ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/673/19 Справа № 194/1006/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000558 за апеляційною скаргою прокурора Тернівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2017 року, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернівка, Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 187 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Тернівка, Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, розлученого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:
- 13.05.2005 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 164, 75 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік;
- 16.05.2007 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 121, 71, 72 КК України до 7 років 2 місяців позбавлення волі;
- 23.06.2014 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;
- 26.11.2014 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185, 71 ч. 1 КК України до 3 років 5 місяців позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_10 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 186 КК України та призначено покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 186 КК України у виді у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 визначено у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 2032 грн. 40 коп.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 450 грн. 48 коп.
Вирішено питання речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.
Згідно з вироком суду, обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , визнано винними у вчиненні кримінальних правопорушень, за таких обставин.
ОСОБА_7 приблизно о 06.00 годині, знаходячись на ділянці місцевості з тильної сторони будинку АДРЕСА_4 , незаконно, без передбаченого законом дозволу, придбав шляхом знахідки 55 патронів, які згідно з висновком судової балістичної експертизи № 20/3.1/537 від 15.09.2017 є військовими калібром 7,62 мм патронами зразка 1943 року та призначені для стрільби з бойової нарізної вогнепальної зброї: автоматів «АК-47», та їх модифікацій, ручних кулеметів «РКК», «РККС», карабінів «СКС» та інших, є боєприпасами та придатні до стрільби, які ОСОБА_7 в подальшому став носити та зберігати при собі, без передбаченого законом дозволу.
11.09.2017 року приблизно о 19.20 годині ОСОБА_7 , знаходячись на території спортивного майданчика середньої загальноосвітньої школи № 5 по вулиці Маяковського, 14 в м. Тернівка Дніпропетровської області, продовжуючи умисно незаконно, без передбаченого законом дозволу, носити і зберігати при собі 55 військових патронів калібром 7,62 мм, був зупинений працівниками поліції для проведення поверхневого огляду на підставі ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію», у ході якого 11.09.2017 року в період часу з 19.37 години до 20.00 години працівниками поліції в присутності двох понятих у сумці, яка малась при собі у ОСОБА_7 , виявлено та вилучено поліетиленовий пакет, в якому знаходились 55 патронів, які згідно з висновком судової балістичної експертизи № 20/3.1/537 від 15.09.2017 року є військовими калібром 7,62 мм патронами зразка 1943 року та призначені для стрільби з бойової нарізної вогнепальної зброї: автоматів «АК-47», та їх модифікацій, ручних кулеметів «РКК», «РККС», карабінів «СКС» та інших, є боєприпасами та придатні до стрільби, які ОСОБА_7 носив і зберігав при собі без передбаченого законом дозволу.
13.09.2017 року приблизно о 13.00 годині ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з умислом, спрямованим на відкрите викрадення чужого майна, а саме майна ОСОБА_11 , з корисливих мотивів, прийшли до квартири АДРЕСА_5 , де шляхом обману, представившись працівниками газової служби, попросили зайти всередину вказаної квартири, в якій мешкає ОСОБА_11 , начебто з метою перевірки газової плити, не повідомляючи йому своїх справжніх намірів, тим самим шляхом обману умисно проникли до вказаної квартири, у якій шляхом погрози застосування насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_11 , вимагали у нього грошові кошти та інші матеріальні цінності. Перевіривши квартиру та не виявивши грошей, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 умисно відкрито незаконно, всупереч волі потерпілого, заволоділи телевізором «SHARP LC-42SH7T-BK», серійний номер 010104569, вартість якого за висновком товарознавчої експертизи № 225 від 16.09.2017 року складає 7900 грн., завдавши майнову шкоду потерпілому ОСОБА_11 у вказаному розмірі.
Після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з викраденими майном зникли та в подальшому розпорядилися ним на свій розсуд.
Не погоджуючись з вказаним вироком, прокурор Тернівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор зазначає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Прокурор зазначає, що суд першої інстанції безпідставно перекваліфікував дії обвинувачених з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 186 КК України та призначив обвинуваченим м`яке покарання.
Вказує, що судом першої інстанції було-досліджено висновок судової трасологічної експертизи № 20/4.6/560 від 20.09.2017 року. Не отримавши прямого посилання ідентифікованих відбитків пальців, вилучених з кухонного ножа з особами обвинувачених, суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку, що вказаний висновок експерта підтверджує лише факт знаходження обвинувачених у квартирі потерпілого та жодним чином не підтверджує факт погрози потерпілому ножем.
