Справа № 755/115667/16-к Головуючий в суді 1-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/166/2019 Суддя -доповідач ОСОБА_2
Категорія: ст.185 КК України
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 січня 2019року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участю прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, з повною загальною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2013 року народження, працюючого в ТОВ «Вічунай - Україна», вантажником-експедитором, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 12.01.2015 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч.2 ст.185, ст.ст.71, 72 КК України до 1 року 5 місяців позбавлення волі, згідно ухвали від 26.01.2016 року Балаклійського районного суду Харківської області на підставі ст.72 ч.5 КК України, 11.02.2016 року звільненого з Балаклійської ВК № 17 Харківської області
визнано винним та засудженоза ч. 2 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі;
за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.
Відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначеноостаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Вироком вирішено питання речових доказів у провадженні.
В С Т А Н О В И Л А:
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за: таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно; незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.
Так, у період з 08 травня 2016 року по 24 серпня 2016 року ОСОБА_7 , маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, на території м. Києва вчинив 163 епізоди таємного викрадення чужого майна, а саме демонтував передні та задні державні номерні знаки автомобілів, заподіявши матеріальну шкоду на суму 452, 57 грн. кожному зазначеному у вироку потерпілому.
Крім того, 27 серпня 2016 року, приблизно о 05.00 год., поблизу будинку № 5 на вул. Ентузіастів у м. Києві, діючи повторно, намагався відкрутити задній державний номерний знак належного ОСОБА_8 автомобіля, однак не довів свій злочинний умисел до кінця, так як був помічений та затриманий перехожим чоловіком.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через мякість та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України у виді трьох місяців арешту, за ч.2 ст.185 КК України у виді шести місяців арешту. На підставі ст.70 КК України призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді шести місяців арешту. В іншій частині вирок залишити без змін.
Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та незаконно призначив ОСОБА_7 м`яке покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.
Вказує, що обвинувачений неодноразово вчиняв умисні злочини,що свідчить про системний характер антисоціальної поведінки обвинуваченого, в зв`язку з чим звільнення від відбування покарання є неправильним, а вирок суду підлягає скасуванню в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Вислухавши доповідь судді, думку прокурора в підтримку поданої апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого, який вважає вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на доказах, які зібрані у справі та не викликають сумнівів у своїй достовірності.
Відповідно до ст.404 КПК України вирок суду перевіряється лише в межах апеляційної скарги.
За змістом ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Обираючи обвинуваченому вид і міру покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу обвинуваченого, який має на утриманні неповнолітню доньку, працює, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, з 2001 року перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом, має захворювання на СНІД, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, та обтяжуюча покарання обставина рецидив злочину.
Зважаючи на наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, ступінь тяжкості вчинених злочинів, з урахуванням даних про особу ОСОБА_7 суд обґрунтовано призначив покарання обвинуваченому у виді п`яти років позбавлення волі, із застосуванням вимог ст. 75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку, належним чином вмотивувавши дане рішення у вироку.
Посилання прокурора на те, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, тому до нього не може бути застосовано ст.75 КК України є необґрунтованим.
Крім того, під час апеляційного розгляду, було встановлено, що ОСОБА_7 має на утриманні вагітну дружину, що підтверджується довідкою КПП «КДЦ» Дніпровського району м. Києва, а сам перебуває на обліку в Київській міській наркологічній лікарні «Соціотерапія» з діагнозом ВІЛ-інфекція.
Зважаючи на конкретні обставини вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, на думку апеляційного суду, призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст.75 КК України, не можна вважати явно несправедливим через м`якість.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду відповідає вимогам закону, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України без змін.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення.
Судді: