Справа № 206/968/19
1-кп/206/176/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря с/з ОСОБА_2
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро, угоду про визнання винуватості від 30.01.2019 у кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000092 від 30.01.2019 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 204 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченої ОСОБА_3
захисника-адвоката ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

14.02.2019 до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з прокуратури м. Києва надійшов обвинувальний акт та угода про визнання винуватості по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000092 від 30.01.2019 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 204 КК України.
В підготовчому судовому засіданні прокурор, обвинувачена та захисник-адвокат вважали, що угода про визнання винуватості підлягає затвердженню судом.
Суд ознайомившись з угодою про визнання винуватості та вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши надані матеріали кримінального провадження вважає, що слід відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості, з таких підстав.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:
1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;
2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;
3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;
4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;
5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;
6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.
Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод" від 11 грудня 2015 року N 13 зазначено: "За наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень:
а) затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або
б) відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення. При цьому, зокрема в останньому випадку, слід неухильно дотримуватися вимог закону щодо відкриття сторонами кримінального провадження одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.
Як вбачається з узгодженого сторонами угоди покарання, сторони погоджуються, на призначення покарання у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Сторони також погоджуються із необхідністю застосування судом на підставі ст.ст.96-1, 96-2 КК України спеціальної конфіскації (примусового безоплатного вилучення) предметів злочину та засобів його вчинення.
Однак у вказаній угоді сторони зазначають, що вилучені в ході обшуку жовті ємності приблизним об`ємом 7 тонн в кількості 3 шт., ємність об`ємом 4 тонни, мірник 750 літрів, металевий резервуар об`ємом 5 тон, металеві ємності з знадвору об`ємом 60 тонн в кількості 3 шт., бочка синього кольору ємністю 10 тонн з водою, 2 металеві жовті ємності об`ємом 7 тонн, ємність об`ємом 20 тонн, 2 парові котли, обладнання для виготовлення фальсифікованої продукції, які залишені на відповідальне зберігання повернути захиснику-адвокату ОСОБА_5 .
Згідно зі ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.
Пунктом четвертим частиною першою ст. 96-2 КК України, встановлено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
З огляду на викладене, суд відзначає, що узгоджене сторонами покарання в частині застосування ст.ст. 96-1,96-2 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання і порядку його визначення, а відтак не можуть бути повернуті захиснику-адвокату ОСОБА_5 , відповідно до узгодженого покарання.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до зазначеної угоди про визнання винуватості вбачається, що злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 кваліфікується за ч. 1 ст. 204 КПК України, тобто незаконне зберігання з метою збуту підакцизного товару спирту етилового, а саме в редакції дії закону від 23.11.2018.
Однак, з наданої угоди про визнання винуватості, судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення у вересні 2018 року, таким чином дії останньої слід вірно кваліфікувати у редакції закону від 18.02.2016 за ч. 1 ст. 204 КК України, тобто як незаконне зберігання з метою збуту підакцизного товару алкогольних напоїв.
Окрім того, судом встановлено, що відповідно до наданої угоди про визнання винуватості ОСОБА_3 приблизно у вересні 2018, реалізуючи злочинний намір, направлений на незаконне зберігання з метою збуту спирту етилового, придбала у невстановлених слідством осіб незаконно виготовлені алкогольні напої в кількості: спирт етиловий в кількості 27 655 літрів, однак така кваліфікуюча ознака, як «придбання», взагалі відсутня в кваліфікації дій останньої.
Угода про визнання винуватості укладена прокурором є виключно однією умовою для підозрюваного це беззастережно визнати свою провину в суді.
Таким чином, угода, в даному випадку, не відповідає за метою укладення інтересам суспільства, оскільки спрямована винятково на задоволення приватного інтересу підозрюваної щодо пом`якшення покарання.
За таких умов у затверджені угоди потрібно відмовити, та повернути кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000092 від 30.01.2019 прокурору прокуратури м. Києва для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
Повертаючи кримінальне провадження прокурору, суд бере до уваги, що угода була укладена під час досудового розслідування, клопотання прокурора, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення, не надійшло.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ст. 472, 468-478, 474, 372, КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у затверджені угоди про визнання винуватості укладеної від 30 січня 2019 між прокурором прокуратури м. Києва та підозрюваною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000092 від 30.01.2019.
Закрити судове провадження у кримінальному провадженні на підставі угоди та повернути матеріали кримінального провадження прокурору прокуратури м. Києва враховуючи, що угода була укладена на стадії досудового розслідування.
Ухвала в частині повернення обвинувального акту може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1