Справа № 462/3097/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/60/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 462/3097/18 з участю,
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 04.01.2018 року,

встановила:
цією ухвалою, обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0000064 від 06.09.2017 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, повернуто прокурору.

На дану ухвалу прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таку у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та повернути обвинувальний акт до того ж суду на новий розгляд у підготовчому засіданні.

Вказані судом підстави для повернення обвинувального акту не є перешкодою для призначення судового розгляду та не тягнуть за собою прийняття рішення про його повернення прокурору. Під час підготовчого судового засідання, суд першої інстанції вдався до оцінки тих обставин, які мають бути досліджені під час судового розгляду обвинувального акту по суті.
Крім цього, суд не взяв до уваги те, що основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, являється встановлені правила безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, а життя, здоров`я особи другорядним.
Разом з тим, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони вказаного кримінального правопорушення є наявність суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень особі, що підтверджується зібраними в ході досудового розслідування матеріалами, зокрема за результатами проведеної судово-медичної експертизи, з`ясовано що у малолітньої ОСОБА_9 діагностовано «перелом правої ключиці», який підтверджений рентгенологічно. Вказана травма утворилась від дії тупого предмету, можливо від виступаючих частин салону маршрутного автобуса, та могла виникнути 06.09.2017 під час дорожньо-транспортної пригоди.
Водночас, в ході досудового розслідування законні представники-батьки малолітньої ОСОБА_9 - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , діючи всупереч інтересам малолітньої, подали заяву про те, що відмовляються від участі у кримінальному провадженні та їх допиті в якості потерпілих.
Враховуючи наведене, у органу досудового розслідування була відсутня можливість залучення батьків малолітньої ОСОБА_9 до кримінального провадження у якості її законних представників, а тому відомості стосовно них, як представників малолітньої потерпілої не зазначено в обвинувальному акті.
В той же час, аналогічну заяву ОСОБА_10 та ОСОБА_11 подали до суду та така досліджувалася в ході підготовчого судового засідання 04.01.2019 року.
Водночас, в розумінні чинного Кримінального кодексу України, зокрема ст.286 КПК України, ОСОБА_9 є потерпілою, оскільки внаслідок порушення ОСОБА_7 правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом їй спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Відповідно до вимог Глави 36 КПК України злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , за ч.1 ст.286 КК України, не відноситься до категорії злочинів кримінальне провадження у яких здійснюється у формі приватного обвинувачення, а відтак відсутність претензій у осіб, яким завдана цим правопорушенням шкода, не може тягнути за собою закриття кримінального провадження.
Окрім цього, в ході досудового розслідування залучено представника ТзОВ «Міра і К» в якості потерпілого не помилково, а на підставі поданої ним 01.12.2017 року заяви про заподіяння, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, матеріальної шкоди.
Відтак, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки він складений, затверджений та підписаний уповноваженими кримінальним процесуальним законом особами, до обвинувального акта додані реєстр матеріалів досудового розслідування та розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, обвинувальний акт містить відомості визначені п.п. 1-9 ч.2 ст.291 КПК України, та при розгляді такого суд мав відомості про відмову законних представників ОСОБА_9 бути потерпілими у кримінальному провадженні, а також їх анкетні дані.
Суд першої інстанції, виносячи 01.04.2019 ухвалу про повернення обвинувального акту прокурору, лише зазначив про відсутність відомостей про реального потерпілого, однак не зазначив можливий спосіб усунення виявлених недоліків, не визначив строк для усунення таких тощо.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Обвинувачений ОСОБА_7 подав на апеляційну скаргу прокурора заперечення, в якому просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Вважає, що ухвала Залізничного районного суду міста Львова від 04.01.2019 року про повернення прокурору обвинувального акту є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а апеляційна скарга прокурора такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Системний аналіз положень кримінального процесуального законодавства свідчить, що обвинувальний акт є результатом оцінки прокурором отриманих протягом досудового розслідування доказів вчинення кримінального правопорушення, які будуть перевірені судом в межах судового розгляду. Тому він має містити деталізований опис фактичних обставин кримінального правопорушення, який дозволить суду прийняти рішення про призначення судового розгляду на підставі цього обвинувального акта.
Як вбачається із диспозиції ч.1 ст. 286 КК України, кримінальна відповідальність настає у разі порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Звідси випливає, що потерпілим у цьому злочині може бути виключно фізична особа.
В обвинувальному акті у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000064 від 06.09.2017 року за ознаками кримінального правопорушення ч.1 ст. 286 КК України, прокурор, формулюючи обвинувачення зазначив: ОСОБА_7 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Однак при цьому в обвинувальному акті потерпілими зазначено юридичну особу ТзОВ «Міра і К» та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є малолітньою. Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що юридична особа як така по своїй природі не може зазнавати тілесних ушкоджень. Відтак, юридична особа не може бути потерпілою від злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
Разом з цим, згідно з ч.ч.1-3 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
Відповідно до ч.7 ст.55 КПК України якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.
Положення цієї частини не поширюються на провадження, яке може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого (кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення).
Згідно ч.1 ст.59 КПК України якщо потерпілим є неповнолітня особа або особа, визнана в установленому законом порядку недієздатною чи обмежено дієздатною, до участі в процесуальній дії разом з нею залучається її законний представник.
Відтак, ні малолітня ОСОБА_9 , ні її законні представники ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не подавали заяву про вчинення щодо ОСОБА_9 кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілої, а слідчий, прокурор письмової згоди від законних представників про залучення їх дочки ОСОБА_9 у кримінальному провадження як потерпілої не отримали.
Даний факт підтверджується заявою законних представників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 поданої до Залізничного районного суду м.Львова.
Тому ОСОБА_9 не є потерпілою у даному кримінальному провадженні, а ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 не визнані законними представникам неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 ї
Факт того, що ОСОБА_9 не визнана потерпілою у даному кримінальному провадженні підтверджуються і реєстром матеріалів досудового розслідування, оскільки згідно ч.1 ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом.
Таким чином, прокурор формулюючи обвинувачення, зазначив відомості про особу, яка у даному кримінальному провадженні не є потерпілої. Це, в свою чергу, тягне за собою невідповідність обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000064 від 06.09.2017 року за ознаками кримінального правопорушення ч.1 ст. 286 КК України вимогам ст. 291 КПК України.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, Залізничний районний суд міста Львова, не здійснював дослідження та оцінку фактичних обставин кримінального правопорушення, як про це зазначає у апеляційній скарзі прокурор, а лише перевіряв обвинувальний акт на відповідність вимогам, встановленим ст. 291 КПК України.
Вважає, що недоліки обвинувального акта неможливо усунути в ході судового розгляду, оскільки їх усунення можливе шляхом вчинення додаткових дій, зокрема слідчих (розшукових) дій, для чого необхідно достатньо часу.
Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та виступ його захисника ОСОБА_8 , які заперечили проти апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Згідно частини 4 статті 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Вимоги до обвинувального акту викладені у ст. 291 КПК України.

