Справа № 192/1481/18
Провадження № 1-в/201/340/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

представника виправної колонії ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в режимі відеоконференції клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ Новомосковського району Дніпропетровської області, засудженого вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України, за сукупністю вироків до остаточного покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, якому, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано строк попереднього ув`язнення з 25 травня 2016 року по 16 грудня 2016 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 , який відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)» МЮУ, про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 року, по якому засуджений на даний час вже відбув 2/3 частини строку покарання.

Засуджений ОСОБА_6 просив суд задовольнити клопотання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки він вже відбув дві третини строку покарання, однак адміністрація виправної колонії відмовляє йому у цьому, а тому він був вимушений звернутись з власним клопотанням до суду.

Захисник підтримав клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та наполягав на його задоволенні.

Прокурор, а також представник виправної колонії у судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, пославшись на необґрунтованість такого клопотання з огляду на те, що засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а отже не зробив для себе належних висновків від своєї протиправної поведінки.

Вислухавши думки учасників судового провадження, а також дослідивши матеріали подання, суд приходить до таких правових висновків.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.

Як зазначено у довідці по особовій справі засудженого ОСОБА_6 , останній почав відбувати покарання з моменту його попереднього ув`язнення 25 травня 2016 року та на даний час дійсно відбув 2/3 частини строку покарання.

При цьому, згідно характеристики на засудженого, ОСОБА_6 : за період перебування у слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав; за період перебування у виправній колонії ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)» МЮУ характеризувався посередньо, на виробництві установи не працевлаштований, допустив одне порушення режиму утримання, за що мав одне стягнення, а також мав три заохочення. Крім цього, засуджений ОСОБА_6 у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, спальне місце утримує у чистості і порядку, має охайний зовнішній вигляд, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, самостійно виконує роботи із самообслуговування, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, не допускає порушень пожежної безпеки і безпеки праці, не бере особистої участі в організації виховних заходів, у реалізації програм диференційованого виховного впливу, а також у роботі самодіяльних організацій.

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення від 28 серпня 2018 року засуджений ОСОБА_6 має три заохочення подяки від 20 липня 2017 року, 01 листопада 2017 року, 26 січня 2018 року. За порушення режиму утримання засуджений мав одне стягнення у вигляді суворої догани від 17 липня 2018 року.

Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить з такого.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, участі у самодіяльних організаціях засуджених, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених.

Згідно наявних в особовій справі характеристик, засуджений за весь період відбування покарання характеризується посередньо, не працевлаштований на виробництві установи, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи та робіт із благоустрою установи ставиться не завжди сумлінно, не бере особисту участь в організації виховних заходів, що проводяться в установі, а також у реалізації програм диференційованого виховного впливу.

Таким чином, після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, суд приходить до висновку про неможливість умовно-дострокового звільнення останнього від відбування покарання, оскільки своє виправлення ОСОБА_6 не довів сумлінною поведінкою і ставленням до праці, при цьому лише сам факт того, що останній фактично відбув 2/3 призначеного покарання не може свідчити про його виправлення та наявність підстав для умовно-дострокового звільнення, оскільки долучені до клопотання матеріали, що характеризують засудженого, не відображають процесу його виправлення та ставлення до вчиненого злочину і праці.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару та виправлення засуджених, а також і запобігання вчиненню ними нових злочинів. Однак враховуючи, що ОСОБА_6 раніше був неоднократно засуджений за вчинення умисних корисливих злочинів та вчиняв суспільно-небезпечні діяння повторно, слід вважати, що досягнення вказаних цілей у даному випадку неможливе до закінчення призначеного судом строку покарання, оскільки за основу визначення мінімально необхідної частини строку, після відбуття якої можливе застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, покладено тяжкість вчиненого злочину, форма вини, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, повторність злочинів, вид покарання, яке відбуває засуджений, а також той факт, що особа раніше звільнялась умовно-достроково від відбування покарання.

Отже, судом враховано те, що ОСОБА_6 засуджений за скоєння умисних корисливих злочинів, один з яких відноситься до середнього ступеня тяжкості, а інший до тяжкого, при цьому останній раніше був неоднократно судимий за вчинення аналогічних суспільно-небезпечних діянь, проте належних для себе висновків не зробив та вчиняв нові умисні злочини, а отже, така поведінка засудженого, на думку суду, свідчить про відсутність належних висновків у останнього щодо своєї поведінки для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

З урахуванням зазначених обставин, суд не може визнати поведінку засудженого як сумлінну, так як останній характеризується посередньо та не був працевлаштуваний на виробництві установи, разом з цим фактичне відбуття засудженим певної частини покарання не надає безумовного права на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства і має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Однак ОСОБА_6 не зробив для себе належних висновків, а отже не став на шлях виправлення, у зв`язку з чим суд вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення, а тому клопотання засудженого задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись, ст. 81 КК України, ст.ст. 537-539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня проголошення ухвали суду, а засудженим у той же строк з моменту вручення її копії.

Головуючий-суддя: ОСОБА_1