З вказаними висновками суду першої інстанції апелянт не погоджується, оскільки з дослідницької частини висновку трасологічної експертизи № 20/4.6/560 від 20.09.2017 року вбачається, що на аркуші паперу в три ряди, наклеєні п`ятнадцять відрізків липкої стрічки. Під відрізками липкої стрічки барвником синього кольору проставлено номери від «1» до «15» та виконано пояснювальні рукописні написи: «Сліди пальців рук вилучені під час ОМП кв. АДРЕСА_5 » в тому числі 12, 13 - з ножа, який в кухонній кімнаті (12 - з рукоятки ножа, 13 - з леза).
Виходячи з викладеного, прокурор вважає доведеним факт того, що сліди № 12, 13 вилучені з ножа, мають розміри 12 мм і 45 мм, 12 мм і 41 мм, відповідно. При цьому у вказаному висновку, експерт вказує на те, що слід з розмірами 12 мм і 31 мм залишений безіменним пальцем руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Слід з розмірами 12 мм і 25 мм для ідентифікації за ним особи (осіб) непридатний.
Тобто слід № 12 з розмірами 12 мм і 31 мм наклеєний на липку стрічку з розмірами 12 мм і 45 мм залишений безіменним пальцем ОСОБА_8 на рукоятці ножа.
Апелянт вказує, що вказане свідчить про вчинення обвинуваченими саме кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
Крім того, на думку апелянта судом проігноровано свідчення потерпілого, зокрема його вказівку на погрозу застосування насильства обвинуваченим ОСОБА_7 у зв`язку з демонстрацією ножа.
Також прокурор зазначає, що суд першої інстанції не врахував те, що під час судових дебатів, після промови прокурора, обвинувачений ОСОБА_7 під тиском доказів змінив свою позицію часткового визнання вини, визнав себе винним повністю у вчиненні кримінально правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 України, розкаявся, просив суворо не карати.
Не врахував суд першої інстанції і ту обставину, що під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, за участю захисника, обвинувачені при допиті слідчим суддею визнали себе винними повністю та вказували на те, що погрожували фізичною розправою із застосуванням ножа потерпілому ОСОБА_11 , що відображено в ухвалах про обрання запобіжних заходів, які також були досліджені судом під час розгляду кримінального провадження.
Потерпілий ОСОБА_11 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, про поважні причини свого неприбуття не повідомив, у зв`язку з чим, з урахуванням думки учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності потерпілого, відповідно до вимог ст. 405 КПК.
При апеляційному розгляді прокурор ОСОБА_9 просила апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисник ОСОБА_10 при апеляційному розгляді заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши доповідь судді, думку учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Згідно ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції, крім інших, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є:
1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню;
2) застосування закону, який не підлягає застосуванню;
3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту;
4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіряючи вирок суду першої інстанції в частині перекваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 186 КК України в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.
Як убачається з вироку суду першої інстанції, прокурор ОСОБА_6 підтримав обвинувачення та наполягав на тому, що кваліфікація дій ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 187 КК України та кваліфікація дій ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, є правильною та доведеною повністю доказами обвинувачення, наданими суду.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не приділив належної уваги тому, що при грабежі поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого або з погрозою застосування такого насильства, основним об`єктом посягання виступає власність, і незважаючи на те, що у момент вчинення грабежу відбувається вплив на потерпілого, однак він є незначним. Натомість, за загальним визначенням розбій, як злочин проти власності це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства. Головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим. При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є характер застосованого до потерпілого насильства або погрози, як способу заволодіння чужим майном, при розбої воно є небезпечним для життя чи здоров`я, а при грабежі така небезпека відсутня.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 з метою незаконного заволодіння майном потерпілого застосовували до нього психічне насильство, що виразилось у висловленні погроз, чого не заперечували ні самі засуджені, ані потерпілий. При цьому ОСОБА_7 і ОСОБА_8 не погоджувались лише з тим, що при висловленні погроз вони застосовували ніж.
Таким чином, встановивши за результатами судового розгляду факт погрози та визнавши недоведеним застосування ножа, суд першої інстанції дійшов висновку, що така погроза не була небезпечною для життя та здоров`я потерпілого, а тому перекваліфікував дії ОСОБА_7 і ОСОБА_8 з ч. 3 ст. 187 на ч. 3 ст. 186 КК.
Разом із тим, дійшовши відповідного висновку, суд першої інстанції не дав оцінку тому, що реальність погрози в кожному випадку залежить від суб`єктивного сприйняття її потерпілим з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження.
Зважаючи на те, що в даному випадку двоє фізично здорових чоловіків з метою незаконного заволодіння майном, погрожуючи застосуванням насильства, здійснили напад на потерпілого ОСОБА_11 1934 року народження, який вдома перебував сам і в силу свого похилого віку (83 роки) фізично не здатний був чинити опір нападникам та протистояти насильству, об`єктивних підстав недовіряти йому та вважати, що під час висловлення погроз фізичної розправи потерпілий не сприймав такі погрози реальними та небезпечними для свого життя чи здоров`я, суд першої інстанції у вироку не навів. Як і не зазначив чому, поклавши в основу вироку показання потерпілого в частині погрози застосування щодо нього фізичного насильства, суд першої інстанції не врахував його показань в частині суб`єктивного сприйняття потерпілим такої погрози.
Таким чином, колегія суддів вважає, що за встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження, положення ч. 3 ст. 186 КК по відношенню до ОСОБА_7 і ОСОБА_8 застосовані неправильно, що призвело в тому числі до невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особам обвинувачених внаслідок м`якості.
За таких обставин, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підлягає скасуванню через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність незастосування ч. 3 ст. 187 КК, та м`якість покарання, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції інстанції, в ході якого слід врахувати наведене та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Якщо при новому розгляді не буде встановлено інших обставин, які можуть вплинути на юридичну оцінку дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , то з урахуванням вже встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правову кваліфікацію вчиненого за ч. 3 ст. 186 КК слід вважати неправильною у зв`язку з незастосуванням закону про більш тяжкий злочин, а призначене обвинуваченим покарання м`яким.
Крім того, на адресу Дніпровського апеляційного суду від прокурора Тернівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_6 надійшли клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів. Свої клопотання прокурор мотивує тим, що обвинувачений ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до особливо тяжких видів злочину, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від семи до дванадцяти років, обвинувачений не працює, не навчається, не має постійного джерела доходів, а також тяжке кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 263 КК України, що свідчить про те, що перебуваючи на свободі ОСОБА_7 буде продовжувати займатися злочинною діяльністю, а вчинення корисливих кримінальних правопорушень є джерелом доходу обвинуваченого. Вказує, що є достатні підстави для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки є наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинення іншого кримінального правопорушення.
Також зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, через сім днів після звільнення з місць позбавлення волі вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до особливо тяжких видів злочину, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від семи до дванадцяти років, обвинувачений не працює, не навчається, не має постійного джерела доходів, що свідчить про те, що перебуваючи на свободі ОСОБА_8 буде продовжувати займатися злочинною діяльністю, а вчинення корисливих кримінальних правопорушень є джерелом доходу обвинуваченого. Вказує, що є достатні підстави для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки є наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинення іншого кримінального правопорушення.
Посилається на те, що застосування до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу не здатне забезпечити відворотність вчинення ними інших кримінальних правопорушень.
Заслухавши думку прокурора ОСОБА_9 , в підтримку клопотання, думку обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисника ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення клопотання прокурора, перевіривши доводи клопотання та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора підлягають задоволенню з таких підстав.
На всіх етапах кримінального провадження строк дії запобіжного заходу у виді тримання особи під вартою, повинен перебувати під контролем суду (справа ЄСПЛ «Mamedova v. Russia»).
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Колегія суддів враховує, що періодичний судовий контроль (у порядку ст. 331 КПК України) забезпечує дотримання прав обвинуваченого чи особи, яка бере участь у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру, згідно зі ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині реалізації права на забезпечення періодичного контролю за законністю застосування запобіжного заходу в судовому провадженні, в тому числі - на стадії апеляційного провадження.
Колегія суддів вважає, що на даний час не зник ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 інкримінується вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, а відтак знаходячись на волі вони можуть вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Враховуючи те, що строк дії обраного обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спливає, та з врахуванням ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 177, 178, 508 КПК України, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України підлягають задоволенню, оскільки на момент апеляційного розгляду не змінилися підстави та обставини, на підставі яких їм обирався та продовжувався вищевказаний запобіжний захід, а більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , тому він підлягає продовженню до підготовчого судового засідання, але не більше ніж на 60 діб.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Тернівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2017 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Запобіжний захід ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити у вигляді тримання під вартою до проведення судом першої інстанції підготовчого судового засідання, але не більше ніж на 60 днів.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4