ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 699/394/13-к
провадження № 1-кп/691/38/19
УХВАЛА

15 травня 2019 рокум. Городище

Суддя Городищенського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника (адвоката) ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 ,

провівши, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище Черкаської області, підготовче судове засідання за матеріалами обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000077 від 28.11.2012 року, про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.185, ч.1, ч.2 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

на виконання ухвали апеляційного суду Черкаської області від 28.02.2017 року, на розгляді суду перебувають матеріали кримінального провадження, що внесені 28.11.2012 року до ЄРДР за №0000077, відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.185, ч.1, ч.2 ст.190 КК України.

У підготовче судове засідання з`явились: прокурор прокуратури Корсунь-Шевченківського відділу Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , захисник (адвокат) ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_6 ..

Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 не прибули, про час та місце судового розгляду повідомлені належно, що підтверджено матеріалами судового провадження. Потерпілий ОСОБА_10 без повідомленням причин не прибуття, клопотань чи заяв не надходило. Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 надали заяви про розгляд кримінального провадження за їх відсутності, покази дані на досудовому розслідуванні підтримують.

За нормами ч.2 ст.314 КПК України, після виконання вимог, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.

Клопотань та/або заяв учасників судового розляду присутніх в залі суду не надходило, та висловлено думку про можливість проведення підготовочого засідання, за відсутності підстав до відкладення чи перенесення.

З огляду на це, ухвалено про продовження підготовчого розгляду матеріалів кримінального провадження №0000077 від 28.12.2012 року, з вирішенням питання про призначення їх до судового розгляду.

Прокурор прокуратури Корсунь-Шевченківського відділу Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 клопоче про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта затвердженого 16.03.2013 року прокурором прокуратури Корсунь-Шевченківського району Черкаської області юрист 3 класу ОСОБА_14 у кримінальному провадженні №0000077 від 28.12.2012 року, за фактом вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.185, ч. ч. 1, 2 ст.190 КК України, вказуючи, що обвинувальний акт відповідає вимогам кримінального процесуального закону, матеріали кримінального провадження згідно ухвали апеляційного суду підсудні Городищенському районному суду Черкаської області, підстав для закриття провадження, повернення обвинувального акта прокурору, прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 ч.3 ст.314 КПК України, не має.

Захисник (адвокат) ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_5 висловили думку про неможливість призначення обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000077 від 28.11.2012 року до судового розгляду з тих підстав, що обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення (п.5 ч.2 ст.291 КПК України), що суттєво звужує можливості захисту, порушує права обвинуваченого на захист (п.1 ч.3 ст.42 КПК України) та порушує право обвинуваченого на справедливий суд. Крім того, в обвинувальному акті підпис прокурора не скріплений печаткою, що є порушенням вимог до реквізитів офіційного документу. Саме підписання й затвердження обвинувального акту прокурором та скріплення його підпису печаткою місцевої прокуратури надає цьому документу статус офіційного і свідчить про належний нагляд за розслідуванням (правова позиція Верховного Суду України у справі №5-50кс15 від 09.07.2015р.). Обвинувачений ОСОБА_5 посилається на те, що під час висунення обвинувачення йому не роз`яснювалось в чому його обвинувачують, а тому є незрозумілим характер та підстави обвинувачення, та в чому саме його обвинувачують. Порушено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, в обвинувальному акті порушена презумпція невинуватості, так як вказано, що винний у вчиненні кримінального правопорушення, а не обвинувачений, та зазначено, статус підозрюваний.

Потерпіла ОСОБА_6 підтримує думку прокурора щодо закінчення підготовчого та призначення судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 ..

Дослідивши, в підготовчому судовому засіданні, обвинувальний акт та додані до нього документи відносно ОСОБА_5 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.185, ч. ч. 1, 2 ст.190 КК України, за матеріалами кримінального провадження №0000077 від 28.11.2012, вислухавши думку прокурора, доводи клопотань про повернення обвинувального акта, думки учасників судового розгляду, приходжу до такого.

За нормами п.3 ч.3 ст.314 КПК України, роз`яснення Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» №223-1430/0/4-12 від 03.10.2012, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Обвинувальний акт, за нормами ч.4 ст.110 КПК України, є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

За нормами п.13. ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку встановленому цим Кодексом.

Отже, повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

За нормами ч.2 ст.291 КПК, обвинувальний акт має містити, крім іншого, такі відомості: п.5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення (злочину), які прокурор вважає встановленими, в обвинувальному акті міститься також і сформульоване обвинувачення із зазначенням кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого та кваліфікуючими ознаками вчиненого злочину.

Отже, Закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складових: фактичні обставини кримінального правопорушення; правова кваліфікація; формулювання обвинувачення, і саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд.

З обвинувального акта у кримінальному провадженні внесеного 28.11.2012 року до ЄРДР за №0000077 (т.3 а.п.1 - 4) вбачається, що вимоги кримінального процесуального закону щодо формулювання обвинувачення не дотримані.

Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, за нормами ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Розкриваючи зміст поняття «сформульоване обвинувачення» враховую правовий висновок Верховного Суду України з цього питання (Постанова від 24.11.2016 у справі № 5-328кс16), згідно якого в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому. Важливим є виклад саме фактичних обставин злочину, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого злочину в суді та для реалізації права на захист. Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення порушує право на захист, зокрема право бути детально поінформованим зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього (Стаття 6 § 3(а) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод), а суд позбавить можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою).

Згідно усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини «обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення», оскільки в контексті ст.6 Конвенції Суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи (п.44 рішення від 27.02.1980 у справі «Девеер проти Бельгії» (Deweer v. Belgium), заява № 6903/75).

У справі «Абрамян проти Росії», Європейський суд з прав людини більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п.79).

Суд нагадує, що положення пп. «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п.52; рішення від 25.07.2000р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п.58; рішення від 20.04.2006р. у справі «І.Н. та інші проти Автсрії», №42780/98, п.34).

Крім того, при прийняті рішення щодо відповідності обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону, ураховую ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 18 липня 2016 року, постановлену у даній справі, провадження №11-кп/793/423/16, згідно якої колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на зміст обвинувального акту у кримінальному провадженні, у якому взагалі відсутнє формулювання обвинувачення, яке висувається особі, що є обов`язковою складовою обвинувального акту згідно з вимогами ч.2 ст.291 КПК України. В обвинувальному акті лише описані встановлені в ході досудового розслідування обставини, що є окремою складовою обвинувального акту, а також вказано про висунуту особі підозру (т.5 а.п. 124). Що в свою чергу стало однією з підстав для скасування вироку першої інстанції.

Вважаю, що зазначений недолік, а саме, відсутність сформульованого обвинувачення в обвинувальному акті (т.3 а.п.1 - 4), як складової його частини, перешкоджає суду призначити судовий розгляд, який не можливо усунути під час судового розгляду, та є безумовною підставою до повернення обвинувального акта прокурору. Крім того, в обвинувальному акті відсутні показання підозрюваного стосовно скоєного ним, відсутні посилання на докази, які зібрані в підтвердження підозри, в тому числі, показання потерпілих, свідків, та інше.

Право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п.3 ст.6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

За нормами п.9.5.1 Інструкції з діловодства в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 15.01.2013 року, діюча на час складання обвинувального акта, засвідчення документів здійснюється шляхом їх підписання, затвердження та проставленням не лише підпису, а і печатки.

Обвинувальний акт набирає юридичної сили після затвердження його прокурором, тобто повинен бути підпис прокурора.

Правова позиція щодо необхідності посвідчення обвинувального акта гербовою печаткою зазвичай базується на необхідності додержання вимог щодо реквізитів офіційного документу.

Відсутність в обвинувальному акті вказівки на те, що особа обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, не є істотним порушенням вимог закону, яке перешкодить ухваленню обґрунтованого рішення (постанова ВСУ від 24.11.2016 №5-328кс16, постанова ВСУ від 12.10.2017 у справі № 5-253кс(15)17).

Підводячи підсумки, та надаючи оцінку обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000077 від 28.11.2012, на відповідність дотримання вимог ст.291 КПК України, приходжу до думки, що виявлені недоліки порушують право обвинуваченого на захист, які не можна усунути під час судового розгляду. Відсутність сформульованого обвинувачення в обвинувальному акті заважає прийняти законне та обґрунтоване рішення під час судового розгляду, і повинні бути усунуті.

Керуючись п.3 ч.3 ст.314, ч.4 ст.110, ст.291 КПК України, Інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» №223-1430/0/4-12 від 03.10.2012, ст. ст. 392, 393, п.1 ч.1, п.2 ч.2 ст.395 КПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника (адвоката) ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000077 від 28.11.2012 року, задовольнити.

Обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження внесеного 28.11.2012 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000077, відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.185, ч.1, ч.2 ст.190 КК України, повернути прокурору Корсунь-Шевченківського відділу Звенигородської місцевої прокуратури.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано до Апеляційного суду Черкаської області протягом семи днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1