У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/183/19

№ 1-кс/183/209/19

25 січня 2019 рокуСлідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 розглянувши клопотання слідчого слідчого відділення Новомосковського відділу поліції головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кочубеєвське Ставропольського Краю, Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, не працюючого, маючого середню освіту, зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , судимого:
- 04.05.2000 р. Бабушкінським районним судом м. Дніпро за ч.3 ст.81, ч.4 ст.81, ст.86-1, ст.44, ст.17, ч.2 ст.140, , ч.1 ст.89, ст.42 КК України (ред.1961 року) вид покарання- 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. 04.05.2005 звільнений умовно-достроково, невідбутий строк 1 рік 10 місяців 21 день;
- 26.09.2006 р. Кіровським районним судом м. Дніпро за ч.1 ст.121, ст.69 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднаний невідбутий строк 6 місяців за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпро від 04.05.2000, до відбуття 4 роки позбавлення волі. 19.12.2008 звільнений умовно-достроково, невідбутий строк 11 місяців 4 дня;
- 27.12.2013 р. Жовтневим районним судом Дніпропетровької області за ч.1 ст.115, ч.1 ст.153, ч.2 ст.153, ч.2 ст.187, ч.3 ст.187, ч.1 ст.70, ст.71 КК України, вид покарання - 10 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією майна. 13.06.2014 перегляд вироку Апеляційним судом Дніпропетровської області вважати засудженим за ч.1 ст.115, ч.1 ст.153, ч.2 ст.153, ч.2 ст.187, ч.3 ст.187, ст.70, ст.71 КК України, вид покарання - 13 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 29.01.2015 перегляд вироку Вищим спеціалізованим судом України вважати засудженим за ч.1 ст.187, ч.1 ст.153, ч.1 ст.70 КК України, вид покарання - 10 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднаний невідбутий строк 1 місяць з конфіскацією майна. Ст. 115 ч.1, ч.2 ст. 187, ч.2 ст.153 КК України направлено на новий розгляд. 20.05.2015 перегляд вироку Апеляційним судом Дніпропетровської області вирок Жовтневого районного суду Дніпропетровької області від 27.12.2013 в частині епізодів ч.1 ст.115, ч.2 ст.153, ч.2 ст.187 КК України відмінити, направити справу на новий розгляд. 14.01.2016 перегляд вироку Жовтневим районним судом м. Дніпро зараховано строк перебування під вартою з 29.04.2009 по 13.06.2014.
- 08.02.2016 р. Жовтневим районним судом м. Дніпро за ч.1 ст.115, ч.2 ст.153, ч.2 ст.187. ч.1 ст. 70 КК України, вид покарання - 13 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України вказаним вироком поглинути покарання за вироком Жовтневого районного суду Дніпропетровької області від 27.12.2013 з урахуванням вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.06.2014 та постанови Вищого спеціалізованого суду від 29.01.2015, до відбуття 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна, з зарахуванням строку тримання під вартою з 29.04.2009 по 08.02.2016. Звільнений з залу суду за відбуттям покарання,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,
за участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_5 ,
підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6

встановив :

