Справа № 697/691/18
Провадження № 1-кп/697/13/2019
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2019 р.

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Канів, Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,-

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України,

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про наступне:

І. Формулювання обвинувачення, висунуте ОСОБА_4 та визнане судом доведеним

ОСОБА_4 , 10.02.2018року, близько 07.30 год., перебуваючи в приміщенні приймального відділення Канівської ЦРЛ, що розташована по вул. Успенська 15 в м. Каневі Черкаської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, підійшовши із-заду до потерпілого ОСОБА_6 наніс йому один удар кулаком в потилицю, в результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді травми голови зі струсом головного мозку, травматичного набряку, садна м`яких тканин шиї, травматичного набряку та крововиливу м`яких тканин лівої кисті, що згідно з висновком судово-медичної експертизи № 02-01/350 від 06.03.2018 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Він же, ОСОБА_4 , 10.02.2018 близько 07.48 години, перебуваючи в приміщенні приймального відділення Канівської ЦРЛ, що розташована по вул. Успенська, 15 в м. Каневі Черкаської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс потерпілому ОСОБА_7 один удар кулаком правої руки в область правого ока, в результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді травми голови зі струсом головного мозку, травматичним набряком обличчя справа, травми правого ока з травматичним набряком правої параорбітальної ділянки та набряком сітківки, що згідно з висновком судово-медичної експертизи № 02-01/351 від 06.03.2018 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

II. Пояснення учасників кримінального провадження

У ході судового розгляду справи ОСОБА_4 визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні та пояснив, що 10.02.2018 близько 07 години ранку він перебував в м.Канів, біля магазину «АТБ», де в нього виник конфлікт з таксистом, який відмовлявся везти його додому. В ході конфлікту, таксист почав рух в той час, коли його нога залишилась поза автомобілем на землі і, як наслідок цього, дверцятами авто йому травмовано ногу. Вийшовши з авто, він одразу викликав працівників поліції та швидкої допомоги. Під час спілкування з працівниками лікарні, останні примусово посадили його в автомобіль швидкої, також поряд сів працівник поліції та вони поїхали до Канівської ЦРЛ. В швидкій, він намагався зняти дану ситуацію на телефон, однак працівник швидкої, який сидів спереду ОСОБА_6 , вибив у нього з рук телефон та почав ображати нецензурними словами. Запевняє, що в цей час між ними був лише словесний конфлікт, тілесних ушкоджень ніхто не наносив. Приїхавши до Канівської ЦРЛ, під час розмови з тим же працівником швидкої в них знову виник конфлікт. Після чого, він зі своїм мобільним телефоном підійшов ближче до ОСОБА_6 та почав знімати його ще ближче, в результаті чого останній схопив його за руку та почав штовхати до кушетки. Після цих дій, він вдарив кулаком правої руки ОСОБА_6 в потилицю, після чого вони разом впали на підлогу, де працівники поліції розборонили їх. Піднявшись з підлоги, він почав запитувати у іншого працівника швидкої, який поряд з ним їхав в автомобілі швидкої до Канівської ЦРЛ ОСОБА_7 , про те чи бачив той, як його колега ОСОБА_6 в автомобілі швидкої вибив з рук мобільний телефон та ображав його. Однак, ОСОБА_7 говорив про те, що він нічого не бачив та, щоб всі запитання задавав працівникам поліції. Дана відповідь його обурила та він, не стримавшись вдарив його кулаком в область правого ока. У вчиненому щиро кається, але зазначає, що працівники швидкої допомоги самі провокували його на конфлікт. Цивільний позов не визнає, оскільки вважає його безпідставним.

Допитаний в судовому засіданні, як потерпілий ОСОБА_6 суду дав покази про те, що він працює фельдшером в Канівській ЦРЛ та 10.02.2018 року о 07 год. 01 хв. ранку до диспетчера лікарні надійшов виклик, що по вул. Г. Дніпра в м. Каневі, біля магазину «АТБ» автомобіль «таксі» збив людину і він в складі бригади № НОМЕР_1 разом із ОСОБА_7 та водієм ОСОБА_9 виїхали на виклик. По прибуттю на місце виклику, він помітив чоловіка біля машини «таксі», який представився ОСОБА_4 , який жалівся на те, що його збив автомобіль. На його думку, ОСОБА_4 перебував в стані алкогольного сп`яніння та постійно виражався нецензурною лайкою. У зв`язку із підозрою на струс головного мозку, його було доставлено до приймального відділення Канівської ЦРЛ. По дорозі, в автомобілі ОСОБА_4 наніс йому два удари в потилицю. У подальшому в приймальному відділенні ОСОБА_4 напав на нього із-заду та наніс ще удари по обличчю. Враховуючи все вищевикладене, потерпілий ОСОБА_6 наполягає на застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_4 найсуворішого покарання, яке передбачене санкцією статті, а також просить задовольнити заявлений ним цивільний позов в повному обсязі.

Допитаний в судовому засіданні, як потерпілий ОСОБА_7 суду дав покази про те, що він працює фельдшером в Канівській ЦРЛ та 10.02.2018 року о 07 год. 01 хв. ранку до диспетчера лікарні надійшов виклик, що по вул. Г. Дніпра в м. Каневі, біля магазину «АТБ» автомобіль «таксі» збив людину і він в складі бригади № НОМЕР_1 разом із ОСОБА_6 та водієм ОСОБА_9 виїхали на виклик. По прибуттю на місце виклику, біля машини «таксі» перебував чоловік, який представився, як ОСОБА_4 та жалівся на те, що його збив автомобіль. На його думку, ОСОБА_4 перебував в стані алкогольного сп`яніння та постійно виражався нецензурною лайкою. У зв`язку із підозрою на струс головного мозку, його було доставлено до приймального відділення Канівської ЦРЛ. По дорозі, в автомобілі ОСОБА_4 наніс його колезі ОСОБА_6 два удари в потилицю, а вже приймальному відділенні ОСОБА_4 напав на нього із-заду та поваливши на підлогу, наніс декілька ударів по обличчю. До того ж, в той час, коли поліцейський проводив опитування - ОСОБА_4 підбіг та вдарив його кулаком в ліве око. Враховуючи все вищевикладене, потерпілий ОСОБА_7 наполягає на застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_4 покарання у виді арешту, який передбачене санкцією статті, а також просить задовольнити заявлений ним цивільний позов в повному обсязі.

Допитана в судовому засіданні, як свідок ОСОБА_10 суду повідомила, що вона 10.02.2018 прийшла вранці на роботу та приймала зміну. ОСОБА_4 вже було доставлено працівниками швидкої допомоги у приймальне відділення. Також, у приймальному відділенні знаходилась мати ОСОБА_4 , яка його постійно заспокоювала і два працівники поліції. ОСОБА_4 вів себе агресивно, на її думку перебував у стані алкогольного сп`яніння та постійно виражався нецензурною лайкою. Тілесних ушкоджень ні у кого не бачила. У подальшому через деякий час, бачила ОСОБА_7 , який тримався за око та повідомив, що його вдарив ОСОБА_4 .

Допитана в судовому засіданні, як свідок ОСОБА_11 суду дала покази про те, що вона 10.02.2018 перебувала на добовому чергуванні та готувала документацію на передачу зміни. Близько 07.30 год. до приймального відділення лікарями швидкої допомоги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було доставлено ОСОБА_4 . Весь час ОСОБА_4 кричав та виражався нецензурною лайкою. ОСОБА_6 намагався його заспокоювати, однак ОСОБА_4 підскочив до нього та вдарив, в результаті чого ОСОБА_6 впав на підлогу. ОСОБА_4 наніс ОСОБА_6 один удар. Крім того, ОСОБА_4 намагався вдарити поліцейського, але між ними стояла мати ОСОБА_4 та не давала йому цього зробити.

Допитаний в судовому засіданні, як свідок ОСОБА_9 , суду дав покази про те, що він працює водієм на станції швидкої допомоги Канівської ЦРЛ та 10.02.2018 був виклик про те, що по вул. Г. Дніпра в м. Каневі, неподалік автовокзалу сталася ДТП: автомобіль «таксі» збив людину. По приїзду побачив ОСОБА_4 , який поводив себе неадекватно та постійно виражався нецензурною лайкою. У подальшому під час доставлення ОСОБА_4 до приймального відділення Канівської ЦРЛ, останній через віконце в автомобілі поліз битися до фельдшера ОСОБА_6 , який сидів поряд з ним на передньому сидінні та наніс йому один удар рукою в щелепу.

Допитана в судовому засіданні, як свідок ОСОБА_12 , суду дала покази про те, що вона являється матір`ю обвинуваченого ОСОБА_4 10.02.2018, близько 07 год. ранку до неї зателефонував син та повідомив про те, що в нього виник конфлікт з таксистом, а пізніше знову зателефонував та сказав, що його доставлено до Канівської ЦРЛ. Приїхавши до лікарні, побачила, сина роздратованого та намагалася його заспокоїти, однак ОСОБА_6 весь час його провокував, ображаючи нецензурними словами. Зазначає, що конфлікт виник в більшій мірі по вині працівників швидкої допомоги.

