Справа №589/2938/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/136/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - бездіяльність слідчого, прокурора
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 589/2938/16-к за апеляційною скаргою особи, яка подала скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13 лютого 2019 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_7 на бездіяльність слідчого щодо неприйняття процесуального рішення у виді постанови про визначення розміру заподіяної шкоди внаслідок незаконного проведення обшуку,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

особи, яка подала скаргу ОСОБА_9

представника особи, яка подала скаргу адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді, визнати протиправною бездіяльність слідчого Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_11 щодо неприйняття ним постанови про визначення розміру завданої їй шкоди та зобов`язати цього слідчого прийняте відповідне процесуальне рішення, оскільки слідчий суддя дійшов помилкового висновку про те, що стягнення завданої їй незаконним обшуком матеріальної шкоди згідно ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а також, що повноваженнями слідчого судді не охоплюється відповідна бездіяльність слідчого.

12.02.2019 до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області звернулася ОСОБА_9 зі скаргою на неправомірну бездіяльність слідчого та зобов`язання вчинити дії, яку обґрунтувала тим, що 08.07.2016 працівниками Шосткинського ВП та Шосткинської місцевої прокуратури проведений обшук на території належного їй та її чоловіку майнового комплексу, в ході якого виявлено металеву ємність (бочку), а також демонтовано її складові частини: дві труби, дві металеві двері та двоє металевих сходів, які в подальшому вилучені та ухвалою слідчого судді на вказане майно накладений арешт. Ухвалою слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04.05.2017 арешт скасований, однак саме майно не повернуто, що стало підставою для внесення в ЄРДР відомостей за фактом невиконання рішення слідчого судді. Постановою слідчого від 25.04.2018 закрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені 29.06.2016 в ЄРДР за № 0000879 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.241 КК у зв`язку з відсутністю складу злочину. Ухвалою слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20.07.2018 скасовано цю постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 25.04.2018 в частині передання їй на зберігання вилученого під час обшуку майна. Ухвалою слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 24.09.2018 визнано протиправною бездіяльність слідчого Шосткинського ВП ОСОБА_11 щодо неповернення вилученого майна та зобов`язано негайно його повернути. Листом вказаного слідчого від 19.10.2018 її повідомлено про неможливість повернення вилученого майна у стані, в якому воно перебувало на момент проведення обушку, тому 26.12.2018 вона звернулася до Шосткинського ВП із заявою щодо прийняття постанови про визначення розміру спричиненої їй шкоди пошкодженням вилученого під час обшуку майна, однак станом на 12.02.2019 вона не отримала жодного рішення. Просила визнати протиправною бездіяльність слідчого Шосткинського ВП ОСОБА_11 та зобов`язати його прийняти процесуальне рішення у виді постанови про визначення розміру завданої їй шкоди внаслідок пошкодження майна під час проведення обшуку.

Ухвалою слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13.02.2019 відмовлено у відкритті провадження за вказаною вище скаргою ОСОБА_9 . Своє рішення слідчий суддя вмотивував тим, що бездіяльність слідчого щодо ненадання відповіді на звернення чи не прийняття рішення в межах ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не входить до переліку рішень, дій чи бездіяльності слідчого та/або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування та відповідно не охоплюється повноваженнями слідчого судді, а питання відшкодування шкоди може бути вирішене в порядку цивільного судочинства.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи ОСОБА_9 та її представника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення ухвали слідчого судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали даного кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що бездіяльність слідчого щодо ненадання відповіді на звернення чи не прийняття рішення в межах ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не входить до переліку рішень, дій чи бездіяльності слідчого та/або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування та відповідно не охоплюється повноваженнями слідчого судді, а питання відшкодування шкоди може бути вирішене в порядку цивільного судочинства.

Однак такі висновки слідчого судді, на думку колегії суддів, не є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та не відповідають вимогам кримінального процесуального закону, рішенням Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини (далі відповідно КС і ЄСПЛ).

Відповідно приписів п.1.ч.1 ст.303 КПК, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, крім іншого, бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст.169 цього Кодексу (п.4 якої передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у разі скасування арешту), а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

У відповідності до вимог ч.1 ст.220 КПК, клопотання сторони кримінального провадження про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий зобов`язаний розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 08.07.2016 співробітниками Шосткинського ВП та Шосткинської місцевої прокуратури проведений обшук на території належного ОСОБА_9 та її чоловіку майнового комплексу, в ході якого виявлено металеву ємність (бочку), яку демонтовано на складові частини: дві труби, дві металеві двері та двоє металевих сходів, які у свою чергу в подальшому вилучені, а ухвалою слідчого судді на вказане майно накладений арешт. Ухвалою слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04.05.2017 арешт скасований, однак саме майно слідчим не повернуто. Постановою слідчого від 25.04.2018 кримінальне провадження, відомості про яке внесене 29.06.2016 в ЄРДР за № 0000879 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.241 КК закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину, а також прийнято рішення про передання на зберігання ОСОБА_9 вилученого під час проведення обшуку майна, хоча саме майно у первинному вигляді власнику безпосередньо не повернуто. Ухвалою слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20.07.2018 вказана постанова слідчого про закриття кримінального провадження від 25.04.2018 в частині передання ОСОБА_9 на зберігання вилученого під час обшуку майна скасована. Ухвалою слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 24.09.2018 визнано протиправною бездіяльність слідчого Шосткинського ВП ОСОБА_11 щодо неповернення вилученого майна та зобов`язано негайно його повернути. Листом вказаного слідчого від 19.10.2018 ОСОБА_9 повідомлено про неможливість повернення вилученого майна у стані, в якому воно перебувало на момент проведення обшуку.

