Справа № № 336/3465/17
Пр. № 1-кп/336/35/2019
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року Шевченківський районний суд м. Запорожжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, одруженого, з середньою освітою (10 класів), працюючого вантажником в акціонерному товаристві «Мотор Січ», що зареєстрований і мешкає в АДРЕСА_1 , несудимого,

- обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Близько 12-00 години 22 травня 2017 року обвинувачений, що працює за спеціальністю вантажника в акціонерному товаристві «Мотор Січ», здійснював керування технічно справним вилковим елекутронавантажувачем з інвентарним номером 353639 вздовж корпусу № 26 означеного суб`єкта господарювання за адресою: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, 15, в той час як потерпілий ОСОБА_4 , який також перебуває в трудових стосунках з акціонерним товариством «Мотор Січ», працюючи водієм, керував автомобілем «Шевроле Нива», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в зустрічному для обвинуваченого напрямку.

Наближаючись до потерпілого, обвинувачений всупереч вимог пункту 10.1 «Правил дорожнього руху України», згідно із яким перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, почав поворот ліворуч, не впевнившись в безпеці якого для всіх учасників руху, що призвело до зіткнення передньої частини електронавантажувача під керуванням обвинуваченого з лівою передньою частиною автомобіля «Шевроле Нива», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Внаслідок описаної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий зазнав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у вигляді відкритих переломів середньої фаланги другого пальця та нігтьових фаланг першого та третього пальців лівої стопи, скальпованих ран в місцях переломів, які не є небезпечними для життя в момент заподіяння, але спричинили довгостроковий, тобто строком більш ніж на 21 день, розлад здоров`я.

Як випливає зі змісту ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, що в силу ч. 2 означеної статті передбачає ухвалення рішення з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого Кримінальним процесуальним кодексом України.

У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Керуючись наведеним положеннями кримінального процесуального законодавства, суд знаходить за необхідне навести фактичні дані на підтвердження встановлених судом обставин.

Винуватість обвинуваченого у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому тілесне ушкодження середньої тяжкості за встановлених судом обставин, підтверджує сукупність таких досліджених у судовому засіданні доказів.

З протоколу огляду місця події, який відбувався з 15 години 50 хвилин до 16 години 40 хвилин 22 травня 2017 року, витікає, що місцем пригоди є проїзд вздовж корпусу № 26 на території акціонерного товариства «Мотор Січ» за адресою: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, 15, на якому розташовані елекутронавантажувач з інвентарним номером 353639, що виконував поворот ліворуч, та автомобіль «Шевроле Нива», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався в зустрічному для ектронавантажувача напрямку.

Зазначене процесуальне джерело містить описання технічних ушкоджень, отриманих транспортними засобами, а також посилання на те, що внаслідок огляду на підлозі перед сидінням водія в автомобілі «Шевроле Нива», реєстраційний номер НОМЕР_1 , виявлені фаланга пальця ноги людини та ніготь великого пальця ноги людини (а. с. 109-112).

Фототаблиця до протоколу огляду містить зображення напрямку руху автомобіля «Шевроле Нива», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що рухався прямо, та елекутронавантажувача з інвентарним номером НОМЕР_2 , який здійснював поворот вліво (а. с. 113).

За протоколом додаткового огляду місця події експериментально встановлено траєкторію руху навантажувача від точки початку виконання маневру повороту ліворуч до місця зіткнення транспортних засобів, відстань, яку подолав навантажувач з моменту зміни напрямку руху до зіткнення, а також середній час подолання вказаного відрізку (а. с. 115-116).

Наведені судом джерела доказів підтверджують, що водій електронавантажувача перед дорожньо-транспортною пригодою здійснював зміну напрямку руху, тоді як автомобіль під керуванням потерпілого рухався в обраному напрямку.

