Ухвала
Іменем України
17 грудня 2018 року

м. Київ
справа № 320/9468/17

провадження № 51-10286 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької області на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 06 вересня 2018 року щодо ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и в:
За вироком Мілітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 лютого 2018 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Долинське Мелітопольського р-ну Запорізької обл., жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого там само, в силу ст. 89 Кримінального кодексу України (далі КК) не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 310 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
За вироком суду ОСОБА_4 засуджено за те, що він наприкінці червня 2017 року, маючи умисел на незаконне вирощування конопель, перебуваючи за місцем свого тимчасового проживання ( АДРЕСА_2 ) на присадибній ділянці виявив 760 рослин конопель, за якими почав доглядати. 17 серпня 2017 року о 09:30 працівники поліції під час проведення огляду вищевказаного домоволодіння на присадибній ділянці виявили та вилучили рослини коноплі у кількості 760 штук, які згідно з висновком експерта №18-100від 18 серпня 2017 року містять психотропні речовини та є рослинами з роду коноплі.

Апеляційний суд Запорізької області ухвалою від 06 вересня 2018 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 залишив без зміни.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, ставить вимогу про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_4 і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), оскільки було не повною мірою враховано доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного застосування положень ст. 75 КК та невиправданої м`якості призначеного ОСОБА_4 покарання.
Перевіривши доводи в касаційній скарзі та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла такої думки.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК, за обставин, зазначених у вироку, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі прокурором не оспорюються.
Із долученої до касаційної скарги копії вироку районного суду вбачається, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_4 проводився відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК, оскільки засуджений повністю визнав свою вину, погодився з правильністю кваліфікації своїх дій за обставин, установлених досудовим розслідуванням; не оспорювали фактичних обставин кримінального правопорушення як засуджений, так і прокурор.

Що стосується доводів прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і м`якість призначеного ОСОБА_4 покарання у зв`язку з його звільненням на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

За змістом статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення та повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК в разі, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Зазначених вимог закону суд дотримався.
Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого, який в силу ст. 89 КК не судимий, задовільно характеризується за місцем проживання, на обліках лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття, його правдиві та послідовні показання, активне сприяння розкриттю злочину та відсутність обставин, які обтяжують покарання, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання в розмірі, передбаченому санкцією частини статті, за якою його визнано винним, та про можливість його звільнення від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК.
Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення ним нових злочинів.
Апеляційний суд переглянув кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора та постановив мотивовану ухвалу, якою визнав вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_4 покарання законним та обґрунтованим, а саме покарання таким, що повною мірою відповідає вимогам ст. 65 КК. При цьому доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, зокрема ті, на які прокурор посилається в касаційній скарзі, були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, який мотивовано їх спростував.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та повною мірою відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування ухвали апеляційного суду, в провадженні не встановлено.
Враховуючи викладене, а також відсутність у касаційній скарзі прокурора переконливих доводів на обґрунтування невиправданої м`якості призначеного ОСОБА_4 покарання, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення цієї скарги.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Запорізької області на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 06 вересня 2018 року щодо ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3