Допитаний в судовому засіданні, як свідок ОСОБА_13 , суду пояснив, що він є працівником поліції та 10.02.2019 прибув на виклик працівників Канівської ЦРЛ по факту ДТП по вул. Г. Дніпра в м. Каневі, неподалік автовокзалу. Зазначає, що на місці пригоди знаходився ОСОБА_4 , який вів себе агресивно, виражався нецензурною лайкою. В подальшому останнього було доставлено до Канівської ЦРЛ, де він в приймальному відділенні наніс тілесні ушкодження ОСОБА_6 та

ОСОБА_7 . Докази, які підтверджують пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення

Крім повного визнання вини самим обвинуваченим ОСОБА_4 у вчинених кримінальних правопорушеннях, які передбачені ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України, його вина підтверджується зібраними по справі доказами.

- по епізоду вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме: нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 ;

протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, згідно якого ОСОБА_6 заявив про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення 10.02.2018 близько 07 год. 30 хв. в приймальному відділенні Канівської ЦРЛ (а.с.158-159);

протоколом проведення слідчого експерименту від 06.03.2018 та фототаблицею до нього за участю потерпілого ОСОБА_6 , у ході якого останній показав як та за яких обставин ОСОБА_4 наніс йому легкі тілесні ушкодження (а.с.182-187);

протоколом проведення слідчого експерименту від 06.03.2018 та фототаблицею до нього за участю потерпілого ОСОБА_7 , у ході якого останній показав, як та за яких обставин ОСОБА_4 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_6 (а.с.188-192);

висновком судово-медичної експертизи № 02-01/350 від 20.03.2018, згідно якого у потерпілого ОСОБА_6 мали місце ушкодження у вигляді травми голови зі струсом головного мозку, травматичним набряком, садна м`яких тканин шиї, травматичним набряком та крововиливом м`яких тканин лівої кисті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (а.с.194-195);

- по епізоду вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а саме: нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 ;

протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, згідно якого ОСОБА_7 заявив про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення 10.02.2018 близько 07 год. 30 хв. в приймальному відділенні Канівської ЦРЛ (а.с.162);

протоколом проведення слідчого експерименту від 06.03.2018 та фототаблицею до нього за участю потерпілого ОСОБА_7 , у ході якого останній показав, як та за яких обставин ОСОБА_4 наніс йому удар кулаком правої руки в праву частину обличчя, тим самим спричинивши легкі тілесні ушкодження (а.с.188-192);

висновком судово-медичної експертизи № 02-01/351 від 20.03.2018, згідно якого у потерпілого ОСОБА_7 мали місце ушкодження у вигляді травми голови зі струсом головного мозку, травматичним набряком обличчя справа, травма правого ока з травматичним набряком правої параорбітальної ділянки та набряком сітківки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (а.с.197-198).

Крім того, відеозаписом з камери відеоспостереження Канівської ЦРЛ, який було переглянуто в судовому засіданні зафіксовано факт того, як ОСОБА_4 , перебуваючи в приймальному відділенні Канівської ЦРЛ наніс тілесні ушкодження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

До того ж, висновком комісії Черкаської станції швидкої медичної допомоги по перевірці дій медичних працівників Канівської підстанції Черкаської станції швидкої медичної допомоги під час обслуговування виклику до ОСОБА_4 10.02.2018, згідно якого дії працівників бригади Канівської підстанції Черкаської станції швидкої медичної допомоги під час обслуговування виклику до ОСОБА_4 10.02.2018, були правомірними та обґрунтованими, згідно локального клінічного протоколу «Черепно-мозкова травма».

IV. Висновки суду щодо доведеності вчинення ОСОБА_4 кримінальних

правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч. 2 ст. 125 КК України

Оцінивши всі докази у сукупності, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, дослідивши всебічно, повно й неупереджено всі обставини кримінального провадження, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях та кваліфікує його дії

- за ч.1 ст.125 КК України, як умисне нанесення легких тілесних ушкоджень;

- за ч.2 ст.125 КК України, як умисне нанесення легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

V. Призначення покарання

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р. звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У п. 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Вирішуючи питання про вид і міру покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості, особу винного, який раніше не судимий, вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, характеризується позитивно за місцем проживання.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриття кримінальних правопорушень.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст.67 КК України судом не встановлено.

Враховуючи зазначені обставини, особу обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає, що йому необхідно призначити покарання у виді штрафу.

На підставі ч.1 ст.70 КК України обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно визначити покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

VІ. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу слід задовольнити частково з таких підстав.

За ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ст. 56 КПК України потерпілі мають право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд враховує положення ст. 129 КПК України та бере до уваги доведеність підстав та розміру заявленого цивільного позову.

З приводу відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, суд керується нормами ЦК України та зазначає.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у тому числі: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Таким чином, будь-який факт протиправної поведінки щодо особи має наслідком отримання даною особою моральної шкоди, оскільки вона впевнена, що її права є непорушними (ст. 21 Конституції України).

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Виходячи із зазначених норм Конституції України та ЦК України, суд вважає, що потерпілий має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок протиправної поведінки обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Таким чином, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, судом з`ясовано, що за своїм характером кримінальні правопорушення, скоєні стосовно потерпілих, було спрямоване проти здоров`я особи, що є однією із важливіших цінностей та свобод людини охоронюваних державою.

Глибина фізичних та душевних страждань потерпілих, на думку суду, є значною та відчутною, але не критичною. Безперечно особи страждали, протиправні дії відносно них викликали зміни в їх морально-психологічному стані, що внесло в їх життя душевний та моральний дискомфорт, проте суду не надано доказів, що ці зміни досягли рівня клінічно значимих порушень їх психіки.

Визначаючи ступінь вини заподіювача, суд враховує, що порушення є умисним, оскільки пов`язане із завданням шкоди внаслідок фізичного насильства.

Виходячи із вищезазначеного, враховуючи обставини скоєного злочину, керуючись вимогами розумності і справедливості, суд вважає, що на користь потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з обвинуваченого ОСОБА_4 підлягає стягненню моральна шкода в сумі по 5 000,00 грн. кожному, що буде співрозмірним з пережитими душевними хвилюваннями та переживаннями.

Що стосується позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то слід зазначити наступне.

Відповідно до припису ч.5 ст.128 КПК України, суд застосовує норми ЦПК України.

Ст.134 ЦПК України передбачає вимогу до кожної із сторін процесу подавати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Наслідком невиконання цього обов`язку є право суду відмовити у відшкодуванні судових витрат, крім витрат на сплату судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону в доведенні іншої фактичної суми судових витрат, що підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. У разі істотного збільшення або зменшення заявленої до відшкодування суми судових витрат порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком сторона повинна довести неможливість передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку або поважність причин зменшення суми.

Виходячи із змісту статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 48 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 січня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог відшкодування таких витрат.

Сторона потерпілих не надала до суду попередній розрахунок витрат на правову допомогу, та сам розрахунок таких витрат. Крім того, до суду не подано Акт виконаних робіт до Договору, між адвокатом і потерпілим, яким відповідно до вимог ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», встановлюються перелік виконаних адвокатом робіт, час на їх виконання і розмір отримуваного адвокатом гонорару за надання правової допомоги клієнту. До того ж, в договорах про правову допомогу (а.с.35, 40) вказано ціну договору, однак квитанції про оплату послуг на суми 5 000,00 грн. (а.с.35, 41) не завірені печаткою, а тому виходячи з принципу належності, допустимості, достатності та достовірності доказів, суд не вбачає підстав до задоволення вимоги про стягнення витрат на правову допомогу.

Долю речових доказів у даному кримінальному провадженні суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Міра запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 не обиралася, а тому до вступу вироку в законну сили йому необхідно обрати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, після чого скасувати.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 373-376, 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання

- за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. (вісімсот п`ятдесят грн. 00 коп.);

- за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700,00 грн. (одна тисяча сімсот грн.00 коп.).

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700,00 грн. (одна тисяча сімсот грн.00 коп.).

Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 до вступу вироку в законну сили обрати у виді особистого зобов`язання, а після чого скасувати.

Позовні заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі по 5 000,00 (п`ять тисяч грн.) грн. кожному.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Речовий доказ: диск DVD+R з трьома відеозаписами з камер відеоспостереження приймального відділення Канівської ЦРЛ залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінально-процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінально-процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок можуть бути подані апеляції до Апеляційного суду Черкаської області через Канівський міськрайонний суд Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Згідно з оригіналом: оригінал зберігається при матеріалах справи № 697/691/18

Головуючий ОСОБА_1