Справа № 477/2926/18
Провадження № 1-кп/477/90/19
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючого у справі судді ОСОБА_1 , з секретарем ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001086, по обвинуваченню :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Новий Буг Новобузького району Миколаївської області, громадянина України, студента 2 курсу НПАЛ по спеціальності муляр-штукатур, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України,

з участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з Постановою Верховної Ради України від 17.06.1992 року №2471-XII «Про право власності на окремі види майна» визначено, що зброя, боєприпаси, вибухові речовини й засоби вибуху не можуть перебувати у власності громадян.
Крім цього, підпунктами 1-4, 9 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 576 від 12.10.1992 року та Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998 року, визначено, що придбання, зберігання та використання вогнепальної зброї, боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів здійснюється лише на підставі спеціальних дозволів.
Однак, в порушення зазначених вимог законодавства в кінці квітня місяця 2018 року обвинувачений ОСОБА_3 , знаходячись в 1 км. біля смт. Воскресенське, Вітовського району Миколаївської області, під мостом побачив нарізну одноствольну гвинтівку моделі «ТОЗ-8», і маючи умисел направлений на незаконне носіння, придбання і зберігання вогнепальної зброї, взяв рушницю та приніс її до свого місця мешкання, за адресою АДРЕСА_1 , тим самим усвідомлюючи, що даний предмет являється вогнепальною зброєю, в порушення «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою КМУ № 576 від 12.10.1992 року та Інструкції затвердженої Наказом МВС України №622 від 21.08.1998 року, залишив за своїм місцем мешкання, чим вчинив придбання вогнепальної зброї. В подальшому, реалізуючи свій злочинний намір направлений на незаконне поводження зі зброєю обвинувачений ОСОБА_3 , не повідомивши про зброю в органи влади, незаконно став зберігати надану йому зброю, тим самим вчинив зберігання вогнепальної зброї за своїм місцем мешкання у приміщенні господарської будівлі.
Після чого, на початку серпня місяця 2018 року, обвинувачений ОСОБА_3 передав вищезазначену рушницю на зберігання ОСОБА_6 , який мешкав за адресою АДРЕСА_2 .
20 вересня 2018 року, ОСОБА_6 , маючи можливість подальшого зберігання вогнепальної зброї, за власним бажанням звернувся до працівників Вітовського відділення поліції Корабельного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області та добровільно видав працівникам поліції зазначену нарізну одноствольну гвинтівку моделі «ТОЗ-8», яка висновком судової балістичної експертизи №523 від 20.11.2018 року є вогнепальною зброєю, 5,6-мм нарізною одноствольною гвинтівкою моделі «ТОЗ-8» № НОМЕР_1 , виробництва Тульського зброярного заводу.
Відповідальність за вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 діяння передбачена ч. 1 ст. 263 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , вину в інкримінованому йому злочині визнав у повному обсязі. Суду пояснив, що у квітні 2018 року він пішов на риболовлю і коли почався дощ, сховався під мостом, де побачив гвинтівку. Він вирішив забрати цю гвинтівку собі, розуміючи, що не має права на придбання, носіння та зберігання такої зброї. Коли сутеніло він переніс гвинтівку додому і сховав під шифером. Про свою знахідку нікого не повідомляв. Зберігав приблизно три місяці. Коли виникла потреба відлучитись на деякий час з дому він передав гвинтівку на зберігання своєму товаришу, побоюючись, що її можуть знайти діти. Коли повернувся додому, то дізнався, що до нього приїжджали працівники правоохоронних органів. Він зрозумів мету їх візиту і відразу сам поїхав до прокуратури.

Пояснив, що проживає у цивільному шлюбі та має на утриманні малолітню дитину. У вчиненому щиро розкаювався, просив суворо не наказувати та не позбавляти його волі.

Вважає недоцільним дослідження доказів що підтверджують його вину, оскільки він їх не оспорює.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів у справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу.
Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності його позицій немає, а також йому зрозуміло, що він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи докази в сукупності суд вважає повністю доведеним те, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив носіння зберігання, придбання вогнепальної зброї без передбаченого на те дозволу і його дії за ч. 1 ст. 263 КК України органами досудового розслідування кваліфіковані вірно.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є визнання вини та щире каяття у вчиненому.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , в судовому засіданні не встановлені.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який належить до категорії тяжких злочинів, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченому, а також дані про особу обвинуваченого.
Обвинувачений на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, щиро розкаявся у вчиненому, має на утриманні малолітню дитину, навчається на 2 курсі Надбузького професійного аграрного ліцею по спеціальності маляр-штукатур. В силу статті 89 КК України - несудимий, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України. 26.11.2008 року умовно-достроково звільнений з невідбутим строком 2 місяці 2 дні та з того часу більше до кримінальної відповідальності не притягувався, що свідчить про те, що обвинувачений став на шлях виправлення.
З урахуванням вищезазначеного суд вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 263 КК України.
Також суд, з урахуванням обставин справи, щирого каяття у вчиненому, наявності на утриманні малолітньої дитини, приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без ізолювання від суспільства і вважає за можливе звільнити його від відбування покарання, на підставі статті 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених частиною 1 статті 76 КК України.

Речовими доказами розпорядитись відповідно до ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, клопотань від учасників про обрання запобіжного заходу обвинуваченому не надходило.

Керуючись статтями 370, 371, 373, 374 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України, та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Зобов`язати засудженого ОСОБА_3 , на підставі ч. 1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 не обирався.

Речовий доказ у справі: нарізну одноствольну гвинтівку моделі «ТОЗ-8», № НОМЕР_1 , 5,6 мм, виробництва Тульського зброярного заводу, яка знаходиться у камері схову при Вітовському ВП Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області (квитанція № 68) знищити.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1