Справа № 129/2993/17
Провадження №11-кп/801/41/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2018 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000602 від 17.10.2017 року за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 28.02.2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз 26.12.2011 року Гайсинським районним судом Вінницької області за ст. 185 ч. 3 КК України до 3-х років 6-ти місяців і 10 днів позбавлення волі (04.07.2014 року звільнений за відбутим покаранням),
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1700 гривень.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_7 до набуття вироком законної сили не обирався.
Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Судом визнано доведеним, що 03.10.2017року приблизно о 10 год. 30 хв. в с. Семирічка Гайсинського району Вінницької області ОСОБА_7 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, під приводом обміну аркушу паперу зовні схожого на грошову банкноту номіналом 200 гривень, та заздалегідь знаючи, що у нього склались довірливі відносини з ОСОБА_9 , прийшов до місця проживання останньої садиби по АДРЕСА_2 , де повторно шляхом обману заволодів належними ОСОБА_9 грошима у сумі 200 гривень, для чого, реалізуючи свій умисел спрямований на заволодіння грішми ОСОБА_9 шляхом обману, ОСОБА_7 вмовив її обміняти аркуш паперу, зовні схожий на грошову банкноту номіналом 200 гривень, який згідно висновку судової технічної експертизи № 414-П від 27.10.2017 р. є аркушем паперу, за зовнішніми ознаками схожим на грошову банкноту номіналом 200 грн., та який не відповідає зразкам банкнот НБУ, що знаходиться в офіційному обігу на території України, на 2 грошові купюри номіналом по 100 гривень, не повідомляючи останній, що наданий ним аркуш паперу не є грішми. ОСОБА_9 вважаючи, що наданий ОСОБА_7 аркуш паперу є грошовою банкнотою номіналом 200 гривень, довіряючи останньому, погодилася на його пропозицію і добровільно обміняла її на дві купюри по 100 гривень, після чого ОСОБА_7 заволодівши грішми останньої з місця події зник та отриманими шляхом обману грішми розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв майнової шкоди потерпілій в сумі 200 грн.
Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу на вирок суду, в якій просить скасувати вирок щодо ОСОБА_7 через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним та призначити покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки. В решті вирок залишити без змін.

Свої вимоги рокурор мотивував тим, що суд, ухвалюючи вирок відносно ОСОБА_7 , порушив вимоги положень ст. 65 КК України та роз`яснень постанови пленуму Верховного суду України №7 від 24.10. 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Прокурор зазначає, що при призначенні покарання судом у вироку неналежно вмотивоване призначене покарання та неналежно враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки останній раніше неодноразово судимий, останній раз 26.12.2011 року, та знову вчинив злочин, що характеризує його як особу, яка не бажає ставати на шлях виправлення, що унеможливлює його виправлення і перевиховання без призначення покарання, пов`язаного з реальним позбавленням волі.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у заволодінні чужим майном шляхом обману(шахрайство), вчинене повторно, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам провадження та підтверджений доказами в справі, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, а тому й не перевіряється колегією суддів, виходячи з положень ч. 1 ст. 404 КПК України.

З огляду на фактичні обставини, встановлені судом, та доведеність винуватості, вірною є і кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 190 КК України.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку в цій частині колегія суддів не вбачає.

Кримінальна справа розглядалась відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорювались.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в п. 1.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди при призначенні покарання зобов`язані враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину, так і дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Також згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як ними самими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

З матеріалів справи слідує, що обвинувачений ОСОБА_7 під час досудового слідства і в суді свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, згідно показань потерпілої, вона просила суворо не карати ОСОБА_7 , оскільки претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого не має. На думку апеляційного суду, такі дії обвинуваченого свідчать про те, що ОСОБА_7 усвідомив свою провину, засуджує вчинений ним злочин і прагне виправитися. Тому наведене слід оцінювати як його щире каяття, тим паче, що така поведінка винного сприйнята потерпілою.

Системний аналіз норм Загальної частини КК України вказує на те, що щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася.

Тяжкість вчиненого злочину обвинуваченим, на що вказує прокурор у своїй апеляційній скарзі, враховані судом першої інстанції при обранні обвинуваченому виду і міри покарання за скоєне. Наведені обставини не перешкоджають застосуванню покарання у виді штрафу, а тому вирок суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 28.02.2018 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом.

Суддя: