№ 1-кп/755/323/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув у судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009143 від 02.10.2018 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сільце, Іршавського району, Закарпатської області, громадянина України, українця, без освіти, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

особи, стосовно якої передбачається

застосування примусових

заходів медичного характеру ОСОБА_3 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 02 жовтня 2018 року, у період часу, приблизно з 18 години 00 хвилин до 21 години 00 хвилин, за адресою: м. Київ, вул. Садова, 25, у приміщенні будинку № 41, вживав алкогольні напої разом зі своїм знайомим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та в ході вживання алкогольних напоїв, між ними виник словесний конфлікт, під час якого, ОСОБА_7 словесно ображав ОСОБА_3 , у якого, на ґрунті неприязних відносин з ОСОБА_7 , виник злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті останньому. Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_7 , дочекавшись доки останній ляже спати та засне, ОСОБА_3 , приблизно о 21 годині 00 хвилин, у вказаному місці, керуючись мотивом злості, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді настання смерті ОСОБА_7 , прикривши його простирадлом сплячого, взяв до рук молоток, яким умисно заподіяв останньому декілька ударів в область голови, спричинивши своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 смерть на місці події.
Згідно з висновком експерта № 120/2267/2, яка проведено з 27.10.2018 року-07.12.2018 року, при дослідженні трупа ОСОБА_7 виявлена відкрита черепно-мозкова травма (18 забійних ран в області обличчя ліворуч та на лівій бічній поверхні волосяної частини голови, багатоскалковий перелом кісток склепіння і основи черепа).До смерті ОСОБА_7 призвела відкрита черепно-мозкова травма у вигляді розтрощення голови.
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 209 від 29.11.2018 року: у період часу, до якого відноситься правопорушення, ОСОБА_3 виявляв ознаки легкої розумової відсталості (олігофренія в ступені вираженої дебільності) зі значними поведінковими порушеннями (згідно з МКХ-10, шифр F 70.1), за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час, ОСОБА_3 виявляє ознаки легкої розумової відсталості (олігофренія в ступеню вираженої дебільності) зі значними поведінковими порушеннями (згідно з МКХ-10, шифр F 70.1). За своїм психічним станом, на теперішній час, ОСОБА_3 не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Розумова відсталість у ОСОБА_3 спостерігається з дитинства. За своїм психічним станом ОСОБА_3 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показав, що 02 жовтня 2018 року він перебував у слідчо-оперативній групі та заступив на добове чергування. Після 21 години 00 хвилин, йому по радіостанції повідомили про ознаки злочину, вчиненого на Русанівських садах у м. Києві та в подальшому, було прийнято рішення про виїзд на місце події і він разом з водієм, оперативним працівником та спеціалістом приїхали на місце події, де зустріли жінку ромської національності, яка їм повідомила, що почула крики та те, що там когось вбили. Він з поліцейськими проїхав до будинку, котрий їм показала жінка, де виявили занедбаний приватний будинок і оглянули територію. Коли вони піднялись на другий поверх, то побачили ОСОБА_3 у стані сильного алкогольного сп`яніння, котрий тримав у руках пляшку з горілкою, погано тримався на ногах, тому, ними було прийнято рішення про застосування кайданок. Він пішов далі оглядати приміщення, де по коридору були нежилі приміщення. Потім, він зайшов до кімнати, в якій на столі була запалена свічка та стояли склянки з горілкою і продуктами харчування. Коли він оглянув кімнату, то виявив на ліжку під ковдрою невідомого раніше йому чоловіка, на якому були сліди бурого кольору, які були й на ковдрі, стіні, подушці та предметі, схожому на молоток, котрий стояв біля ліжка. ОСОБА_3 відразу сказав їм, що бив померлого молотком. У подальшому, було встановлено особу загиблого та ОСОБА_3 . Зокрема, свідок показав, що ОСОБА_3 сам повідомив, що вбив людину та повідомив, що вони з померлим разом розпивали алкогольні напої, а раніше вони разом відбували покарання у місцях позбавлення волі, й у ОСОБА_3 на загиблого була образа за минуле, потім вони почали сваритись і на цьому ґрунті у них виник конфлікт, а потім він вбив потерпілого.
Під час судового розгляду ОСОБА_3 вказував, що вину визнає, а в подальшому свою позицію щодо обвинувачення чітко не сформулював та пояснення не надав.

Так, відповідно до ст. 513 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
Дослідивши всі наявні докази в їх сукупності, вина ОСОБА_3 повністю підтверджується показаннями свідка ОСОБА_8 та письмовими документами, а саме: протоколом огляду місця події (трупа) від 02.10.2018 року; протоколом огляду місця події від 02.10.2018 року; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 03.10.2018 року; протоколом проведення слідчого експерименту від 03.10.2018 року; висновком експертного дослідження № 2267/2 від 07.12.2018 року; висновком експертного дослідження № 240-МК від 29.11.2018 року; висновком експертного дослідження № 902 від 10.10.2018 року; висновком експертного дослідження № 1863 від 10.10.2018 року; висновком експертного дослідження № 1483 від 09.11.2018 року; висновком експертного дослідження № 120/2267/2 від 07.12.2018 року; висновком експерта № 361 від 08.11.2018 року; постановою про визнання предметів речовими доказами в кримінальному провадженні від 11.12.2018 року; висновком судово-психіатричної експертизи № 209 від 29.11.2018 року.

Таким чином, ОСОБА_3 своїми умисними діями вчинив вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України.

У судовому засіданні прокурор просив клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити з підстав, зазначених у клопотанні.

Захисник ОСОБА_9 зазначив, що не заперечує щодо задоволення клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру.

ОСОБА_3 , у судовому засіданні, свою думку з приводу клопотання про застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру, висловити не зміг.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 209 від 29.11.2018 року, вбачається наступне: 1. у період часу, до якого відноситься правопорушення, в скоєнні якого ОСОБА_3 підозрюється (02.10.2018 р.), він виявляв ознаки легкої розумової відсталості (олігофренія в ступеню вираженої дебільності) зі значними поведінковими порушеннями (згідно з МКХ-10, шифр F70.1), за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Розумова відсталість у ОСОБА_3 спостерігається з дитинства; За своїм психічним станом у період часу, до якого відноситься правопорушення, у скоєнні якого ОСОБА_3 підозрюється (02.10.2018 року), він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; На теперішній час ОСОБА_3 виявляє ознаки легкої розумової відсталості (олігофренія в ступеню вираженої дебільності) зі значними поведінковими порушеннями (згідно з МКХ-10, шифр F70.1). за своїм психічним станом на теперішній час ОСОБА_3 не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом. Розумова відсталість у ОСОБА_3 спостерігається з дитинства; На теперішній час у ОСОБА_3 не виявлено клінічних ознак алкоголізму та наркоманії; На теперішній час ОСОБА_3 не потребує проведення протиалкогольного та протинаркоманічного лікування; На теперішній час у ОСОБА_3 не виявлено ознак психічного захворювання, пов`язаного із вживанням алкоголю та наркотичних речовин; ОСОБА_3 притаманні такі психологічні особливості, як: виражена недостатність інтелектуально-мнестичної діяльності, нестійкість уваги, обмежений світогляд та коло інтересів, бідний словниковий запас, конформність, значна емоційна неврівноваженість, порушення вольових процесів та критичних здатностей, механізмів прийняття рішень, планування власних дій; У період часу, до якого відноситься діяння, в якому він підозрюється, поведінка ОСОБА_3 визначалась наявним у нього розладом психічної діяльності.

З огляду на вище приведені докази, належність і допустимість яких ніким не спростована, суд приходить до висновку про те, що саме ОСОБА_3 було вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, яке було скоєне останнім у стані неосудності, тому він повинен бути госпіталізований до психіатричної установи для проходження примусового лікування.

Відповідно до ст. 19 КК України, осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру. Не підлягає покаранню особа, яка вчинила злочин у стані осудності, але до постановлення вироку захворіла на психічну хворобу, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. До такої особи за рішенням суду можуть застосовуватися примусові заходи медичного характеру, а після одужання така особа може підлягати покаранню.

Згідно зі ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили злочин у стані неосудності, види примусових заходів медичного характеру визначені ст. 94 КК України.

Відповідно до роз`яснень п.п. 5, 15 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», розглядаючи справи про застосування примусових заходів медичного характеру, суди повинні враховувати, що такі заходи, як надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, госпіталізація до психіатричного закладу зі звичайним, посиленим або суворим наглядом, передбачені ст. 94 КК України, можуть застосовуватися до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння (злочини) в стані неосудності (обмеженої осудності) або вчинили злочини в стані осудності чи обмеженої осудності, але до постановлення вироку або під час відбування покарання захворіли на психічну хворобу, що позбавляє їх можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними. Судам потрібно мати на увазі, що тимчасовий розлад психічної діяльності особи, який позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними, що настав після вчинення злочину (як до постановлення вироку, так і під час відбування покарання), також може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру, а суд при визначенні виду психіатричного закладу, в який слід помістити психічно хворого, має виходити як з його психічного стану, так і характеру скоєного ним суспільно-небезпечного діяння і тому з урахуванням цих вимог, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 потребує тримання його у психіатричному закладі та лікуванні в умовах суворого нагляду.

Крім того, як вбачається з наявних матеріалів, відносно ОСОБА_3 постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 липня 2006 року вже застосовувалися заходи медичного характеру лікування в психіатричній лікарні із суворим наглядом (обвинувачення було пред`явлено за ч. 1 ст. 115 КК України).

Заслухавши думки сторін кримінального провадження, враховуючи висновок судово-психіатричного експерта № 209 від 29.11.2018 року, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 на даний час потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Відповідно до ч. 2 ст. 513 КПК України, суд, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно-небезпечне діяння у стані неосудності, або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369-372, 392, 395, 512, 513 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про застосування ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сільце, Іршавського району, Закарпатської області, громадянина України, українця, без освіти, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворий наглядом.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до Київської міської психоневрологічної лікарні № 3, за адресою: Київська обл., Васильківський р-н, смт Глеваха, вул. Павлова, 7 залишити без змін та вважати його продовженим до набрання ухвалою законної сили.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити прокурору, захиснику та ОСОБА_3 .

Суддя: