КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
представників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , про арешт майна.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення належним чином не доведено відповідності арештованого майна критеріям ст. 98 КПК України, що позбавляє можливості для накладення на нього арешту з метою збереження речових доказів, як просить про це слідчий у поданому клопотанні.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою призначити в суді першої інстанції новий судовий розгляд клопотання слідчого про арешт майна. Так, апелянт не погоджується з висновками слідчого судді з приводу відсутності підстав вважати вилучене в ході обшуку майно речовим доказом, оскільки вважає, що доводи клопотання слідчого і додані до нього матеріали містять достатньо розумних підстав і підозр вважати, що це майно може бути використано як доказ у кримінальному провадженні № 0000101.

На апеляційну скаргу прокурора представником ТОВ «ПРІОРИТЕТ ПРО» адвокатом ОСОБА_7 були подані заперечення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, думку представників, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, в ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається, в тому числі, і з метою збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом.
Чинним кримінальним процесуальним законом покладено на сторону, яка звертається до суду з клопотанням про арешт майна, обов`язок доведення викладених у клопотанні обставин.
При цьому, арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коле є сукупність підстав і підозр вважати, що таке майно може бути використано як доказ злочину.

Разом з тим, слідчий, звертаючись до суду з клопотанням про арешт майна, яке було вилучене 19 липня 2018 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , вказаних вимог закону не дотримався
Як вбачається з наданих суду матеріалів, Білоцерківським ВП ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000101 від 10 квітня 2018 року, за ч. 2 ст. 190 КК України.
Згідно доводів клопотання слідчого, 06 квітня 2018 року до Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області надійшла заява Громадської організації «Ліга громадського контролю» про вчинення за попередньою змовою групою осіб шахрайських дій щодо громадянина ОСОБА_11 та заволодіння коштами останнього при реалізації продукції, яка не відповідає дійсності, виготовленої ТОВ «Смак Продакшн».
10 квітня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000101 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України.
При цьому, згідно витягу з ЄРДР ОСОБА_11 на території м. Біла Церква придбав три мішки крохмалю картопляного та яєчного виробництва ТОВ «Смак Продакшн» неналежної якості, тобто продукції, яка має ознаки фальсифікації, а тому в діях невідомих осіб вбачаються ознаки складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
19 листопада 2018 року в ході досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду проведено обшук нежитлових приміщень будинку АДРЕСА_1 в ході якого виявлено та вилучено у ОСОБА_12 предмети та речі, які визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 000010.
Також, слідчим було подано клопотання про арешт майна вилученого майна з метою збереження речових доказів.

Проте, ні з доводів клопотання слідчого, ні з доданих до нього матеріали не вбачається яке відношення вилучене у ОСОБА_12 за адресою АДРЕСА_1 , майно має відношення до тих подій, які сталися в м. Біла Церква, зокрема, що вони є матеріальними об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом, що вказує на відсутність розумних підстав і підозр вважати це майно доказом злочину.

Відповідно до вимог закону, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в тому числі і арешт майна, має неухильно дотримуватися вимог закону.
Стороною обвинувачення, в розумінні вимог ст. 173 КПК України, не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні слідчий, зокрема не надано відомостей, які б давали підстави вважати, що вилучене в ході обшуку приміщення за адресою:АДРЕСА_1 , що відповідно до даної норми закону є підставою для відмови в задоволенні цього клопотання.

У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, подана апеляційна скарга, за викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , про арешт майна, залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не
підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/728/2019 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_13
Доповідач: ОСОБА_1