Номер справи137/1147/18
1-кп/137/127/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Літинський районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судових засідань ОСОБА_2
у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 342, ч.1 ст. 345 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_3 відбуваючи покарання у виді позбавлення волі у Державній установі Літинської виправної колонії № 123, на якого поширюються обов`язки передбачені ст. 107 КВК України, розділів ІІІ-IV «Правил внутрішнього рпозпорядку установ виконання покарань», затверджених наказом Міністертсва юстиції України № 2186/5 від 29.12.2014 р. допустив наступне порушення. 03.03.2018 р. приблизно о 06:15 год. помічник начальника установи ОСОБА_6 виконуючи свої службові обов`язки разом із відповідальним від керівництва установи старшим оперуповноваженим ОГ ДУ «Літинська виправна колонія № 123» капітаном внутрішньої служби ОСОБА_7 , які згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» від 23.12.1993 року є працівниками правоохоронного органу, згідно з посадовою інструкцією здійснювали обхід приміщень з метою перевірки виконання засудженими розпорядку дня установи та правил поведінки, зайшов до гуртожитку на третьому поверсі відділення соціально-психологінчої служби № 6 третьої локальної дільниці для здійснення контролю за виконанням засудженими команди «Підйом», де помітив, що засуджений ОСОБА_3 вийшов з кімнати культурно-масової роботи та зачинив за собою двері. Надалі помічник начальника установи ОСОБА_6 висловив законну вимогу ОСОБА_3 не перешкоджати здійсненню обходу житлових приміщень. Після цього помічник начальника установи ОСОБА_6 зайшов до кімнати культурно-масової роботи де перебували засуджені ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , які пили чай та курили у приміщенні, а також порушуючи режим тримання, не піднялись та не привітались з представником установи виконання покарань, чим порушили п. 15 розділу III та п. 4 ч. 1 розділу IV «Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань», затверджених наказом Міністерства Юстиції України № 2186/5 від 29.12.2014 р.
У подальшому засуджений ОСОБА_3 зайшовши до приміщення кімнати культурно-масової роботи, під час проведення обходу засуджених, не виконав законної вимоги чергового помічника начальника установи ОСОБА_6 , припинити перешкоджання виконанню черговим помічником начальника установи ОСОБА_6 своїх службових обов`язків, підбурювані до цього інших засуджених та нецензурній лайці на адресу працівника установи, демонстративно обурювався, в категоричній формі відмовився виходити з приміщення кімнати культурно-масової роботи для з`ясування обставин порушення. Надалі засуджений ОСОБА_3 умисно, з метою перешкодити виконувати свої обов`язки черговому помічнику начальника установи ОСОБА_6 по попередженню злочинів та правопорушень серед засуджених, виявленню та вилученню заборонених до зберігання предметів, став активно застосовувати фізичну силу, по проведенню особистого обшуку засуджених, так і вимозі покинути йому приміщення кімнати культурно-масової роботи, після чого із застосуванням активної фізичної протидії намагався виштовхати чергового помічника начальника установи ОСОБА_6 із кімнати культурно-масової роботи та зірвав з його форменого одягу нагрудний відеореєстратор, при чому погрожував йому насильством, а саме нанесенням тілесних ушкоджень. На зауваження припинити протиправні дії засуджений ОСОБА_15 не зреагував, а продовжував вести себе агресивно та погрожуючим виглядом, розмахуючи руками, продовжуючи чинити активну фізичну протидію черговому помічнику начальника ОСОБА_6 намагався виштовхати його з приміщення кімнати культурно-масової роботи. У зв`язку із вчинення активного фізичного опору черговий помічник начальника ОСОБА_6 не зміг виконати свої службові обов`язки та провести обшук засуджених, які знаходились в приміщенні кімнати культурно-масової роботи. Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 342 КК України, тобто опір працівникові правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків. Крім того, 03.03.2018 р. о 06:15 год., під час перебування в приміщенні кімнати культурно-масової роботи, що на третьому поверсі гуртожитку відділення СПС № 6 третьої локальної дільниці ДУ «Літинська випрана колонія № 123» черговий помічник начальника ДУ «Літинська виправна колонія № 123» Міністерства Юстиції України майор внутрішньої служби ОСОБА_6 , який згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» від 23.12.1993 року є працівником правоохоронного органу, виконуючи посадові обов`язки висунув законну вимогу засудженому ОСОБА_3 , припинити чинити опір працівникові правоохоронного органу, останній на зауваження не реагував, продовжував вести себе агресивно та погрожуючим виглядом, розмахуючи руками, продовжуючи свої протиправні дії, проявляючи зухвалість, зверхність та зневагу до службової особи виправної колонії, неодноразово висловив погрозу насильством, а саме нанесенням тілесних ушкоджень черговому помічнику начальника установи ОСОБА_6 , який у подальшому, був змушений залишити приміщення кімнати культурно-масової роботи, побоюючись застосування насильства з боку засудженого ОСОБА_3 . Таким чином, своїми умисними діями, ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 345 КК України, тобто погроза насильством щодо працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків. Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому правопорушенні вину визнав. Суду пояснив, що обставини викладені в обвинувальному акті визнає повністю. Дійсно 03.03.2018 р. він вранці вийшов з побутової кімнати та побачив працівника колонії ОСОБА_6 , який хотів пройти до зазначеної кімнати. Він став перешкоджати йому пройти до зазначеної кімнати. Між ними виникла конфліктна ситуація, в ході якої він зірвав з одягу ОСОБА_16 нагрудний відеореєстратор. При цьому він дійсно погрожував ОСОБА_6 застосуванням фізичної сили, з метою перешкоджання проведення останнім огляду та виявленню заборонених предметів. В скоєному розкаюється. Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Претензій матеріального та морального характеру не має. При винесенні вироку покладається на думку суду. Враховуючи ту обставину, що обвинувачений повністю визнав свою вину, його покази в судовому засіданні суд вважає достовірними, а тому відповідно до вимог ст. 349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, оскільки проти цього не заперечують учасники судового розгляду та ці обставини ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що позиція обвинуваченого добровільна та він правильно розуміє зміст цих обставин. Суд роз`яснив про позбавлення права оспорювати фактичні обставини справи у апеляційному порядку при такому порядку вирішення справи. Дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_15 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України, тобто опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, та ч.1 345 КК України, тобто погроза вбивством, насильством або знищенням чи пошкодженням майна щодо працівника правоохоронного органу, а також щодо його близьких родичів у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків. При призначенні обвинуваченому ОСОБА_15 міри покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, так і особу обвинуваченого, який усвідомив свою вину, щиро розкаявся у скоєному. Дані обставини суд відносить до обставин, що пом`якшують покарання. До обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_15 згідно ст.67 КК України суд відносить рецедив злочинів. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_15 за ст.342 ч.2 та ст. 345 ч.1 КК України, суд враховує те, що він раніше судимий, має на утриманні неповнолітню дитину, підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними. З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особи винного, беручи до уваги зазначені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім для виправлення і попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі на строк в межах санкції статтей, за якими кваліфіковано його діяння. Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні права та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобіганню вчинення нових злочинів. Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_15 вчинив два злочини, тому остаточне покарання слід призначити шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покарання на підставі ст.70 КК України. Судом встановлено, що ОСОБА_15 будучи засудженим 25.03.2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч.2 ст. 187 КК України до позбавлення волі вчинив новий злочин, а тому на підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків суд вважає необхідним призначити остаточне покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України. Керуючись ст.ст. 50,63, 65-67, 71, 342, 345 КК України, ст.ст. 100, 124, 337, 349, 368, 373-374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України, призначивши йому покарання у виді 1 року позбавлення волі. Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 345 КК України, призначивши йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_3 призначити остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків ОСОБА_3 призначити остаточне покарання шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 25.03.2016 року у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
Початок строку відбування покарання рахувати з дня ухвалення даного вироку.
Речові докази: CD-диск із відеозаписом та аудіозаписом з відеореєстратора, залишити при матеріалах кримінального провадження; форменну куртку та матерчатий шнур передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Літинського ВП Калинівськогго ВП ГУНП у Вінницькій області повернути ОСОБА_6 .
Вирок може бути оскаржений до Вінницького Апеляційного суду через Літинський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Копію вироку вручити сторонам.
Суддя: ОСОБА_1