Отримані потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесні ушкодження, а також ступінь їх тяжкості зазначені у висновку судової медичної експертизи (а. с. 118-119), із змісту якого слідує, що відкриті переломи середньої фаланги другого пальця та нігтьових фаланг першого та третього пальців лівої стопи, що є травматичною ампутацією на рівні дистальної частини нігтьової фаланги першого пальця лівої стопи, скальповані рани в місцях переломів, не є небезпечними для життя особи в момент заподіяння, але є такими, що спричинили довгостроковий, строком більш ніж на 21 день, розлад здоров`я; тілесні ушкодження, давність утворення яких не суперечить указаному в матеріалах справи строку, є ушкодженнями середньої тяжкості, які утворилися від дії тупих предметів (а. с. 118-119).

Протокол слідчого експерименту з участю потерпілого і фототаблиця до нього містять інформацію про місце, з якого навантажувач під керуванням обвинуваченого почав поворот ліворуч, а також експериментально встановлену траєкторію руху навантажувача та час, протягом якого електронавантажувач рухався з моменту початку маневру повороту до зіткнення транспортних засобів (а. с. 121-124).

Автор висновку інженерно-транспортної експертизи, піддаючи технічному аналізу дії водія вантажника ОСОБА_5 , який рухався по проїзній частині та почав здійснювати поворот ліворуч, не впевнившись у безпеці свого маневру, що призвело до зіткнення з автомобілем «Шевроле Нива», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався в зустрічному напрямку, доходить висновку, що в діях ОСОБА_5 наявні невідповідності вимогам п. 10.1 «Правил дорожнього руху України» (а. с . 129-134). Невідповідність дій водія ОСОБА_5 означеному правилу безпеки дорожнього руху перебуває у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди, за висновком експерта, що проводив вказане дослідження.

Потерпілий в суді показав, що в зазначений в обвинуваченні час, який був часом обідньої перерви, він, керуючи службовим автомобілем «Шевроле Нива», в салоні якого, окрім нього, знаходився заступник директора ОСОБА_7 , почав рух за межі підприємства, рухаючись прямо вздовж цехів заводу зі швидкістю 20-30 км/годину. Проїзна частина, по якій він здійснював рух, є виробничою територією, по якій рухаються транспортні засоби поряд із співробітниками суб`єкта господарювання, не має розмітки для руху в певному напрямку. В процесі переміщення біля одного з цехів побачив навантажувач, які часто снують по території підприємства, тому за умови, що транспортні засоби не створювали перешкод один для одного, не звернув уваги на його рух, доки не відчув удар з боку сидіння водія, при цьому одна з лап навантажувача, які розташовані попереду нього і нібито існують окремо від навантажувача, увійшла до салону автомобіля під керуванням потерпілого, спричинивши ушкодження транспортному засобу та травму нозі ОСОБА_4 . Від усвідомлення того, що він не може стати на ногу, потерпілий зазнав шокового стану.

Свідок ОСОБА_7 дав показання, аналогічні показанням потерпілого, про його рух в якості пасажира в салоні службового автомобіля «Шевроле Нива» 22 травня 2017 року під час обідньої перерви. «Нива» під керуванням потерпілого, який працює на підприємстві водієм, рухалася прямо, не змінюючи напрямку руху, зі швидкістю близько 20-30 км/годину. Під час аварії ліва лапа вилкового захвату навантажувача вдарила по передній лівій частині легкового автомобіля, пробивши шину та днище. Після нанесеного удару лапа навантажувача відірвалась від нього. Удар, якого зазнала «Нива», не був лобовим, навантажувач після цього удару опинився під кутом 45 градусів по відношенню до легкового автомобіля. Під час руху свідок бачив попереду їхнього автомобіля навантажувач, але моменту, коли той став здійснювати поворот ліворуч, не помітив.

