У Х В А Л А

20.12.2018 м. Рівне

Рівненський міський суд в особі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю адвоката ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотання про скасування арешту майна в частині користування нежитлової будівлі складу (реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна : 26), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить йому на праві приватної власності. Своє клопотання обгрунтовує тим, що він не є підозрюваним по кримінальному провадженню № 0000445 від 07.06.2016 за ч. 1 ст. 191, ч. 1 ст. 364-1 КК України. Вказане майно він придбав на законних підставах, і являється добросовісним набувачем.

У відповідності до вимог КПК, Конституції України, рішень Європейського суду з прав людини, просив суд задовольнити клопотання.
У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав з обставин викладених в ньому та просив передати вищевказане майно в користування власнику.
Слідчий та прокурор в судове засідання не з"явились, хоча неодноразово повідомлялись належним чином про час та місце судового розгляду. Прокурором три рази подавались заяви про відкладення судового розгляду з різних причин, однак суд вважає за можливе провести розгляд даного клопотання без їх участі, враховуючи скорочені строки розгляду даного клопотання передбачені нормами КПК України.
Суд, заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_3 , всебічно дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного висновку.
В ході судового розгляду було встановлено, що 12.11.2016 за заявою представника потерілого ОСОБА_5 було зареєстроване кримінальне провадження № 0000179 за ч. 1 ст. 191 КК України.
21.06.2017 слідчим було проведено огляд будівлі складу за адресою АДРЕСА_1 .
27.06.2017 ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду було накладено арешт по кримінальному провадженню № 0000179 за ч. 1 ст. 191 КК України на нежитлову будівлю складу (реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна : 26), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить заявнику на праві власності із забороною розпоряджатися, користуватися та відчужувати.

Постановою слідчого СУ ГУНП в Рівненській області від 21.06.2017 вказана будівля визнана речовим доказом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ч. 3 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до вимог ст. 7, 9 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема відноситься принцип законності, відповідно до якого прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно ч.1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.
Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
У відповідності до ч.1ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
У відповідності до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним устатті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі "Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").
Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «Новоселець кий проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).
Стаття 170 КПК України передбачає тимчасовий арешт, що означає "триває, існує або діє коротко", розрахований на деякий час, короткотривалий, а не на постійний час, а це означає, що не може постійно існувати арешт права власності.

В ході судового розгляду також встановлено, що з моменту внесення відомостей в ЄРДР за ч. 1 ст. 191 КК України, пройшло два роки, однак про підозру власнику даного майна ОСОБА_4 до даного часу не повідомлено, що свідчить про порушення розумних строків досудового розслідування, передбаченого ст. 2 КПК України.

На даний час по кримінальному провадженню призначена судово-оціночна експертиза, яка проводиться з 01.03.2018, інші слідчі дії не проводяться.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували втручання держави у правомірне та законне володіння належним майном ОСОБА_4 .

Таким чином, накладенням арешту на вищевказане майно є обмеження основоположного права людини - права власності, а тому враховуючи клопотання адвоката ОСОБА_3 ,слідчий суддя приходить до переконання про часткове задоволення клопотання.

Керуючись ст.ст. 172,174 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

Клопотання задовольнити частково.

Скасувати арешт з нежитлової будівлі складу (реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна : 26), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 в частині заборони передачі його в тимчасове користування іншим особам.

У клопотанні в частині зняття заборони відчужувати та розпоряджатися нежитловою будівлею складу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя : ОСОБА_1