Справа № 450/3380/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/357/18 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 450/3380/17 з участю,
прокурора ОСОБА_6
законного представника потерпілої ОСОБА_7
представника потерпілого, адвоката ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
за апеляційною скаргою законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_11 ОСОБА_7 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 квітня 2018 року,

встановила:
цим вироком,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Приморське Татарбунарського району Одеської області, зареєстрованого і жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання три роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Згідно ст.75 КК України засудженого ОСОБА_9 звільнено від відбування обраного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки, якщо він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов?язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирішено питання з процесуальними витратами.
Згідно вироку суду, ОСОБА_9 , 19.05.2016 року близько 14 год. , керуючи транспортним засобом автобусом марки "Неоплан" номерний знак НОМЕР_1 і рухаючись автодорогою "Київ-Чоп" в напрямку м.Києва, при проїзді 548 км. + 72 м. у с.Пасіки-Зубрицькі Пустомитівського району Львівської області, грубо порушив вимоги Р.1 п.1.5, п.1.10 в частині термінів "безпечна дистанція", "дати дорогу", "пішохідний перехід", "небезпека для руху", "проїзна частина", "смуга руху", "узбіччя", Р.2 п.2.3 "б, д", Р.12 п.12.3, п.12.4, Р.18 п.18.1, п.18.4 Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при наближенні до нерегульованого пішоходного переходу, перед яким попутні транспортні засоби, які рухались попереду, зменшили швидкість і зупинились, здійснив випередження вказаних транспортних засобів справа із виїздом за праву межу проїзної частини дороги, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху керованого ним автобуса, аж до повної його зупинки, виїхав на нерегульований пішохідний перехід у той час, коли по ньому рухались пішоходи, що призвело до наїзду на малолітню потерпілу ОСОБА_11 , яка рухалась зліва направо по ходу його руху. Внаслідок наїзду малолітня потерпіла ОСОБА_11 отримала тяжкі тілесні ушкодження.
На даний вирок законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_11 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати такий та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, призначивши йому покарання три роки позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_12 звільнити від відбування основного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки.
Із вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 24.04.2018 року категорично не погоджується з підстав м`якості призначеному ОСОБА_13 покарання.
Дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок грубого порушення ОСОБА_9 вимог Правил дорожнього руху. Внаслідок даної дорожньої транспортної пригоди ОСОБА_11 отримала тяжкі тілесні ушкодження, а саме травму правої ноги у вигляді розчавлення правої стопи з некрозом пальців та м`яких тканин тильної і підошвової поверхні стопи, перелом 1-ї плюснової кістки, відкритий перелом кісток правої гомілки зі зміщенням. Вказані ушкодження утворились від здавлювання ноги в ділянці стопи та гомілки між тупими предметами, котрими були колесо транспортного засобу автобусом «Neoplan N122» під керуванням ОСОБА_12 та дорожнє покриття. Дані ушкодження були небезпечними для життя на момент заподіяння та відносяться до тяжкого лесного ушкодження. На даний час ОСОБА_14 ампутовано частину правої стопи.
Вважає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю назначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, тобто призначення покарання, невідповідного ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є несправедливим через м`якість.
ОСОБА_15 , усвідомлюючи наслідки необережного керування транспортним засобом, знехтував правилами дорожнього руху, внаслідок чого наступили трагічні наслідки, які є безповоротною ношею у житті сім`ї та родини скаржника.
Вирок суду першої інстанції є надто м`яким та таким, що не відповідає вимогам ст.2 КПК України, відповідно до якої завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.
Оскільки санкція ч.2 ст. 286 КК України передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого вважає, що призначення основного покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки із застосуванням положень ст.75 КК України та без позбавлення посвідчення водія не може бути достатнім покаранням у даному випадку.
ОСОБА_15 вчинив тяжкий злочин, завдавши потерпілій важкі тілесні ушкодження, що виражається у моральних стражданнях, перенесених під час отримання травм, в процесі лікування та отримання інвалідності на все життя у зв`язку із ампутацією частини правої стопи.
Обвинувачений ОСОБА_15 в судовому засіданні вибачався, вину визнав повністю, проте жодної шкоди не відшкодував.
Отже, наведені обставини, тяжкість вчиненого злочину, наслідки які настали та розмір зазначеного покарання не відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі підсудного, оскільки є явно несправедливим через м`якість.
Вважає що ОСОБА_13 слід призначити додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки.
Заслухавши доповідь судді, виступ законного представника потерпілої ОСОБА_7 та представника потерпілої, адвоката ОСОБА_8 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та виступ захисника ОСОБА_10 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 про законність та обґрунтованість вироку, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а вирок суду скасуванню з ухваленням нового вироку, з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за апеляційною скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування вироку суду першої інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на зібраних у провадженні доказах.
Фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікація дій обвинуваченого та його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення ніким не оспорюються, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції у відповідності зі ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє та переглядає його в межах апеляційної скарги.
У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно ст. ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Проте, на думку колегії суддів, суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначенні йому покарання, не додержався вказаних вимог кримінального та кримінального процесуального законодавства.

Доводи законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_7 щодо м`якості призначеного обвинуваченому покарання в частині не призначення додаткового покарання, заслуговують на увагу. Так, санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає право суду залежно від обставин, що мають значення, як призначити, так і не призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.
На думку колегії суддів, обставини вчинення злочину ОСОБА_9 , а саме грубість самого порушення Правил дорожнього руху - наїзд автомобіля під його керуванням у світлий час доби у задовільних дорожніх умовах на пішохода, що знаходився у межах позначеного дорожнім знаком та розміткою пішохідного переходу, тяжкість наслідків, що настали, заподіяння тяжкого тілесного пошкодження малолітній дитині, у сукупності виключають можливість незастосування до обвинуваченого додаткового покарання.
Міркування, наведені судом першої інстанції на підтвердження своїх висновків, зокрема відносно обставин, що пом`якшують покарання, щодо характеристики особи обвинуваченого та інші, були належним чином враховані при обранні основного покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України та звільненні обвинуваченого від його відбування на підставі ст. 75 КК України, втім не спростовують необхідності застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Необгрунтованими є доводи суду першої інстанції про те, що водійські права обвинуваченому потрібні для отримання додаткового заробітку на утримання сім`ї та відшкодування шкоди потерпілим. З часу ухвалення вироку жодного відшкодування шкоди потерпілим не було.
Обговорюючи питання про розмір додаткового покарання, колегія суддів згідно ст. 65 КК України, з урахуванням обставин, що мають значення, а саме характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого та обставин вчинення, вважає за необхідне призначити його у максимальному розмірі три роки.
З урахуванням наведеного апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок суду скасуванню в частині призначення додаткового покарання з ухваленням свого вироку.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:
Апеляційну скаргу законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_11 ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 квітня 2018 року щодо ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України скасувати в частині призначення додаткового покарання.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити додаткове покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.
Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України на три роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, зі звільненням від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком два роки, з покладенням на нього обов`язків відповідно до ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4