Свідок ОСОБА_8 підтвердила, що в зазначений в обвинуваченні час на території підприємства, де вона працює майстром центрального матеріального складу, сталася аварія з участю навантажувача під керуванням обвинуваченого. В той день вона віддала розпорядження обвинуваченому, який працює вантажником, надати допомогу в розвантаженні транспортного засобу на іншій ділянці. Путьового листа вона не виписувала, так як надане нею доручення не потребувало застосування навантажувача. Вона була очевидцем наслідків дорожньо-транспортної пригоди, які вразили її після того, як вона побачила, що одна з лап навантажувача фактично опинилася в салоні легкового автомобіля. Зі слів обвинуваченого, він сів за кермо навантажувача, вважаючи, що так швидше дістанеться до місця, де виконувались вантажні роботи.

Свідок ОСОБА_9 , в безпосередньому підпорядкуванні якого перебуває обвинувачений, пояснив, що путівки на використання навантажувача в означений день він не видавав, оскільки в цьому не було потреби через необхідність лише розвантажити автомашину на одній з дільниць підприємства. Наслідки дорожньо-транспортної пригоди бачив свідок, розказавши, що після зіткнення навантажувач знаходився на середині проїзної частини, як і «Нива», яка була розвернута під кутом приблизно 30 градусів до осі дороги. Зі слів учасників події йому відомо, що «Нива» їхала прямо, а ОСОБА_5 мав намір повернути ліворуч.

З показань обвинуваченого, які також є процесуальним джерелом доказів у відповідності до ст. 95 КПК України, випливає, що у зазначений в обвинуваченні час він, за розпорядженням майстра ОСОБА_8 направився на розвантажування транспортного засобу на сусідній дільниці, керуючи вилковим електронавантажувачем. Транспортний засіб рухався зі швидкістю близько 10 км/годину. Його намірами охоплювалося здійснення лівого повороту, якому нічого не заважало, проте коли він став до цього маневру, несподівано для нього невідомо звідки виник автомобіль під керуванням потерпілого. Вважає, що недотримання останнім швидкості і зумовило неочікуване виникнення на його шляху транспортного засобу, коли вже він не зміг запобігти зіткненню. Так як його дії не містять ознак порушень правил безпеки руху, просить виправдати його.

Розуміючи свої дії як такі, що відповідають правилам безпечного руху, обвинувачений покладає вину в порушенні правил дорожнього руху на потерпілого, який, на думку обвинуваченого, перевищив швидкісний режим, встановлений на підприємстві.

Суд не погоджується з таким тлумаченням причин дорожньо-транспортної пригоди, оскільки, як випливає зі змісту наведеної судом інженерно-транспоротної експертизи, ОСОБА_5 , керуючи габаритним транспортним засобом і здійснюючи поворот ліворуч, у відповідності до вимог пункту 10.1 «Правил дорожнього руху України», згідно із яким перед будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, повинен був переконатися в безпечності цього маневру.

З огляду на зміст вказаного припису правил про безпечний дорожній рух дії водія ОСОБА_5 по відношенню до порушення правил руху є навмисними, оскільки він мав врахувати транспорт, що рухався у зустрічному напрямку, повинен був усвідомлювати протиправність своєї поведінки і якщо не бажав, то свідомо припускав настання наслідків у вигляді зіткнення транспортних засобів.

Такі його дії призвели до суспільно небезпечних наслідків, що виразилися у заподіянні шкоди здоров`ю іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди; перебування отриманих ОСОБА_4 тілесних ушкоджень у причинному зв`язку з недотриманням обвинуваченим правил дорожнього руху утворюють диспозицію частини статті закону України про кримінальну відповідальність, за ознаками якого ОСОБА_5 наділений статусом обвинуваченого в кримінальному провадженні.

Що стосується доводів обвинуваченого про те, що недотримання потерпілим правил дорожнього руху призвело до зіткнення транспортних засобів, оцінюючи їх, суд виходить з такого.

Як випливає з висновку зазначеного експертного дослідження, в діях ОСОБА_4 при швидкості руху керованого ним транспортного засобу 30 км/год та при часі течії небезпеки тривалістю в дві секунди вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди.

В усіх інших варіантах розвитку дорожньо-транспортної пригоди в діях водія «Шевроле Нива» невідповідностей вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України не вбачається.

Як зазначено судом, потерпілий пояснив, що транспорт під його керуванням рухався зі швидкістю 20-30 км/год.

Як випливає з п. 12.3 Правил дорожнього руху України, порушення якого наявні в діях водія ОСОБА_4 за умови, що автомобіль його керуванням рухався зі швидкістю не менш ніж 30 км/год, у випадку виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Виходячи зі змісту наведеного правила, навіть за умови, що ОСОБА_4 рухався зі швидкістю 30 км/год, допущене ним порушення є менш тяжким, оскільки він не зміг уникнути зіткнення, тоді як саме навмисні дії другого учасника пригоди зумовили це зіткнення.

Оцінюючи показання обвинуваченого у сукупності з іншими процесуальними джерелами, суд не вбачає в них протирічь з іншими доказами, що наведені судом, а зміст цих показань, за яких обвинувачений заперечує свою винуватість у порушенні правил безпеки руху, між тим розповідає про свої дії як учасника дорожнього руху у відповідності до встановлених судом фактичних обставин, вважає такими, що можна використати на користь визнаного доведеним обвинувачення.

Всі перелічені судом докази є належними до вказаного кримінального провадження, добуті у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку, тому є допустимими; вони є послідовними, логічно поєднуються один з одним, у сукупності відтворюють подію злочину, у зв`язку з чим у суду немає підстав піддавати сумніву їхню достовірність.

За змістом ст. 17 КПК України кожна особа, що піддана кримінальному переслідуванню, має бути виправданою, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими у відповідності до вимог закону, суд доходить переконання про доведення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінально караного діяння, яке передбачене за ч. 1 ст. 286 КК України, і кваліфікує його дії за вказаною статтею (частиною статті) як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Цивільний позов в кримінальному провадженні вирішений шляхом отримання пояснень цивільного позивача, цивільного відповідача, представника цивільного відповідача, а також вивчення наданих сторонами доказів як в обґрунтування вимог, так і в обґрунтування заперечень.

В обгрунтування цивільного позову потерпілий суду пояснив, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди обчислюються сумою в 30000 грн., яку він вважає домірною глибині своїх емоційних страждань, що були спричинені йому внаслідок ушкодження його здоров`я, яке за медичним критерієм відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Емоційні переживання витікають з почуття болю і шоку, в стані якого він опинився одразу після аварії, яких зазнав від втрати частини суглобу пальця ноги, яка (втрата) є непоправною; з переживань у зв`язку з втратою п`ятнадцяти відсотків професійної працездатності, що встановлена безстроково; з переживань з приводу естетичного боку ушкодження, за якого є очевидним відсутність у нього однієї фаланги пальця; необхідності вжиття додаткових заходів для підбору відповідного взуття.

Моральні страждання, як пояснив позивач, посилені тривалістю відновлення здоров`я, за якої відпустка з тимчасової непрацездатності тривала 65 днів, з яких він протягом двох тижнів зазнав щоденного перев`язування травмованої частини ноги; крім того, за умови неповного відновлення здоров`я був змушений отримати 24 дні незапланованої чергової відпустки, яку провів всупереч своїх планів, займаючись відновленням здоров`я.

Цивільний відповідач обвинувачений, як зазначив суд, - позов не визнав повністю, пояснюючи вказану позицію відсутністю провини у порушенні правил дорожнього руху.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними фактичні дані, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої злочином, і стягнення безпідставно набутого майна» при розгляді цивільного позову в кримінальній справі суд може керуватися відповідними нормами цивільного процесуального законодавства.

При розв`язанні позову силу суд керується роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», за якими, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Вирішуючи позов, суд виходить з положень ст. 23 ЦК України і роз`яснень п. 16 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступень вини обвинуваченого, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Вимоги позову, на думку суду, є обґрунтованими, такими, що випливають з емоційних переживань потерпілого у зв`язку з протиправним ушкодженням його здоров`я, яке (ушкодження) пов`язане із шкодою зовнішньому обліку особи.