26.12.2018 ОСОБА_9 звернулася до Шосткинського ВП із заявою щодо прийняття постанови про визначення розміру спричиненої їй шкоди пошкодженням вилученого під час обушку майна, однак жодного рішення з цього питання не прийнято, майно в натурі не повернуто.

Таким чином, слідчим суддею залишено поза увагою те, що ухвалою слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20.07.2018 скасована постанова слідчого від 25.04.2018 про закриття кримінального провадження в частині передання ОСОБА_9 на зберігання вилученого під час обшуку майна, що фактично свідчить про відновлення в цій частині досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0000879, відомості про яке внесені 29.06.2016 в ЄРДР за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.241 КК. Дане рішення слідчого судді ніким із учасників кримінального провадження не оскаржувалося у передбачений законом спосіб і набрало законної сили.

В подальшому, саме в межах досудового розслідування вказаного вище кримінального провадження 24.09.2018 ухвалою слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області визнано протиправною бездіяльність слідчого Шосткинського ВП ОСОБА_11 щодо неповернення вилученого майна та зобов`язано негайно його повернути, на що останнім власнику майна надано письмову відповідь від 19.10.2018 про неможливість повернення вилученого майна у стані, в якому це майно перебувало на момент проведення обушку.

Саме в межах досудового розслідування 26.12.2018 ОСОБА_9 як власник майна звернулася до Шосткинського ВП із заявою щодо прийняття постанови про визначення розміру спричиненої їй шкоди пошкодженням вилученого під час обшуку майна, оскільки питання про повернення майна залишилося не вирішеним, хоча її права та законні інтереси обмежувалися під час досудового розслідування, що не сумісно з гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, часткове закриття кримінального провадження лише з підстав відсутності складу злочину, які є найбільш сприятливими для особи у відновленні порушених прав, і одночасного скасування цього ж процесуального рішення слідчого в частині вирішення долі вилученого майна, спричинило для власника майна штучні перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належним майном, які виникли з вини органу досудового розслідування, зокрема внаслідок дій та бездіяльності слідчого Шосткинського ВП ОСОБА_11 , що є неприпустимим і порушує принцип правової визначеності як складової верховенства права.

Порядок кримінального провадження визначений законодавцем у ст.1 КПК, згідно якої на території України цей порядок визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Завданнями кримінального провадження згідно ст.2 КПК, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Під час кримінального провадження слідчий суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу. У разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу (ч.1 і ч.ч.3-6 ст.9 КПК).

Кримінальним процесуальним законом не врегульована ситуація, коли постанова слідчого про закриття кримінального провадження скасована ухвалою слідчого судді лише в певній частині, щодо якої остаточне процесуальне рішення як прийнято, так і виконано належним чином не було, а оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора в розумінні ст.303 КПК можливо лише під час досудового розслідування, то у такому випадку слід керуватися насамперед основними засадами судочинства, передбаченими у ст.129 Конституції України, у розділі І ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» та безпосередньо у ст.7 КПК, в тому числі і принципами верховенства права та законності, згідно яких у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК (п.2 ч.1 ст.7 і ч.6 ст.9 КПК), а саме кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, що у свою чергу застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (п.1 ч.1 ст.7 і ст.8 КПК).

Згідно усталеної судової практики ЄСПЛ (п.31, рішення по справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia); п.109, рішення по справі «Церква Бесарабської Митрополії та інші проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova); п.53, рішення по справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine) та п.19, рішення по справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), за вказаних вище обставин слід враховувати принцип правової визначеності, який є складовою принципу верховенства права і згідно якого «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Аналогічним рішенням від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine), ЄСПЛ визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб «він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід, тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи».

В іншій справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and others v. the United Kingdom), рішення від 23.09.1998 (п.54) ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

Конституційний Суд України (далі КСУ) в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз.3 п.п.3.1 п.3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абз.2 п.п.5.4 п.5).

Вказане вище узгоджується також і з правовою позицією ЄСПЛ, який у своєму рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine), заява № 11901/02) констатував, що «засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права».

Оскільки ОСОБА_9 звернулася до суду першої інстанції зі скаргою на неправомірну бездіяльність слідчого та зобов`язання вчинити дії в межах існуючого (частково відновленого) кримінального провадження, в якій просила визнати протиправною бездіяльність слідчого та зобов`язати його прийняти процесуальне рішення у виді постанови про визначення розміру завданої їй шкоди внаслідок пошкодження майна під час проведення обшуку та яке не було розглянуто у визначений ч.1 ст.220 КПК строк, то в даному конкретному випадку вказана бездіяльність слідчого може бути оскаржена.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу, якою повернути матеріали даного кримінального провадження за скаргою ОСОБА_9 до суду першої інстанції для розгляду, задовольнивши таким чином частково апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13 лютого 2019 року щодо відмови у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_7 на бездіяльність слідчого та зобов`язання його прийняти процесуальне рішення скасувати та постановити нову ухвалу.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції кримінального провадження за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого щодо неприйняття процесуального рішення у виді постанови про визначення розміру заподіяної шкоди внаслідок незаконного проведення обшуку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4