За результатами проведеного підготовчого судового засідання суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність повернення обвинувального акта прокуророві в зв`язку з невідповідністю обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, а саме в такому неправомірно визнано потерпілими юридичну особу та неповнолітню особу, останню без подачі відповідної заяви, при цьому всупереч вимогам ст.59 КПК України, не вказано законних представників неповнолітнього потерпілого.

Також колегія суддів вважає, що обвинувальний акт не містить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та є незрозумілим, на що суд першої інстанції не звернув увагу.
Так в обвинувальному акті за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, що є банкетною нормою закону, прокурор, формулюючи обвинувачення стосовно ОСОБА_7 у порушенні вимог п.п. 12.3, 12.4 «Правил дорожнього руху», вказав номери пунктів правил та не відобразив їх змісту. Крім цього з обвинувального акту не зрозуміло, яким чином та в який спосіб потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження, перебуваючи на час ДТП в рейсовому автобусі.
Даний факт, на думку колегії суддів, не дає можливості суду першої інстанції призначити обвинувальний акт до розгляду та спростовує доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що в обвинувальному акті викладено всі фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора є необґрунтованою та такою, що не містить правових підстав для скасування судового рішення.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, допущено не було.
Ухвала суду першої інстанції є законною й підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги немає.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:
Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 04 січня 2019 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000064 від 06.09.2017 року, стосовно ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4