Разом з цим суд бере до уваги і вік потерпілого, який є молодою, працездатною і працевлаштованою особою, здатною без важких зусиль поновити звичний спосіб життя і підтримувати власну життєдіяльність на гідному рівні і в подальшому.

Враховує суд у відповідності до ст. 1193 ЦК України і майновий стан обвинуваченого, який перебуває на межі віку працездатності; і хоча й продовжує трудові відносини з суб`єктом господарювання, проте з більшим ризиком їхнього припинення, ніж для людини молодого віку; невеликий заробіток обвинуваченого, непрацевлаштованість і хворобу його дружини (а. с. 55, досудова доповідь).

У зв`язку з викладеним суд вважає, що сума у 23000 грн. у відшкодування моральних страждань потерпілого, які належить стягнути з нього на користь цивільного позивача ОСОБА_4 , є такою, що ґрунтується на засадах розумності, виваженості та справедливості, а також є домірною глибині емоційних страждань потерпілого і майновому стану обвинуваченого.

При призначенні покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України№ 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» випливає, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання. а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено є не лише кара, а й виправлення засудженого.

З урахуванням наведених положень законодавства при призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_5 скоїв кримінально каране діяння невеликої тяжкості.

Враховує суд і відсутність у обвинуваченого судимостей та фактів притягнення до кримінальної відповідальності, що в цілому свідчить про суспільну безпечність його особи. Бере суд до уваги і зміст обвинувачення за частиною статті Закону про кримінальну відповідальність, що характеризується необережною формою вини по відношенню до наслідків у вигляді ушкодження здоров`я.

Відомості про особу винного, який має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, родину, роботу (матеріали досудової доповіді на а. с. 54-56), що свідчить про достатній рівень його соціалізації, дають суду підстави для призначення самого м`якого покарання, передбаченого санкцією частини статі звинувачення, у вигляді штрафу, в межах встановленого цією санкцією розміру цього покарання.

Крім наведених міркувань, при призначенні цього виду покарання, суд знаходить що застосування інших, передбачених санкцією частини статі обвинувачення, покарань є недоцільним саме до обвинуваченого, оскільки:

арешт пов`язаний з ізоляцією від суспільства і, на думку суду, є надто суворим покаранням для обвинуваченого;

обмеження волі не застосовується до осіб похилого віку, а обвинувачений за один місяць і вісімнадцять днів після проголошення вироку досягає цього віку, тому виконання цього виду покарання після вказаної дати є таким, що не грунтується на законі;

застосування виправних робіт за умови того, що позивач перебуває на межі вікової працездатності, також є недоцільним крізь призму можливих труднощів при його виконанні у випадку звільнення обвинуваченого.

Оскільки робота обвинуваченого пов`язана з експлуатацією транспорту, суд вважає за можливе не застосовувати до нього додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, яке передбачене санкцією статті обвинувачення як альтернативне.

Ані пом`якшуючих, ані обтяжуючих покарання ОСОБА_5 обставин судом не встановлено.

Процесуальні витрати з проведення інженерно-транспортної експертизи в сумі 1186 грн. 44 коп., докази здійснення яких надані суду, у відповідності до вимог ст. 124 КПК належить покласти на обвинуваченого, стягнувши їх на користь держави.

Відомостей про речові докази суду не надано.

У відсутність клопотань учасників кримінального провадження щодо застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, з урахуванням його належної процесуальної поведінки суд вважає за можливе не застосовувати до ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили запобіжний захід, який на стадії досудового розслідування не обирався.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, що передбачений ст. 286 ч. 1 КК України, та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі, кратному 250 неоподатковуваним мінімумам доходів громадян, в сумі 4250 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_4 , персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , у відшкодування моральної шкоди 23000 грн.

У задоволенні іншої частини вимог про стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 у доход держави витрати з проведення інженерно-транспортної експертизи в сумі 1186 грн. 44 коп.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1