенням у цій частині нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

У зв`язку з прийняттям такого рішення, суду першої інстанції необхідно перевірити доводи апеляційної скарги цивільних позивачів щодо неправильного вирішення судом їх позовів, та оцінка вказаним доводам має бути надана судом першої інстанції під час нового розгляду в порядку цивільного судочинства, у межах якого належить їх ретельно та повно перевірити, дати їм належну оцінку, та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити.
Апеляційні скарги цивільних позивачів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 задовольнити частково.
Вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2018 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України змінити в частині призначеного покарання.
Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 місяців, без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.

На підставі п.1,2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2018 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - скасувати в частині вирішення цивільних позовів та призначити у цій частині новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено, за винятком вирішення цивільного позову, і на неї може бути подана касаційна скарга у Касаційний кримінальний суд Верховного суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4