У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в приміщенні суду у закритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року у кримінальному провадженні № 120 161 000 300 122 70 від 14 жовтня 2016 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Переяслав - Хмельницький Київської області, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:
-14.06.1999 Баришевським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 141 КК України 1960 року на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 30.07.2002 Переяслав-Хмельницьким міськ-районним судом Київської області за ч. 1 ст. 115, 71 КК України на 14 років позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 153, ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 153, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року засуджені:
- ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі, за ч. 1 ст. 153 КК України на 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 152 КК України на 7 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 187 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна та на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначено остаточне покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;
- ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 153 КК України на 4 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 187 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна та на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначено остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
За вироком суду, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 визнані винними у вчиненні кримінальних правопорушень за наступних обставин.
Так, 18 вересня 2016 року, приблизно о 08 год. 30 хв., обвинувачений ОСОБА_5 , знаходячись в номері готелю Лама на вул. Братиславська, 14-Б, в м. Києві разом з ОСОБА_11 побачив, що у останньої є мобільний телефон, після чого у обвинуваченого ОСОБА_5 винник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, що належить ОСОБА_11 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_5 з корисливих спонукань, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, та скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_11 заснула, забрав мобільний телефон Lenovo А6010, ІМЕІ НОМЕР_1 , вартістю 989,76 грн., який знаходився поруч на ліжку та грошові кошти в сумі 200 грн., які знаходилися в сумочці потерпілої, які поклав до своєї кишені, тим самим повторно таємно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_11 , спричинивши останній матеріальної шкоди на загальну суму 1.189 грн.
Після цього, обвинувачений ОСОБА_5 з викраденим майном з місця скоєння злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд.
Крім того, 14 жовтня 2016 року, приблизно о 00 год. 30 хв., обвинувачений ОСОБА_5 знаходячись в номері готелю на АДРЕСА_4 разом з ОСОБА_12 побачив, що у останньої є золоті вироби та мобільний телефон, після чого у обвинуваченого ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна,що належить ОСОБА_12 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_5 з корисливих спонукань, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, та скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_12 заснула, розстібнув золотий ланцюжок на шиї останньої вагою 6г., вартістю 7.000 грн. разом із золотим кулоном 1,5 г., вартістю 2.000 грн., зняв золоті сережки вагою 3 г., вартістю 5.000 грн., зняв з фаланги пальців золоту обручку вагою 3 г., вартістю 3.000 грн. та золоту обручку вагою 4 г., вартістю 6.000 грн., та забрав мобільний телефон Lenovo, вартістю 3.000 грн., які поклав до своєї кишені, тим самим повторно таємно викрав чуже майно, яке належить потерпілій ОСОБА_12 , спричинивши останній матеріальної шкоди на загальну суму 26.000 грн.
Після цього обвинувачений ОСОБА_5 з викраденим майном з місця скоєння злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд.
Крім того, 26 грудня 2016 року, приблизно о 05 год. 00 хв., обвинувачений ОСОБА_5 , знаходячись в номері готелю Придеснянський на вул. Шевченко в м. Чернігів разом з ОСОБА_13 побачив, що у останньої є золоті вироби та мобільний телефон, після чого у обвинуваченого ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, що належить ОСОБА_13 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_5 з корисливих спонукань, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, та скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_13 заснула, розстібнув золотий ланцюжок на шиї останньої вагою 6 г., вартістю 6.000 грн. разом із золотим кулоном у вигляді знаку зодіаку Овен вагою 1,3 г., вартістю 1.500 грн. та золотим хрестиком вагою 0,98 г., вартістю 1.350 грн.; зняв сережки золотистого кольору з металу вартістю 100 грн.; зняв з фаланги пальців золоту обручку вагою 2,08 г., вартістю 2.220 грн., золоту обручку вагою 1,6 г., вартістю 1.700 грн. та золоту обручку вагою 1,3 г., вартістю 1.520 грн., які поклав до своєї кишені, після чого, забрав мобільний телефон Престіжіо 4044 чорного кольору вартістю 1.400 грн., в якому знаходилася сім-картка мобільного оператору Лайф вартістю 25 грн., який знаходився у сумочці потерпілої, тим самим повторно таємно викрав чуже майно, яке належить потерпілій ОСОБА_13 , спричинивши останній матеріальної шкоди на загальну суму 15.815 грн.
Після цього обвинувачений ОСОБА_5 з викраденим майном з місця скоєння злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд.