ОСОБА_4 підозрюється в тому, що він 13 грудня 2018 р., приблизно о 04 год. 00 хв., знаходився за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі своїм знайомим ОСОБА_7 , де останній запропонував ОСОБА_4 спільно таємно викрасти чуже майно, яке знаходиться на території дачної ділянки АДРЕСА_3 , на що він дав свою добровільну згоду, тобто вони вступили в злочинну змову, спрямовану на таємне викрадення чужого майна.
Після цього, ОСОБА_4 зателефонував своєму знайомому ОСОБА_8 та запропонував йому також спільно з ним та ОСОБА_7 таємно викрасти майно, яке знаходиться на території дачної ділянки АДРЕСА_3 , на що ОСОБА_8 дав свою добровільну згоду, тобто вони вступили в злочинну змову, спрямовану на таємне викрадення чужого майна.
Після чого ОСОБА_4 , 13 грудня 2018 р. приблизно о 04 год. 10 хв., згідно відведеної йому ролі, зателефонував своєму знайомому ОСОБА_9 , який працює таксистом, та не посвячуючи останнього в свої злочинні наміри, попросив ОСОБА_9 перевезти його, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на автомобілі до садового товариства «Роднік» в с. Піщанка Новомосковського району Дніпропетровської області.
13 грудня 2018 р. приблизно о 04 год. 20 хв., ОСОБА_9 на належному йому автомобілі ВАЗ 21111 реєстраційний номер НОМЕР_1 , прибув до будинку АДРЕСА_4 , після чого спільно з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 поїхали до обумовленого з ОСОБА_8 , місця, на перехресті вул. Київська та пр. Петровського Новокадакського району м.Дніпро, де їх чекав останній, після чого направилися до дачної ділянки АДРЕСА_3 .
ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в цей же день, тобто 13 грудня 2018 р. приблизно о 06 год. 00 хв. прибули на територію садового товариства «Роднік» в с. Піщанка Новомосковського району Дніпропетровської області, де, не посвячуючи ОСОБА_9 в свої злочинні наміри, попросили зупинити автомобіль, після чого ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_7 , маючи спільний умисел на таємне викрадення майна, яке знаходиться на території дачної ділянки АДРЕСА_3 , направилися до вказаної ділянки, а ОСОБА_8 , згідно єдиного умислу, залишилися в салоні автомобілю та у випадку якщо їх дії стануть явними для очевидців події, подати ОСОБА_4 та ОСОБА_7 сигнал тривоги за допомогою раніше заготовленої переносної радіостанції зв`язку. ОСОБА_4 та ОСОБА_7 підійшли до дачної ділянки АДРЕСА_3 , де побачили, що на території вказаної дачної ділянки знаходиться її власник ОСОБА_10 .
З метою виманити ОСОБА_10 з території вказаної ділянки, у ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_8 направилися до швачного приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , та яке належить ОСОБА_10 де шляхом підпалу умисно пошкодили вказане приміщення, після чого повернулися до садового товариства «Роднік» в с. Піщанка Новомосковського району Дніпропетровської області.
Після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в цей же день, тобто 13 грудня 2018 р. приблизно о 07 год. 00 хв. прибули до дачної ділянки АДРЕСА_3 , де їх чекав ОСОБА_4 , після чого перелізли через паркан, який огороджує територію даної дачної ділянки, таким чином незаконно проникли на її територію, де побачили будинок. Припускаючи, що в даному будинку знаходяться речі, які можна продати, ОСОБА_7 , згідно відведеної йому ролі, за допомогою раніше заготовленої викрутки, пошкодив віконну раму та відчинив її, після чого спільно з ОСОБА_8 проникли в середину будинку, а ОСОБА_4 , згідно відведеної йому ролі, залишився біля будинку, та у випадку якщо їх дії стануть явними для очевидців події, подати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 голосом сигнал тривоги.
ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_8 , знаходячись в середині вказаного будинку, діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, маючи спільний умисел на таємне викрадення чужого майна, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, вчиняючи злочин повторно, викрали планшет ACER, який належить ОСОБА_10 . В цей момент дії ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , побачили ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які розуміючи їх злочинні наміри, намагалися затримати останніх. ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , розуміючи, що їх дії стали очевидними для оточуючих, бажаючи довести свій злочин до кінця, усвідомлюючи відкритий характер своїх протиправних дій, діючи умисно, з корисливих мотивів, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , розмахуючи костилем у бік останніх, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , утримуючи при собі майно, яке належить ОСОБА_10 , втекли з місця вчинення злочину, спричинивши ОСОБА_10 матеріальний збиток.
Дії ОСОБА_4 , слід кваліфікувати за ч.3 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, поєднане із проникнення у житло.
Обґрунтованість підозри у інкримінованих ОСОБА_4 кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Слідчий ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням, про обрання запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_4 , мотивуючи тим, що по справі є достатньо підстав вважати підозру у вчинені кримінального правопорушення обґрунтованою. Вважає наявним ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим відносно нього неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, просить обрати запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів.
Прокурор ОСОБА_5 підтримав заявлене слідчим клопотання та просить задовольнити його, оскільки на його думку наявний ризик передбачений п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тому вважає не можливим застосувати інший запобіжний захід ніж тримання під вартою.
Підозрюваний ОСОБА_4 винним себе у скоєнні вказаного кримінального правопорушення визнав, вказав, що не хоче, щоб йому було обрано запобіжний захід тримання під вартою, просить застосувати домашній арешт.

Захисник ОСОБА_6 вказав, що в задоволені клопотання повинно бути відмовлено, так якОСОБА_4 , має постійне місце проживання, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, буде своєчасно з`являтися до слідчого, кається в скоєному, тому можливо обрати запобіжний захід домашній арешт.
Суд, дослідивши заявлене клопотання, вислухавши доводи слідчого, прокурора, підозрюваного, захисника у відповідності до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, з урахуванням ч. 1 ст. 177, ст. 178, ст. 183 КПК України вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

23 січня 2018 р. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

Перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до викладених вимог кримінального процесуального закону, вислухав, доводи учасників судового провадження належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, суд вважає, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою, тому суд встановив, що клопотання підлягає задоволенню.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Загальним правилом, яке випливає із рішень ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини», від 24 липня 2003 р. у справі «Смірнови проти Росії», є те, що особа, обвинувачена у правопорушенні, має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою цієї особи. Тобто держава має довести необхідність тримання під вартою особи, а суди, виходячи із презумпції на користь свободи, вирішити, на основі принципу змагальності, чи є достатні підстави для тримання особи під вартою.

У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) ЄСПЛ зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Мацнеттер проти Австрії»).

Про наявність ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_4 будучи судимим за вчинення тяжких корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та відбувши покарання за попередній злочин, та звільнений з залу суду за відбуттям покарання, продовжив вчиняти корисливий злочин, про що свідчить наявність у Жовтневому районному суді м. Дніпро направленого обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000082 від 10.01.2017 за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та рішення по якому на даний момент не прийнято та знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, а тому перебуваючи на свободі ОСОБА_4 матиме можливість та продовжить вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Відповідно до ст. 178 КПК України суд враховує вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тяжкість можливого покарання за вчинені злочини до десяти років позбавлення волі, яке може бути призначено у разі визнання його винуватим, тому суд вважає, що перебування на волі ОСОБА_4 буде суперечити інтересам суспільства і є беззаперечною підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Суд встановив, що ці ж самі підстави, враховані при обранні запобіжного заходу тримання під вартою є і відсутністю підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Суд не зазначає розміру можливої застави, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України ОСОБА_4 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення вчиненого із застосуванням насильства.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 194, 196 КПК України, суд,

постановив :

застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід тримання під вартою до 25 березня 2019 року.

Копію ухвали направити для виконання начальнику Дніпропетровської установи виконання покарань управління Держаної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№ 4)

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1