Ухвала
іменем України
30 січня 2019 року

м. Київ
справа № 359/10276/15-к

провадження № 51- 250 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 7 листопада 2018 року стосовно засудженого ОСОБА_5 ,
встановив:
За вироком Бориспільського міськрайонного суду Київського області від 22 серпня 2018 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва та жителя АДРЕСА_1 , визнано винуватим та засудженим за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК.

Згідно з вироком міськрайонного суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він в середині лютого 2015 року близько 18:00, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , відігнувши руками двері металевого контейнера поблизу ділянки АДРЕСА_2 , проникли всередину, звідки таємно викрали належні ОСОБА_7 електропилку «Boch», дрель «Boch», лобзик «Boch» та розпорядившись зазначеним майном на власний розсуд, спричинили потерпілій майнову шкоду на суму 4667, 00 грн.

Крім цього, ОСОБА_5 в кінці лютого 2015 року близько 18:00, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , проникли всередину недобудованого офісного приміщення по АДРЕСА_3 , шляхом пошкодження врізного замку вхідних металопластикових дверей, звідки таємно повторно викрали дві батареї по 7 секцій та одну батарею на 10 секцій, що належать потерпілій ОСОБА_8 , та розпорядившись зазначеним майном на власний розсуд, спричинили останній майнову шкоду на суму 4 594 грн.
Після цього, ОСОБА_5 9 березня 2015 року близько 22:00, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , шляхом вільного доступу до недобудованого офісного приміщення за вищевказаною адресою, через пошкоджені ними же металопластикові двері при попередньому злочині, таємно повторно викрали чугуну батарею на 20 секцій, та розпорядившись зазначеним майном на власний розсуд, спричинили матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_8 на суму 3 828 грн.
Також 11 березня 2015 року близько 22:00, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , шляхом зламу фомкою замку на вхідних дверях до підвального приміщення по АДРЕСА_3 , також подальшого зламу тією ж фомкою замку дверей частини підвального приміщення, яке належить потерпілій ОСОБА_9 , звідки таємно повторно викрали велосипед марки «Ардіс», та розпорядившись зазначеним майном на власний розсуд, спричинили потерпілій майнову шкоду на суму 1 500 грн.
Київський апеляційний суд ухвалою від 7 листопада 2018 року вирок залишив без змін.
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_4 просить на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. На його думку, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, оскільки суд не навів підстав, з яких апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 в частині доводів останнього про відсутність у мотивувальній частині вироку Бориспільського міськрайонного суду Київського області від 22 серпня 2018 року стосовно ОСОБА_5 формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, визнано необґрунтованою.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_5 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 3 ст. 185 КК у касаційній скарзі не оспорюється.
Як убачається із змісту касаційної скарги, прокурор вказуючи на істотні порушення апеляційною інстанцією вимог кримінального процесуального закону, не зазначає які саме порушення, з огляду на положення ст. 412 КПК, були допущені цим судом та які перешкодили чи могли перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є підставами для його скасування відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу.
Фактично суть доводів касаційної скарги прокурора зводиться до того, що судом першої інстанції, на її думку, усупереч вимог ст. 374 КПК не викладено формулювання обвинувачення, визнаного цим судом доведеним, та такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені цим судом, не були усунуті судом апеляційної інстанції при перегляді вказаного вироку за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_10 .
Однак ці доводи не можна визнати прийнятними.
Як убачається з доданої до касаційної скарги копії вироку Бориспільського міськрайонного суду Київського області від 22 серпня 2018 року, суд першої інстанції сформулював обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК, визнане доведеним, яке відповідає обвинуваченню, пред`явленого стороною обвинувачення, при цьому зазначив місце, час, спосіб вчинення, наслідки, форму вини і мотиви кримінального правопорушення, навів докази, які безпосередньо дослідив у судовому засіданні з дотриманням вимог ч. 3 ст. 349 КПК, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання та призначивши покарання в межах, визначених санкцією ч. 3 ст. 185 КК, обґрунтував висновок про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства на підставі положень ст. 75 КК.

Аналогічний за змістом довід прокурора про відсутність в мотивувальній частині вказаного вироку формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, був предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції, який надав вичерпну відповідь, належним чином обґрунтував своє рішення з наведенням докладних мотивів, з яких апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 було залишено без задоволення, а вирок місцевого суду - без зміни, зазначивши, що попри певні недоліки стилю викладення, судом сформовано в мотивувальній частині вироку обвинувачення відповідно до ст. 374 КПК, визнане доведеним. Окрім цього, апеляційним судом було зазначено про відсутність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при постановленні судового рішення судом першої інстанції, які були б безумовною підставою для його зміни чи скасування.
Ухвала апеляційного суду є належно обґрунтованою і за змістом відповідає вимогам статей 370,419 КПК, у ній наведено відповідні мотиви постановлення ухвали судом апеляційної інстанції і положення закону, яким він керувався.
Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів законність рішення апеляційного суду та вмотивованість його висновків з питань істотного порушенням вимог кримінального процесуального закону прокурор ОСОБА_4 у касаційній скарзі не навела, і таких даних із змісту судового рішення не вбачається.
З огляду на викладене касаційна скарга прокурора та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення, а тому колегія суддів вважає необхідним відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 7 листопада 2018 року стосовно засудженого ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3