Крім того, 16 січня 2017 року, приблизно о 02 год. 00 хв., обвинувачений ОСОБА_5 , знаходячись в парку Дружби народів по пр. Ватутіна в м. Києві на задньому сидінні автомобіля Chevrolet Lacetti білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , в якому поруч сиділа потерпіла ОСОБА_10 , переслідуючи мету задоволення статевої пристрасті неприродним способом та зґвалтування почав погрожувати останній застосувати фізичне насильство в разі невиконання його вимоги щодо вступу з ним у статеві зносини неприродним способом, на що остання відмовилась.
Після чого, обвинувачений ОСОБА_5 , не збираючись припиняти свої злочинні дії, з метою подолання волі ОСОБА_10 до опору, застосував до неї фізичне насильство, що виразилось у здавлені руками шиї потерпілої, чим спричинив їй фізичний біль та з погрозою застосування фізичного насильства, що виразилось у висловленні погрози знівечення обличчя у разі відмови вступити у статеві зносини неприродним способом з ним, яку остання сприйняла як реальну.
Здолавши таким чином волю потерпілої ОСОБА_10 до опору, обвинувачений ОСОБА_5 проти її волі задовольнив статеву пристрасть з останньою неприродним способом (оральним).
Крім того, 16 січня 2017 року, приблизно о 02 год. 15 хв., обвинувачений ОСОБА_5 , будучи особою, яка вчинила злочин, передбачений ст. 153 КК України, знаходячись в парку Дружби народів по пр. Ватутіна в м. Києві на задньому сидінні автомобіля Chevrolet Lacetti білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , в якому поруч сиділа потерпіла ОСОБА_10 , переслідуючи мету зґвалтування та задоволення статевої пристрасті природним способом скориставшись тим, що опір ОСОБА_10 був подоланий раніше застосованим до неї насильством, та продовжуючи погрожувати застосовувати фізичне насильство, будучи особою, яка вчинила злочин, передбачений ст. 153 КК України, вступив з останньою в статеві зносини природнім способом проти її волі.
Крім того, 16 січня 2017 року, приблизно о 02 год. 00 хв., обвинувачений ОСОБА_5 , знаходячись в парку Дружби народів по пр. Ватутіна в м. Києві на задньому сидінні автомобіля Chevrolet Lacetti білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , в якому поруч сиділа зґвалтована ОСОБА_10 , вступив у злочинну змову з обвинуваченим ОСОБА_7 здійснити напад на ОСОБА_10 з метою заволодіти золотим ланцюжком із золотою підвіскою, які висіли на шиї останньої.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, переслідуючи корисливу мету, обвинувачений ОСОБА_5 за передньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_7 із погрозою застосування насильства небезпечного для життя до потерпілої ОСОБА_10 предметом схожим на ніж, який був направлений до шиї останньої, у грубій формі наказали їй зняти з себе золотий ланцюжок вагою 5,7 г., вартістю 6.064 грн. разом із золотою підвіскою вагою 0,46 г., вартістю 489 грн., на що остання виконала їх вимогу, так як ОСОБА_10 , будучи напередодні зґвалтованою обвинуваченим ОСОБА_5 , сприйняла реальну загрозу своєму життю.
Після чого, обвинувачений ОСОБА_5 заволодів грошовими коштами ОСОБА_10 в сумі 2.500 грн., які знаходилися у сумочці останньої, тим самим обвинувачений ОСОБА_5 разом з обвинуваченим ОСОБА_7 вчинили напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Після чого, обвинувачений ОСОБА_5 спільно з обвинуваченим ОСОБА_7 з викраденим майном з місця злочину зникли та розпорядилися ним на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди на зальну суму 9.053 грн.
Крім того, 16 січня 2017 року, приблизно о 02. год. 40 хв., обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись в парку Дружби народів по пр. Ватутіна в м. Києві на задньому сидінні автомобіля Chevrolet Lacetti білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , в якому поруч сиділа потерпіла ОСОБА_10 , переслідуючи мету задоволення статевої пристрасті неприродним способом почав погрожувати останній застосувати насильство небезпечне для життя предметом схожим на ніж, направлений в живіт ОСОБА_10 в разі невиконання його вимоги щодо вступу з ним у статеві зносини неприродним способом, яку остання сприйняла як реальну.
Здолавши таким чином волю потерпілої до опору обвинувачений ОСОБА_7 проти її волі задовольнив статеву пристрасть з останньою неприродним способом (орально).
Крім того, 20 січня 2017 року, приблизно о 14 год. 00 хв., обвинувачений ОСОБА_7 зустрівся із обвинуваченим ОСОБА_5 за місцем проживання останнього, а саме біля будинку АДРЕСА_5 . Під час спілкування обвинувачений ОСОБА_5 повідомив обвинуваченому ОСОБА_7 , що він має умисел на відкрите, повторне викрадення чужого майна (грабіж), з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, оскільки напередодні він познайомився із жінкою на інтернет-сайті знайомств Мамба.
Після цього обвинувачений ОСОБА_5 запропонував обвинуваченому ОСОБА_7 допомоги йому у скоєнні вказаного злочину, на що останній погодився та вони розподілили ролі у злочині між собою.
Цього ж дня, приблизно о 17 год. 00 хв., обвинувачений ОСОБА_5 , маючи на меті умисел, спрямований на відкрите, повторне викрадення чужого майна (грабіж), з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, діючи згідно попередньої змови та розподіленими ролями із обвинуваченим ОСОБА_7 на автомобілі марки Chevrolet Lacetti білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , приїхали до ТЦ Городок, який знаходиться неподалік станції метро Петрівка м. Києві, де забрали ОСОБА_14 , з якою обвинувачений ОСОБА_5 познайомився на інтернет-сайті знайомств Мамба.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите, повторне викрадення чужого майна (грабіж), з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, обвинувачений ОСОБА_7 , діючи згідно попередньої змови та розподіленими ролями з обвинуваченим ОСОБА_5 20 січня 2017 року, приблизно о 21 год. 00 хв., разом з ОСОБА_14 на автомобілі марки Chevrolet Lacetti білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 ,прибули до лісу поблизу С/Т Дніпро у с. Старі Петрівці Вишгородського району Київської області, де у вказаному автомобілі відкрито, повторно заволоділи грошовими коштами в сумі 1.000 грн., ювелірними виробами із золота, а саме: золотою обручкою вагою 5 г., вартістю 6.000 грн., золотою обручкою вагою 5 г. з діамантом, вартістю 10.000 грн., золотим браслетом вагою 20 г., вартістю 25.000 грн., золотим ланцюгом вагою 30 г., вартістю 40.000 грн., золотим хрестиком вагою 10 г., вартістю 50.000 грн.; мобільним телефоном марки Samsung Galaxy J7 золотистого кольору, вартістю 6.500 грн., в якому знаходилася сім-картка мобільного оператору Київстар вартістю 25 грн., на рахунку якої було 50 грн., сім-карткою мобільного оператору Водафон, вартістю 25 грн., на рахунку якої було 200 грн. та картою пам?яті 16 Гб, вартістю 150 грн.; та хутряною шубою з нутрії чорного кольору, вартістю 6.500 грн., чим завдали потерпілій ОСОБА_14 матеріальної шкоди на загальну суму 145.450 гривень.
Після цього обвинувачений ОСОБА_7 разом з обвинуваченим ОСОБА_5 залишили ОСОБА_14 в лісі поблизу С/Т Дніпро у с. Старі Петрівці Вишгородського району Київської області та зникли у невідомому напрямку на вказаному автомобілі. Викраденим майном вони розпорядились на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_14 матеріальної шкоди.
Не погоджуючись з вироком Деснянського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року обвинувачений ОСОБА_5 та в його інтересах захисник ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_7 та в його інтересах захисник ОСОБА_8 подали апеляційні скарги до Апеляційного суду міста Києва.
Так, в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок Деснянського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року щодо нього скасувати та направити матеріали кримінального провадження в суд першої інстанції для повторного розгляду в іншому складі суду.
Обвинувачений ОСОБА_5 зазначає щодо своєї незгоди: з призначеною йому мірою покарання; невірною кваліфікацією, на його думку, дій за ч. 2 ст. 185 КК України, які органами досудового слідства та судом першої інстанції були кваліфіковані як грабіж за ч. 2 ст. 186 КК України без будь-якого обґрунтування; визнання його- ОСОБА_5 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 153 КК України тільки на основі показань потерпілої, без наявності показань сторонніх свідків. Вважає також обвинувачений, що його дії за ч. 2 ст. 187 КК України також невірно кваліфіковані, оскільки насправді він вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України.
