Житомирський апеляційний суд
Справа №279/5538/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 115 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

представника потерпілих ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000428 за апеляційними скаргами прокурора Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_15 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників ОСОБА_16 та ОСОБА_11 на вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 18 вересня 2018 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростень Житомирської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 31.03.2014 року Коростенським міськрайонним судом за ст.309 ч.1 та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн., -

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.9,12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289, ч.2 ст.185, ч.3 ст.357 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, не працюючого, який має на утриманні малолітню дитину 2010 року народження, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 06.07.2007 року Коростенським міськрайонним судом за ст.ст.187 ч.2, 75, 76 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки;

- 29.03.2013 року Коростенським міськрайонним судом за ст.ст.286 ч.2, 75,76 КК України на 4 роки позбавлення волі, з іспитовим строком на 3 роки, -

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.9,12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289, ч.2 ст.185, ч.3 ст.357, ч.1 ст.263 КК України,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_15 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.9,12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289, ч.2 ст.185, ч.3 ст.357 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.2 п.п.9,12 ст.115 КК України у виді 12 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.289 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією частини належного йому майна;

- за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.357 КК України у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання, більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією частини належного йому майна.

ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.9,12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289, ч.2 ст.185, ч.3 ст.357, ч.1 ст.263 КК України та призначити йому покарання:
- за ч.2 п.п.9,12 ст.115 КК України у виді 14 років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

- за ч.3 ст.289 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією частини належного йому майна;

- за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.357 КК України у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання, більш суворим, призначити ОСОБА_9 покарання у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією частини належного йому майна.

На підставі ст.71 КК України до покарання за даним вироком частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Коростенського міськрайонного суду від 29.03.2013 року та остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком 14 років 6 місяців з конфіскацією частини належного йому майна з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. В решті вирок залишити без зміни. Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особам обвинувачених.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 просить вирок суду в частині визнання ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.9,12 ч.2 ст.115 КК України скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким виправдати ОСОБА_9 за п.п.9,12 ч.2 ст.115 КК України. Зарахувати ОСОБА_9 у строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення з урахуванням положень ч.5 ст.72 КК України, та звільнити його з під варти в залі суду. Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, а висновки суду, викладені у ньому, такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що вина ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.115 КК України стороною обвинувачення не доведена та не знайшла свого об`єктивного підтвердження під час судового слідства. Вказує, що суд розглянув справу однобічно та упереджено.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_16 просить вирок суду щодо ОСОБА_9 скасувати частково, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.396, ч.2 ст.286, ч.2 ст.185, ч.3 ст.357 КК України та призначити йому мінімальне покарання за вказаними статтями. На підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_9 від покарання за ч.3 ст.357 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Зарахувати ОСОБА_9 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 05.05.2014 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та звільнити його з під варти в залі суду. В решті вирок залишити без зміни. Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, таким що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого ОСОБА_9 . Зазначає, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.9,12 ч.2 ст.115 КК України є безпідставним, оскільки суд керувався показами свідків, які не були безпосередніми учасниками події та не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . Крім того, стверджує, що суд проігнорував покази обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Вказує на помилковість висновків суду про те, що ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.289 КК України, оскільки як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_9 не застосовував до потерпілого насильство, і його взагалі не було поруч в момент нанесення потерпілому ударів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду в частині визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.9,12 ч.2 ст.115 КК України та призначенні йому покарання за ч.3 ст.357 КК України скасувати, постановити в цій частині новий вирок, яким виправдати його за ч.2 ст.115 КК України та звільнити його від кримінальної відповідальності за ч.3 ст.357 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Також просить відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України зарахувати йому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 05.05.2014 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та звільнити його з під варти в залі суду. Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що суд розглянув справу упереджено та безпідставно визнав його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.9,12 ч.2 ст.115 КК України, оскільки його вина у вчиненні вказаного злочину є недоведеною та спростовується дослідженими судом доказами.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинувачених, просить вирок суду в частині зарахування ОСОБА_8 строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 05.05.2014 року до моменту набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті вирок залишити без зміни.

Вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 18 вересня 2018 року ОСОБА_8 , визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.115 ч.2 п.п. 9, 12, 289 ч.3, 185 ч.2, 357 ч.3 КК України та призначено йому покарання:
- за ч.2 п.п. 9, 12 ст.115 КК України 11 (одинадцять) років позбавлення волі;
- за ч.3 ст.289 КК України 7 (сім) років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна;
- за ч.2 ст.185 КК України 2 (два) роки позбавлення волі;
- за ч.3 ст.357 КК України 2 (два) роки обмеження волі.
На підставі ст.70 ч.1 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання, більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 11 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили, залишено попередній тримання під вартою.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 рахується з 05.05.2014 року, тобто з моменту його фактичного затримання.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано обвинуваченому ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 05.05.2014 року по 21.06.2017 року, з розрахунку, один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_9 , визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.115 ч.2 п.п. 9, 12, 289 ч.3, 185 ч.2, 357 ч.3 КК України та призначено йому покарання:
- за ч.2 п.п. 9,12 ст.115 КК України 13 (тринадцять) років позбавлення волі;
- за ч.3 ст.289 КК України 7 (сім) років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна;
- за ч.2 ст.185 КК України 2 (два) роки позбавлення волі;
- за ч.3 ст.357 КК України 2 (два) роки обмеження волі;
- за ч.1 ст.263 КК України виправдано.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна.
На підставі ст.71 КК України до покарання за даним вироком частково приєднано не відбуту частину покарання за попереднім вироком Коростенського міськрайонного суду від 29.03.2013 року у виді 4 років позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді 13 (тринадцяти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна та з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили, залишено попередній тримання під вартою.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_9 рахується з 05.05.2014 року, тобто з моменту його фактичного затримання.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано обвинуваченому ОСОБА_9 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 05.05.2014 року по 21.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто у солідарному порядку з обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь:
- ОСОБА_13 5719,56 грн. матеріальної та 150000 грн. моральної шкоди;
- ОСОБА_12 100000 грн. моральної шкоди.
Судові витрати в сумі 491,92 грн. віднесено на рахунок держави.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку суду, 14 квітня 2014 року біля 23 години ОСОБА_8 та ОСОБА_9 знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебували в центрі с. Поліське Коростенського району Житомирської області, неподалік магазину «Надія», де вступили у попередню злочинну змову, розподіливши дії для спільного вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом - автомобілем ВАЗ-2106, д.р.н. НОМЕР_1 , що належав ОСОБА_21 та яким керував (покійний) ОСОБА_22 .
В той же день та час, діючи відповідно до заздалегідь узгодженого плану та для реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на території домоволодіння АДРЕСА_2 , де проживав ОСОБА_9 , взяли монтировку і гайковий ключ з метою полегшення реалізації їх злочинного умислу направленого на заволодіння транспортним засобом, та пройшли до ділянки місцевості, яка розташована неподалік гідроспоруди с. Поліське на узбіччі автодороги, праворуч в напрямку м. Коростеня, на відстані біля 200 метрів від дорожнього знаку «Коростень», де був припаркований автомобіль ВАЗ-2106, д.р.н. НОМЕР_1 .
У вказаному місці близько опівночі 15.04.2014 року під час реалізації злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом, дії обвинувачених (останніх) були виявлені ОСОБА_22 , який спав в автомобілі та прокинувшись, намагався перешкодити незаконному заволодінню транспортним засобом.
В цей час у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з метою подолання опору потерпілого та полегшення вчинення незаконного заволодіння автомобілем, виник злочинний умисел, направлений на застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, на його вбивство з метою приховати вказаний злочин та полегшити його вчинення групою осіб.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_22 , ОСОБА_8 за допомогою металевого ключа, а ОСОБА_9 за допомогою монтировки, зі значною силою прикладання, нанесли численні удари в місця розташування життєво-важливих органів - по голові та тулубу потерпілого, умисно вбивши ОСОБА_22 , з метою приховати незаконне заволодіння транспортним засобом та полегшити його вчинення групою осіб.
Смерть ОСОБА_22 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась переломами кісток основи та склепіння черепа.
Під час умисного вбивства ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , умисно заподіяли потерпілому ОСОБА_22 тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, які знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті останнього, у вигляді рани в правій тім`яно-скроневій ділянці, рани в лівій тім`яній ділянці; рани в правій тім`яній ділянці, трьох ран в центральній потиличній ділянці, поверхневої рани в центральній потиличній ділянці, перелому кісток склепіння та основи черепа, слабовираженого субарахноїдального крововиливу в центральний тім`яній та лівій скроневій ділянці.
Крім цього, в ході умисного вбивства ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , умисно заподіяли потерпілому ОСОБА_22 легкі тілесні ушкодження, які не знаходяться у прямому причинному зв`язку зі смертю останнього, у вигляді садна в проекції правої лопатки, синця на верхній повіці лівого ока, садна в верхній та середній частині спинки носа з переходом на його праве крило.
Після вчинення умисного вбивства ОСОБА_22 , ОСОБА_8 , діючи в межах попередньої домовленості з ОСОБА_9 , з метою приховування слідів вбивства, повернулися до місця проживання ОСОБА_9 , де взяли дві металеві труби та мотузку, і повернулися з вказаними предметами до місця вчинення злочину. Мотузкою прив`язали до тіла потерпілого металеві труби та, перенісши труп ОСОБА_22 до річки Уж, вкинули його у воду.
Крім того, після вчинення умисного вбивства ОСОБА_22 , в той же день і час ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою, шляхом вільного доступу, таємно викрали майно ОСОБА_22 , а саме: мобільний телефон марки «Нокіа», вартістю 150 грн., в якому знаходилася картка оператора мобільного зв`язку «Київстар», абонентський номер НОМЕР_2 , яка не становить вартості, з відсутніми на її рахунку грошовими коштами, а всього на загальну суму 150 грн.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за попередньою змовою, після вчинення вбивства ОСОБА_22 , незаконно заволоділи належним ОСОБА_21 важливим особистим документом свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданим 25.07.2006 Коростенським МРЕВ на автомобіль ВАЗ-2106, д.р.н. НОМЕР_1 та належним ОСОБА_22 важливим документом посвідченням водія серії НОМЕР_4 виданим 04.04.1995 ДАІ МВС УМВС м. Коростеня на ім`я ОСОБА_22 . Крім цього ОСОБА_8 та ОСОБА_9 незаконно заволоділи транспортним засобом-автомобілем ВАЗ 2106, д.р.н. НОМЕР_1 , що належав ОСОБА_21 , вартістю 16988 грн.
Крім того, ОСОБА_9 обвинувачується досудовим слідством, що в червні 2012 року на ділянці місцевості, неподалік проїзної частини вул. Селезньова в м. Коростені Житомирської області та виробничої території ВАТ «Трудовий колектив «Коростенський щебзавод» він знайшов фрагмент твердої речовини циліндричної форми коричневого кольору та вісім гранул циліндричної форми жовто-зеленого кольору, які є порохом і тротилом та без передбаченого законом дозволу, незаконно зберігаючи їх при собі, переніс до свого місця проживання та територію домоволодіння АДРЕСА_2 , де помістив їх на стелажі у підсобному приміщенні та незаконно зберігав до 05 травня 2014 року.
05.05.2014 року, о 16 годині 40 хвилин в ході проведення обшуку господарського приміщення прилеглого до будинку АДРЕСА_2 , на стелажі були виявлені та вилучені Коростенським МВ УМВС України в Житомирській області фрагмент твердої речовини циліндричної форми коричневого кольору та вісім гранул циліндричної форми жовто-зеленого кольору, які згідно висновку експерта № 2/356 від 16.05.2014 року є бризантною вибуховою речовиною тротилом, масою 46,19 гр. та вибуховою речовиною метальної дії - нітроцелюлозним порохом, масою 4,46 гр., які ОСОБА_9 незаконно придбав, переніс та зберігав без передбаченого законом дозволу.

Визнаючи недоведеним вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, суд зазначив, що стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини викладені в обвинувальному акті щодо придбання та зберігання вибухових речовин.
Суд першої інстанції прийняв до уваги той факт, що вказані речовини знайдено під час обшуку у приміщенні, яке не належить обвинуваченому ОСОБА_9 і прийшов до висновку про необхідність його виправдання за ч.1 ст. 263 КК України.
Заслухавши доповідача, пояснення прокурора та потерпілих і їх представника в підтримання апеляційної скарги прокурора і адвоката ОСОБА_10 та в заперечення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників ОСОБА_16 та ОСОБА_11 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_11 в підтримання своїх апеляційних скарг та в заперечення апеляційної скарги прокурора, доводи адвоката ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги адвоката ОСОБА_10 , в заперечення апеляційної скарги прокурора та можливості задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників ОСОБА_16 та ОСОБА_11 , перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Пунктом 6 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є гласність судового процесу та його повне фіксування судового процесу технічними засобами.

Відповідно ч.4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час кримінального провадження є обов`язковим.

Проте, наявний в матеріалах кримінального провадження технічний носій інформації (зокрема, диск б/н, робоча копія №3), на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції, не містить аудиозаписи судових засідань від 11.05.2017, 19.05.2017, 04.07.2017, 13.07.2017, 03.08.2017, 22.08.2017, 12.09.2017, 01.11.2017, 28.11.2017, 27.12.2017, 30.01.2018, 27.03.2018, 03.05.2018, 14.05.2018 та 26.07.2018 року. З журналів судових засідань у вказані дати вбачається, що під час їх проведення в суді першої інстанції надавали покази окремі свідки та обвинувачений ОСОБА_9 щодо обставин кримінального провадження (т.8 а.п. 2 т.9 а.п. 225).

Відсутність на технічному носії інформації аудиозапису окремих судових засідань, апеляційний суд розцінює як відсутність технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд позбавлений можливості перевірити покази свідків та обвинувачених під час судового розгляду в суді першої інстанції.

Згідно п.7 ч.2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Пунктом 1 частини 1 статті 415 КПК України передбачено, що у разі встановлення вищевказаного порушення суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції.

На підставі викладеного вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Оскільки вирок суду із зазначених вище підстав, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, то колегія суддів не входить в обговорення доводів апеляційних скарг, які підлягають перевірці при новому розгляді в суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду, суду першої інстанції слід усунути вказані недоліки, дослідити всі обставини кримінального провадження та перевірити доводи апеляційних скарг, надати їм належну оцінку і прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи, що вирок суду скасовується з нереабілітуючих обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підстав, апеляційний суд вважає за необхідне продовжити дію запобіжного заходу, визначеного місцевим судом, у виді тримання під вартою щодо останніх у встановлений законом строк.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 412 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги прокурора Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_15 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників ОСОБА_16 та ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 18 вересня 2018 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 16 березня 2019 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: