Справа № 199/7710/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2018 місто Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , власника вилученого майна ОСОБА_4 та його представника адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню № 0001736 від 11.09.2018 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

27.11.2018 до суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучені в ході обшуку, проведеного 24.11.2018 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 , грошові кошти в сумі 759800 гривень та грошові кошти в сумі 4300 доларів США.
Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що СВ Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001736 від 11.09.2018 за ч. 1 ст. 263 КК України за фактом незаконного обігу зброї, боєприпасів та вибухівки, у зв`язку з чим встановлено групу осіб, які з липня 2018 року по теперішній час зберігають за місцем мешкання та в салонах автотранспорту, на якому пересуваються, вогнепальну зброю та боєприпаси до неї, а саме: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
В ході проведення обшуку 24.11.2018 в квартирі, яка належить ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 759800 гривень та 4300 доларів США, які визнано постановою прокурора від 24.11.2018, як речові докази.
На підставі викладеного прокурор вважає, що з метою збереження речових доказів, потрібно накласти арешт на вищевказані грошові кошти.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав своє клопотання, власник грошових коштів ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання прокурора, вважаючи його необґрунтованим.
Зокрема, адвокат ОСОБА_5 зазначила, що на підставі ухвали слідчого судді від 26.10.2018 метою проведення обшуку визначено: вилучення вогнепальної зброї, боєприпасів та вибухівки. В ході проведення обшуку в квартирі за місцем проживання ОСОБА_4 незаконно вилучені: грошові кошти в сумі 759800 гривень та 4300 доларів США; гладкоствольна мисливська рушниця «Сайга 410», право на зберігання та носіння якої підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , яке дійсне до 08.01.2020. Обшук в квартирі ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , проведений з численними порушеннями, про що є відповідні зауваження до протоколу обшуку. Вилучені грошові кошти не мають значення для досудового розслідування кримінального провадження № 0001736 від 11.09.2018 за ч. 1 ст. 263 КК України, враховуючи і те, що ухвала слідчого судді не містила дані про можливість вилучення грошових коштів. Ці кошти не відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки вони не можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження за ч. 1 ст. 263 КК України. ОСОБА_4 , як фізична особа-підприємець, є платником єдиного податку ІІІ групи з 01.01.2016 та, здійснюючи свою підприємницьку діяльність, задекларував у другому кварталі 2017 року валовий дохід у сумі 1196000 гривень та сплатив з них податок; 11.04.2017 згідно грошового чеку йому банком видано 540000 гривень, 20.06.2017 згідно грошового чеку йому банком видано 630000 гривень. 18.08.2017 на підставі платіжного доручення ним сплачений єдиний податок в розмірі 59800 гривень.
ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він займається підприємницькою діяльністю, грошові кошти в сумі 759800 гривень та грошові кошти в сумі 4300 доларів США, вилучені у нього, отримані ним як заробіток в результаті підприємницької діяльності, про що його адвокатом долучені відповідні докази. Після зняття коштів з банківських рахунків він зберігав їх в квартирі за місцем проживання. Вилучена у нього мисливська рушниця має законне походження, зареєстрована в органах поліції та він має дозвіл на її зберігання та носіння.
Слідчий суддя, вислухавши думки прокурора, власника грошей та його представника, вивчивши подане клопотання та долучені до нього матеріали, якими обґрунтовується необхідність накладення арешту на грошові кошти, вивчивши матеріали, надані представником власника майна, вважає клопотання прокурора таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001736 від 11.09.2018 внесено відомості про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Зокрема, встановлено групу осіб, які з липня 2018 року зберігають за місцем мешкання та в салонах автотранспорту, на якому пересуваються, вогнепальну зброю та боєприпаси до неї. Серед осіб, які підозрюються у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, зазначений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З долучених та досліджених в судовому засіданні документів слідує, що грошові кошти в сумі 759800 гривень та грошові кошти в сумі 4300 доларів США, на які прокурор просить накласти арешт, належить ОСОБА_4 та були вилучені в квартирі, яка належить останньому на праві власності.
Відповідно до змісту клопотання прокурора та витягу з ЄРДР внесені відомості лише щодо факту зберігання за місцем мешкання та в салонах автотранспорту та перевезення вогнепальної зброї та боєприпасів до неї.
Фактів збуту ОСОБА_4 вогнепальної зброї або боєприпасів до неї та отримання за це коштів до ЄРДР не вносилося та про це у клопотанні прокурора не зазначено.
Санкція ч. 1 ст. 263 КК України не містить такого додаткового виду покарання як конфіскація майна.
Відповідно до змісту клопотання ОСОБА_4 на цей час підозра у вчиненні злочину не пред`явлена.
В судовому засіданні прокурор зазначив, що підстав для можливої спеціальної конфіскації майна не має та про це у клопотанні прокурора також не зазначено.
Будь-якої шкоди, завданої діями ОСОБА_4 , не встановлено, а тому в клопотанні прокурора про це не зазначається, цивільний позов до ОСОБА_4 не пред`явлений.
За таких обставин викликає об`єктивний сумнів щодо підстави для арешту майна визнання грошових коштів речовими доказами, оскільки прокурор не обґрунтував можливість використання вилучених у ОСОБА_4 грошових коштів як доказу у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 263 КК України.
У зв`язку з цим слід зазначити, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Відповідно до положень ст.ст. 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (наприклад, рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля, про що зазначено в рішенні ЄСПЛ у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії». Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар, про що свідчить рішення ЄСПЛ від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції».
Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти, про що свідчить рішення ЄСПЛ від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства».
Викладені обставини свідчать про те, що прокурор не довів необхідності арешту грошових коштів, оскільки інформації, яка б свідчила про незаконний характер походження вказаних грошей до клопотання не долучено, враховуючи і те, що при зверненні до слідчого судді із клопотанням про обшук за місцем проживання ОСОБА_4 , слідчим та прокурором питання щодо відшукання та вилучення грошових коштів також не ставилося.
Таким чином, підстав для подальшого втручання у права особи, як власника вилучених грошових коштів, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності на це майно, не має.
Крім того, слід зазначити, що згідно ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Відповідно до копії протоколу обшуку від 24.11.2018 слідує, що обшук за адресою: АДРЕСА_1 , проведений 24.11.2018 у період часу з 08:15 години до 10:55 години.
Отже граничний термін, з яким закон пов`язує можливість арешту тимчасово вилученого майна під час обшуку, обмежується 48 годинами після вилучення майна. За таких обставин цей термін спливав о 10:55 годині 26.11.2018.
В той же час клопотання прокурора про накладення арешту на грошові кошти направлено прокурором через поштове відправлення 26.11.2018 о 15:00 годині, про що свідчить накладна № 206480, що суперечить вимогам абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, клопотання прокурора про арешт грошових коштів подано поза межами 48 годин після їх вилучення, тобто пропущено строк на подачу вказаного клопотання та прокурор в своєму клопотанні не ставив питання про поновлення йому вказаного строку в порядку ст. 117 КПК України.
За таких обставин слідчий суддя вважає, що арешт грошових коштів ОСОБА_4 в даному випадку не буде відповідати критеріям розумності та спів розмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а наслідки арешту майна для ОСОБА_4 можуть призвести до зупинення або надмірного обмеження його правомірної підприємницької діяльності, оскільки останнім документально підтверджена можливість походження вказаних коштів саме від зайняті останнім такою діяльністю.
Керуючись ст.ст. 110, 172, 173 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про накладення арешту на грошові кошти в сумі 759800 гривень та грошові кошти в сумі 4300 доларів США по кримінальному провадженню №0001736 від 11.09.2018 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, - відмовити.
Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Копію ухвали негайно після її постановлення вручити прокурору, а також присутнім під час оголошення ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1