Всі допущені вище порушення в ході досудового розслідування, як зазначає обвинувачений ОСОБА_5 , і призвели до винесення незаконного та необ`єктивного рішення судом першої інстанції.
В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 висунута аналогічна вимога щодо скасування вироку Деснянського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції.
На обґрунтування апеляційних вимог, захисник ОСОБА_6 , посилаючись на приписи ст. 409 КПК України, вважає, що судом першої інстанції допущено такі істотні порушення вимог процесуального закону, які є підставою для скасування судового рішення, а саме: порушено правило підсудності, судове засідання здійснено за відсутності потерпілих, яких належним чином не повідомлено про дату, час і місце судового засідання тощо.
Щодо порушення правил підсудності, то захисник ОСОБА_6 зазначає, що відповідно до обвинувального акту серед трьох злочинів однакових за тяжкістю, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , останнім за часом є злочин, вчинений на території Вишгородського району Київської області, а отже вчинений не на території Деснянського району м. Києва, а тому і не підсудний Деснянському районному суду м. Києва.
Зазначає захисник ОСОБА_6 і про те, що більшість судових засідань у даному провадженні здійснено за відсутності потерпілих, яких не було належним чином повідомлено про дату та часу судового розгляду, всупереч тому, що журнали судових засідань в більшості своїй містять неправдиву інформацію щодо належного оповіщення потерпілих.
Підсумовуючи, сторона захисту вказує, що здійснення судового розгляду з порушенням правил підсудності та неналежним викликом потерпілих в судові засідання є безумовною підставою вважати, що вирок суду є необґрунтованим та незаконним, а вказані порушення не можуть бути усунені судом апеляційної інстанції, що дає підстави для скасування вироку з направленням провадження на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Деснянського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року, поставлений щодо нього, скасувати через істотне порушення кримінального процесуального закону, норм матеріального та процесуального права та ухвалити новий вирок, яким його виправдати у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 153, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, зазначаючи при цьому, що його було засуджено за вчинення злочинів, які він не вчиняв.
В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , поставлена вимога щодо скасування вироку Деснянського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Сторона захисту вважає вказаний вирок незаконним, необґрунтованим, невмотивованим; висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження; сам вирок постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Захисник ОСОБА_8 вважає, що посилання судом першої інстанції як на доказ винуватості ОСОБА_7 , а саме: на протоколи прийняття заяв потерпілої ОСОБА_10 від 16.01.2017, 24.01.2017, 09.03.2017; протоколи пред`явлення особи для впізнання від 24.01.2017, протоколи проведення слідчого експерименту від 31.01.2017 - містять істотні суперечності, які судом усунуті не були, без належного обґрунтування їх прийняття та дачі оцінки.
Вважає захисник ОСОБА_8 , що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 відсутній склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 та ч. 1 ст. 153 КК України, за відсутності належних доказів вини обвинуваченого, а щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 187 КК України, то захисник вважає, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України, при тому, що сам обвинувачений ОСОБА_7 до вчиненого відноситься критично, визнає провину та щиро кається в цьому.
Захисник ОСОБА_8 вказує на і те, що потерпіла ОСОБА_10 під час судового засідання - 07 серпня 2017 року не приводилась до присяги та не попереджалась про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань, що, в свою чергу, підтверджується відсутністю в матеріалах кримінального провадження тексту присяги та безпосередньо журналом судового засідання, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке і перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, оскільки суд у вироку посилається на показання потерпілої, в тому числі отриманих в судовому засіданні, - з порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Зазначає захисник і про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не відповідає особі обвинуваченого, за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, і висновок суду щодо визначення саме такої міри покарання - є немотивований, оскільки судом першої інстанції не враховані ступінь суспільної небезпеки, тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, критичне ставлення останнього до вчиненого ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме - щире каяття та молодий вік обвинуваченого.
Ухвалою судді судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва від 17 серпня 2018 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 відкрито апеляційне провадження, а ухвалою від 20 серпня 2018 року закінчено підготовку та призначено розгляд провадження на 13 вересня 2018 року, а потім на 18 жовтня, 22 листопада, 29 листопада та 10 грудня 2018 року.
Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах ліквідовано Апеляційний суд міста Києва та Апеляційний суд Київської області і утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.
Приписами ч. 6 ст. 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів регламентовано, що у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно- територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті Голос України повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.
Згідно опублікованого в газеті Голос України № 185 (6940) повідомлення, Київський апеляційний суд розпочав свою роботу 03 жовтня 2018 року.
На виконання вимог Закону України Про судоустрій і статус суддів кримінальні провадження, які оскаржені в апеляційному порядку, були перереєстровані в Київському апеляційному суді з проведенням їх автоматизованого розподілу між суддями цього суду.
На підставі протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2018 року, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_7 передані на розгляд колегії суддів, у складі головуючого судді - ОСОБА_1 , суддів колегії - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які продовжили розгляд провадження у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 319 КПК України.
Потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 про дату, час та місце розгляду провадження повідомлені належним чином.
Їх неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційних скарг щодо скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, пояснення прокурора та потерпілої ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обгрунтованим, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Приписами ст. 370 КПК України задекларована законність, вмотивованість та обґрунтованість судового рішення.
Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні та достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як указують положення ст. 84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд установлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження і підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є, зокрема, показання.
Нормою ст. 86 КПК України задекларовано, що доказ визнається допустимим, якщо його отримано у порядку, встановленому цим Кодексом.
На недопустимий доказ не може послатися суд при ухваленні судового рішення.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 353 КПК України, допит потерпілого проводиться з дотриманням правил, передбачених ч.ч. 2, 3, 5-14 ст. 352 КПК України, частина друга якої передбачає обов?язкове приведення цього учасника кримінального провадження до присяги.
Проте, з матеріалів кримінального провадження, носія інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовано перебіг судового засідання, не слідує, що потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 були приведені до присяги.
Водночас, показання вказаних потерпілих були покладені в основу обвинувального вироку судом першої інстанції, що є неприпустимим, оскільки показання потерпілих із-за недодержання процедури їх допиту не можна визнати допустимими доказами у провадженні.
Усунути це порушення у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості, оскільки клопотання про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження ніхто з сторони захисту, що подали апеляційні скарги, не заявив.
За наведеним, колегія суддів приходить до висновку про те, що вирок судом першої інстанції було ухвалено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому він підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції у відповідності з приписами ст.ст. 412, 415 КПК України.
При цьому, заслуговують на увагу і доводи сторони захисту щодо порушення правил підсудності, які також є безумовною підставою для скасування вироку суду і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, які підлягають дослідженню під час здійснення судового провадження згідно з вимогами розділу IV КПК України в іншому складі суду.
Призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права, як наголошується в ч. 2 ст. 415 КПК України, вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, як про те, зокрема серед іншого, поставили питання в апеляційних скаргах захисники та обвинувачені.
За наведеним, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню.
Скасовуючи вирок та призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання щодо запобіжного заходу, залишеного обвинуваченому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили у виді тримання під вартою.
Окремих клопотань щодо обрання//зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 не надходило.
Захисник ОСОБА_6 у вирішенні цього питання поклався на розсуд суду, вважаючи за можливе змінити його на більш м?який, без обґрунтування своєї позиції.
Приймаючи рішення про скасування вироку суду та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про необхідність продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, виходячи за наступного.
Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 331 КПК України, вішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, за наслідками розгляду якого, суд своєю вмотивованою ухвалою може продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що не може перевищувати двох місяців.
За приписами статті 177 КПК України, підставою як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.
Згідно положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, а також інші обставини зазначені в законі.
Як указує норма ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, що жоден із більш м?яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
У рішеннях Європейського суду з прав людини означено, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.
Як убачається з матеріалів провадження стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 153, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 187 КК України, санкції двох останніх передбачають можливість призначення покарання до 10 років позбавлення волі.
ОСОБА_5 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності.

Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, провадження щодо яких перебуває на розгляді в Оболонському районному суді м. Києва.

За наведеним є підстави вважати про наявність ризиків ОСОБА_5 переховуватися від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків, а тому запобіжний захід саме у виді тримання під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 .
Вказані ризики були враховані при обранні та продовженні запобіжного заходу, які на даний час не зменшилися, а тому подальше тримання під вартою ОСОБА_5 є виправданим, вік і стан здоров?я якого не перешкоджають його триманню під вартою, за відсутності даних про це.
Підстав для застосування до ОСОБА_5 більш м?якого запобіжного заходу не вбачається.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року у кримінальному провадженні № 120 161 000 300 122 70 від 14 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 153, ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України, та ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 153, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України, - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Обраний в даному провадженні обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжити на 60 діб, тобто до 07 лютого 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3