Справа № 296/2182/18
УХВАЛА
Іменем України

06 квітня 2018 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м.Житомира ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на незаконне затримання та негайне звільнення з-під варти, -

ВСТАНОВИВ:

16.03.2018 року до слідчого судді надійшла вищевказана скарга, у якій адвокат ОСОБА_3 зазначає, що 15.03.2018 о 18 год. 38 хв. слідчим СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 складено протокол про затримання нею ОСОБА_4 о 07 год. 50 хв. (місце фактичного затримання нею не вказано). Причиною затримання стало те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 23.12.2018 ОСОБА_4 незаконно переправив через державний кордон України громадянина Російської Федерації. Адвокат вважає затримання незаконним з тих підстав, що з моменту вчинення діяння пройшло більш, ніж три місяці, без ухвали слідчого судді на таке затримання, про затримання її підзахисного Центр з надання безоплатної правової допомоги повідомлено лише через 7 годин, чим було порушено право на захист, під час проведення обшуку (зі слів підзахисного) у нього стався гіпертонічний криз, в зв`язку з чим він був госпіталізований до лікарні, однак, слідчими при цьому на нього вчинявся психологічний тиск.

У судове засідання представник заявника не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд скарги без їхньої участі та підтримав скаргу у повному обсязі (а.с. 13).

Слідчий в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату і час проведення судового засідання, про причини неявки слідчому судді не повідомила (а.с. 12).

Вивчивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Статтею 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом. Затримана особа негайно звільняється, якщо протягом сімдесяти двох годин з моменту затримання їй не вручено вмотивованого рішення суду про тримання під вартою.

Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правничою допомогою захисника.

Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Про арешт або затримання людини має бути негайно повідомлено родичів заарештованого чи затриманого.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Частиною 2 ст. 9 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

В силу положень п. 6 ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право вимагати перевірки обґрунтованості затримання.

Відповідно до ч. 4 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Згідно з ч. 1, 3, 5 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе:

1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;

2) неперевищення граничного строку тримання під вартою;

3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 15.03.2018, підставою для затримання 15.03.2018 року о 07-50 год. підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був той факт, що він, за попередньою домовленістю із гр. ОСОБА_6 , незаконно переправили через державний кордон України з території Республіки Білорусь на територію України, поза встановленими пунктами пропуску, громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Крім того, у вказаному протоколі зазначено, що про затримання ОСОБА_4 повідомлено захисника ОСОБА_3 , в тому числі особисто затриманому ОСОБА_4 повідомлено зрозумілою йому мовою про підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, роз`яснено його права відповідно до положень ч. 4 ст. 208 КПК України. Про вказані обставини свідчить особистий підпис ОСОБА_4 .

Як вбачається із оглянутої в судовому засіданні справи №296/2192/18, ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 16.03.2018 відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням розміру застави, із врахуванням положень ч.5 ст. 182 КПК України, у виді 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням розміру застави, в ході обрання якого в тому числі повинні були перевірятися і обставини законності його затримання, то при розгляді скарги на незаконне затримання, слідчий суддя позбавлений можливості ухвалити рішення, передбачене ст. 206 КПК України, оскільки вищевикладені обставини свідчать про відсутність підстав для висновку про неправомірне затримання підозрюваного чи про невідповідність протоколу його затримання фактичним обставинам.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що відсутні підстави для задоволення скарги на незаконне затримання підозрюваного ОСОБА_4 та його негайне звільнення.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 42, 206, 208, 303-307, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на незаконне затримання та негайне звільнення з-під варти.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1