Ухвала
Іменем України
25 лютого 2019 р.

м. Київ
провадження № 51-815 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 березня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 19 листопада 2018 рокущодо нього.

Суть питання та встановлені судом обставини
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою, у якій порушує питання про скасування постановлених відносно нього судових рішень у касаційному порядку.
Мотиви Суду
Статтею 427 КПК України встановлено вимоги, яким повинна відповідати касаційна скарга. Зокрема, у касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. При цьому відповідно до ст. 438 КПК України підставами для зміни або скасування судових рішень судом касаційної інстанції є: істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Отже, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК, що є підставою для зміни чи скасування таких рішень, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.
Засуджений ОСОБА_4 , обґрунтовуючи не законність постановлених відносно нього судових рішень, переважно наводить доводи, які стосуються фактичних обставин кримінального провадження, а також оцінки доказів, що, з огляду на вимоги як ст. 438, так і ст. 433 КПК України, не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Відповідно до ст.433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Доводи касаційної скарги мають бути зазначені з огляду на межі перегляду судом касаційної інстанції, які визначені ст. 433 КПК України.
Також п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинні бути викладені вимоги особи, яка її подає. Ці вимоги мають узгоджуватися із положеннями ст. 436 КПК України, якою передбачені повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду скарги. У касаційні скарзі засуджений ОСОБА_4 не погоджується з постановленими відносно нього судовими рішеннями, просить скасувати вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 березня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 19 листопада 2018 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, що не узгоджується з положенням ст. 436 КПК України, тому, що після скасування вироку суду першої інстанції, його апеляційний перегляд є неможливим.

Також засуджений ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 березня 2018 року, проте, з касаційної скарги не зрозуміло чи ця ухвала була предметом перегляду в апеляційній інстанції. Статтею 392 КПК України визначено, що ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України, окремому оскарженню не підлягають. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення,.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що ухвала Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 березня 2018 року постановлена під час судового провадження у суді першої інстанції до ухвалення кінцевого рішення по справі та, згідно з ч. 2 ст. 392 КПК України, окремому оскарженню не підлягає.
Стаття 424 КПК України визначає, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.
Стаття 429 КПК України передбачає, що суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів і дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити скаргу засудженого без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків п`ятнадцять днів з дня отримання копії цієї ухвали.
З цих підстав Суд постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_5 ОСОБА_2