Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/263/19
У Х В А Л А

11 лютого 2019 року слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 про арешт майна,

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно.

Зазначав, що в провадженні СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві перебуває кримінальне провадження №0000103 від 06.01.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що невстановлені особи шляхом обману, використовуючи підроблені документи, заволоділи об`єктом нерухомості, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, досудовим розслідування встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 посвідчено договір купівлі-продажу квартири за реєстровим № 242 від 20.09.2018, відповідно до якого право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , перейшло від ОСОБА_5 до ОСОБА_6 . На підставі вказаного договору 20.09.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_6 .

Встановлено, що вказаний об`єкт нерухомості, а саме квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_5 на підставі Договору дарування квартири, посвідченого 01 липня 2009 року ОСОБА_7 , приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, та зареєстрованого в реєстрі за № 265.

Разом з цим, згідно з інформацією, отриманою від Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», вказана квартира на підставі договору дарування від 01.07.2009р. на праві власності не реєструвалася.

Крім того, під час допиту в якості свідка, ОСОБА_6 пояснив, що не приймав участі у оформленні права власності на своє ім`я на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Оглянувши оригінал договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , пояснив, що підпис у графі покупець на вказаному договорі не його. Також ОСОБА_6 дав показання, що влітку 2018 року до нього звернувся чоловік на ім`я ОСОБА_8 , який під час зустрічі повідомив, що його мама продає квартиру та її потрібно переоформити на нього, ОСОБА_6 , мотивуючи тим, що у нього проблеми з податками. За переоформлення договору він пообіцяв заплатити 5000 грн. ОСОБА_6 повідомив йому, що нічого підписувати особисто не буде, на що ОСОБА_8 сказав, що йому треба лише паспорт і код, а нотаріус все зробить без його, ОСОБА_6 , присутності та підпису. На цю пропозицію він, ОСОБА_6 , погодився, а ОСОБА_8 сфотографував на мобільний телефон його документи.

Таким чином, відчуження та реєстрація права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відбулися за підробленими документами, без законних на те підстав.

Постановою прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 від 08.01.19 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 000) визнано речовими доказами.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_6 .

З метою забезпечення збереження речових доказів прокурор просив накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 000).

У клопотанні прокурор, з метою забезпечення арешту майна, просив розглядати клопотання без повідомлення власників нерухомого майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Приходжу до висновку про наявність правових підстав для розгляду клопотання за відсутності власників нерухомого майна з метою забезпечення арешту майна.

У судове засідання прокурор не з`явився, подав до суду заяву, в якій клопотання підтримав та просив розглядати клопотання за його відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України слідчий суддя ухвалив розглядати клопотання за відсутності прокурора, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши клопотання та документи, додані до клопотання, приходжу до наступного висновку.

Установлено, що в провадженні СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві перебуває кримінальне провадження №0000103 від 06.01.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України

Обґрунтовуючи клопотання про накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 000), прокурор вказував на те, що в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що арешт майна необхідний для забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до постанови прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 від 08.01.19 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 000), що належать на праві власності ОСОБА_6 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000103 від 06.01.16.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Частиною 4 ст. 173 КПК України передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Оцінюючи в сукупності надані стороною кримінального провадження докази, беручи до уваги те, що згідно постанови від 08.01.19 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 000), визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000103, а також ураховуючи можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наслідки арешту майна для власника та третіх осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, застосування такого виду заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна є можливим.

Зважаючи на те, що до клопотання прокурором надано достатня кількість доказів необхідності накладення арешту, вбачаю достатні обґрунтовані підстави для задоволення даного клопотання, оскільки документи додані до клопотання свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів, до того ж, будь-яких негативних наслідків, які можуть негативно позначитися на інтересах власника майна та інших осіб від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, слідчим суддею не встановлено.

У клопотанні прокурор також просить заборонити розпоряджатися та вчиняти будь-які інші дії щодо реєстрації (перереєстрації) права власності на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 000, яка на даний час на праві власності належить ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Ураховуючи те, що у клопотанні не викладені обставини на обґрунтування вимоги щодо заборони розпоряджання нерухомим майном, у його задоволенні в цій частині слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 170 - 173, 175 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 , про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 000, яка на праві власності належить ОСОБА_6 .

У задоволенні решти клопотання відмовити.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала підлягає оскарженню безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії судового рішення.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1