Справа № 344/8052/19
Провадження № 11-сс/4808/130/19
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 травня 2019 року про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 .

Посилається на те, що ухвала слідчого судді є незаконною, оскільки її винесено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає обставини кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_8 . Наголошує на обґрунтованості підозри, ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, їх доведеності. Вказує, що слідчим суддею не враховано того, що підозрюваний вчинив корисливий злочин протягом незначного проміжку часу, будучи особою неодноразово судимою за вчинення аналогічних умисних корисливих злочинів, не припинив злочинну діяльність і знову вчинив аналогічний злочин, що свідчить про стійку схильність підозрюваного до вчинення злочинів. За таких обставин, на його думку, більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою буде недостатнім для забезпечення запобігання відповідних ризиків. Вважає, що слідчим суддею при винесенні ухвали не враховано в повній мірі всіх обставин, передбачених ст. 178 КПК України, належним чином не оцінено, зокрема тяжкість кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів його вчинення ОСОБА_8 , тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, міцність соціальних зав`язків в місці постійного проживання, наявність постійного місця роботи, репутацію, майновий стан, наявність судимостей, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини. Наголошує, що застосування інших запобіжних заходів як тримання під вартою не гарантують забезпечення належної поведінки підозрюваного під час досудового розслідування та розгляду кримінального провадження, а тому можливе настання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 травня 2019 року клопотання задоволено частково, застосовано щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на строк до шістдесяти днів до 11 липня 2019 року включно та покладено на підозрюваного відповідні обов`язки. Домашній арешт визначено здійснювати за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині клопотання відмовлено.

Слідчий суддя виходив з того, що прокурором і слідчим не доведено тієї обставини, що інші запобіжні заходи не забезпечать виконання підозрюваним процесуальних обов`язків. Жодним із учасників судового засідання не спростовано тієї інформації, що підозрюваному вже було встановлено запобіжний захід у виді домашнього арешту, який забезпечив його належну процесуальну поведінку. Заперечення підозрюваним фактичних обставин, про які вказано в клопотанні, не надання слідчим та прокурором заперечень щодо фактичних обставин, що повідомлені підозрюваним, не здійснення ними спростування обставини дотримання підозрюваним раніше усіх його процесуальних обов`язків в цьому та інших кримінальних провадженнях не забезпечує можливості взяття підозрюваного під варту. Cуду не надано доказу того, що у певний період часу підозрюваний ухилився від виконання процесуальних обов`язків. Єдиним аргументом щодо не виконання підозрюваним процесуального обов`язку в судовому засіданні оголошено прокурором було не прибуття підозрюваного до апеляційного суду Львівської області, що підозрюваний пояснив не отриманням ним відповідного виклику. Слідчим і прокурором доведено обґрунтованість підозри та те, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені в ст. 177 КПК України, зокрема щодо переховування від органів досудового розслідування та суду. Однак цілодобовий домашній арешт підозрюваного і здійснення належного контролю зі сторони правоохоронного органу за виконанням підозрюваним умов зазначеного запобіжного заходу забезпечить виконання ним його процесуальних обов`язків.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив задовольнити апеляційну скаргу, з мотивів викладених у ній, вважає, що є підстави для застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наголосив на тому, що підозрюваний не виконує покладених на його процесуальних обов`язків.

- підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважають її безпідставною.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали клопотання, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу прокурора необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Прокурор в апеляційній скарзі не погоджується з видом запобіжного заходу, який застосований відносно ОСОБА_8 , домашнім арештом, вказує на підстави для застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В той час, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком слідчого судді про необхідність за результатами розгляду клопотання застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід саме у вигляді домашнього арешту, з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі та полягає у забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Також, відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Так, в суді першої інстанції долученими до клопотання копіями доказів підтверджено обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, - таємного викрадення чужого майна (крадіжці), повторно, за обставин викладених у повідомленні про підозру (а.п. 37-38).

Також, сукупність відомостей, які містяться в клопотанні та долучених до нього доказах дали підстави слідчому судді дійти висновку, що в даному випадку мають місце ризики здійснити підозрюваним дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

В той час, зі змісту ухвали слідчого судді вбачається, що сторона обвинувачення не навела переконливих доводів того, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_8 буде недостатнім та не забезпечить запобігання відповідним ризикам.

Таких даних, які мали місце на час прийняття рішення слідчим суддею, не наведено і під час апеляційного розгляду.

Прокурор посилається на дані, які характеризують особу підозрюваного, зокрема на наявність судимостей.

Однак, на думку суду апеляційної інстанції, слідчий суддя при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в повній мірі взяв до уваги відомості, що були в матеріалах клопотання відносно особи підозрюваного, та правильно оцінюючи їх, також в сукупності з іншими доказами, які підтверджували заявлені слідчим ризики, зробив висновок по вирішенню клопотання.

Суд апеляційної інстанції вважає, що встановлені під час розгляду клопотання слідчого обставини давали підстави слідчому судді дійти висновку, що підозрюваний не порушуватиме покладених на нього процесуальних обов`язків у разі застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, що полягатиме у забороні залишати житло цілодобово.

В той час, прокурором в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду не наведено таких обставин, які на час розгляду клопотання могли вказувати на те, що підозрюваний порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки, а також, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту буде недостатнім та не забезпечить запобігання відповідному ризику.

При цьому, ч. 2 ст. 185 КК України передбачено покарання до п`яти років позбавлення волі.

Під час апеляційного розгляду сторона захисту долучила довідку про стан здоров`я підозрюваного, що враховано судом апеляційної інстанції.

Прокурор як на підставу для скасування ухвали слідчого судді в суді апеляційної інстанції посилається та те, що ОСОБА_8 був відсутній по місцю проживання 16 травня 2019 року, на підтвердження чого додає рапорт поліцейського та пояснення підозрюваного про те, що він забирав дитину зі школи. Також наголошує, що ОСОБА_8 також був відсутній по місцю проживання і того дня, коли звертався до закладу охорони здоров`я 17 травня 2019 року.

Суд апеляційної інстанції такі доводи не вважає слушними, оскільки обставини, на які вказує прокурор, виникли після прийняття слідчим суддею рішення про застосування запобіжного заходу, та відповідно, не можуть вказувати на його безпідставність та необґрунтованість.

В той час, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що наведені обставини можуть стати підставами для звернення з клопотанням про зміну запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою або для накладення грошового стягнення.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що право на охорону здоров`я є фундаментальним правом людини, яке не може бути обмеженим при застосуванні запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. За відсутності в Україні механізму звернення за медичною допомогою особами, які перебувають під домашнім арештом, в конкретному випадку передчасно стверджувати про зловживання відповідним правом та про порушення покладених обов`язків підозрюваним.

За таких обставин, з огляду на необхідність обрання запобіжного заходу, обумовленого підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України, його обставини, наявні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, недоведення стороною обвинувачення того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе запобігти цим ризикам, інші обставини, які враховуються згідно з ст. 178 КПК України, слідчий суддя мав всі підстави для висновку про необхідність застосування запобіжного заходу саме у вигляді домашнього арешту.

Слідчий суддя дотримався вимог закону та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу, що не порушує прав підозрюваного, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому слідчий суддя дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Підстав для скасування ухвали слідчого судді та обрання щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 176-178, 181, 183, 194, 198, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 травня 2019 року про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5