ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2397/18 Номер провадження 11-кп/814/427/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретаремОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю прокурора захисника засудженогоОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 8 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Лубни Полтавської області, громадянину України, з вищою освітою, розлученому, засудженому вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 1 серпня 2013 року за ч.1 ст.115 КК України на 8 років позбавлення волі,

відмовлено в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 1 серпня 2013 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що ОСОБА_8 поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, оскільки за період відбування покарання має лише одне заохочення та не працевлаштований на виробництві установи.

За змістом апеляційної скарги засуджений не погоджується з рішенням суду та просить звільнити його умовно-достроково від відбування покарання. При цьому зазначає, що не був працевлаштований у зв`язку з незадовільним станом здоров`я та перебував на лікуванні.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування прокурора про законність і обґрунтованість судового рішення, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання, зокрема, у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття ним не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.
Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснив про необхідність під час розгляду даного питання ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Доводи апеляційної скарги засудженого про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є непереконливими.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 під час перебування в Полтавському слідчому ізоляторі порушував встановлені правила поведінки, за що мав стягнення.
За період відбування покарання у Державній установі «Полтавська виправна колонія (№64)» засуджений хоча і мав одне заохочення (а.о.с.170), проте характеризується нестабільною поведінкою, працювати бажання не виявляє, роботи з благоустрою приміщень виконує неохоче, без ініціативи (а.о.с.51, 95, 113, 142, 169).
Також ОСОБА_8 намагається дотримуватися норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядку дня установи, але потребує додаткового контролю за поведінкою, вину у вчиненому злочині визнає лише з метою поблажливого ставлення до себе (а.о.с.95, 173).
При цьому ОСОБА_8 в установі перебуває на оперативно-профілактичному обліку як схильний до втечі, легко підпадає під вплив інших засуджених, а його поведінка характеризується непередбачуваністю та демонстративністю.
Крім того, як зазначає психолог установи, у засудженого відсутня чітка життєва мотивація, можливі прояви аутоагресивної поведінки.
За таких обставин відсутні підстави стверджувати про доведення засудженим свого виправлення, тобто досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати в майбутньому нових злочинів.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду про неможливість звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання умовно-достроково ґрунтується на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання та є правильним.
Отже, апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.404, ст.405, ст.407, ст.418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 8 листопада 2018 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а його апеляційну скаргу, - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4