Справа № 555/190/18
Номер провадження 1-кп/555/16/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2019 року

Березнівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Березне кримінальне провадження №0000739 від 15.12.2017 року про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Водотиї Брусилівського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, не працюючого, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб та осіб похилого віку не має, громадянина України, раніше судимого 11.08.2017 року вироком Березнівського районного суду за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,-

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 06 грудня 2017 року приблизно о 18.00 год., діючи повторно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись відсутністю власника, переконавшись що його дії не будуть помічені іншими сторонніми особами, шляхом пошкодження дерев`яної стіни, проник до належного ОСОБА_7 господарського гаражного приміщення, що в АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав бувші у використанні два металеві шківи, вартістю по 115,00 грн. кожний та дві металеві противаги вартістю по 100,00 грн. кожний.

Крім того, продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, ОСОБА_4 14.12.2017 року приблизно о 18.30 год., усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись відсутністю власника, переконавшись що його дії не будуть помічені іншими сторонніми особами, шляхом пошкодження дерев`яної стіни, проник до належного ОСОБА_7 господарського гаражного приміщення, що в АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав бувший у використанні алюмінієвий поршень вартістю 86,00 гривень, частину корпусу масляної коробки вартістю 162,00 гривень, дюралевий патрубок вартістю 49,00 гривень та металеву турбіну вартістю 900,00 гривень, чим спричинив потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 1627,00 гривень.

Допитаний як обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні злочину визнав повністю, вказав, що 06.12.2017 року приблизно о 18.00 год. пішов до господарства свого сусіда ОСОБА_7 , він знав, що у гаражі зберігаються різні інструменти, так як іноді допомагав сусіду по господарству. Висмикнувши одну дошку, він заліз до середини та викрав з нього два деталі до трактора, а саме металеві шківи та дві металеві противаги. Вказані металеві предмети він продав ОСОБА_8 за 140 грн. Знаючи, що в що в гаражі ОСОБА_7 наявні ще деякі металеві деталі до трактора «Т-25», продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, 14.12.2017 року приблизно о 18.30 год. аналогічно, як і попередній раз, проник до приміщення, звідки викрав алюмінієвий поршень, частину корпусу масляної коробки, дюралевий патрубок та металеву турбіну, які також за 100 грн. продав ОСОБА_8 .. За отримані грошові кошти придбав собі продукти харчування. У вчиненому злочині щиро розкаявся, вказавши, що зробив для себе належні висновки про хибніть своєї поведінки. В судовому засіданні приніс вибачення потерпілому. Також обвинувачений вказав, що на даний час він отримує самостійний заробіток, має власні грошові кошти, так як підробляє, допомагаючи односельцям.

Крім визнавальних показань ОСОБА_4 , його винність у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується і іншими доказами, що були досліджені під час судового розгляду кримінального провадження.

Потерпілий ОСОБА_7 дав показання про те, що на території його господарства розміщене гаражне приміщення, в якому він зберігає різні речі, та яке зачиняє на навісний замок. 14.12.2017 року від своєї дружини він довідався, що з задньої стіни було вийнято дерев`яну дошку, яку він прибив назад, а на наступний день вона знову була відірвана. Зайшовши до приміщення гаража, він виявив зникнення частини металевих деталей до трактора Т25, зокрема, алюмінієвого поршня, металевої турбіни, двох чавунних противаг та деяких інших деталей. Про вказану подію він повідомив працівників поліції, а у вчиненні крадіжки запідозрив свого неповнолітнього сусіда ОСОБА_4 . Коли з працівниками поліції вони прийшли до його господарства, то він зізнався у вчиненні злочину та повернув добровільно частину викраденого. Потерпілий вказав, що немає претензій до обвинуваченого, просить його суворо не карати, також зазначив, що матір обвинуваченого не дбає належним чином про сина, що зумовлює таку його поведінку.

Свідок ОСОБА_8 дав показання про те, що 06 чи 07 грудня 2017 року та 14.12.2017 року до нього приходив ОСОБА_4 та продав йому металеві деталі від трактора, про те, що вказані речі викрадені він йому не повідомляв.

Показання обвинуваченого співпадають з об`єктивними даними, що були здобуті під час огляду місця події приміщення гаражу, що розташоване в АДРЕСА_1 (протокол огляду від 15.12.2017 року).

Відповідно до протоколу огляду від 15.12.2017 року було оглянуто металеву противагу, яку ОСОБА_4 продав ОСОБА_8 .

Згідно висновку експертного заключення з оцінки рухомого майна від 26.12.2017 року середня ринкова вартість бувших у використанні запчастин до трактора «Т-25», а саме: одного алюмінієвого поршня, частини корпусу масляної коробки, одного дюралевого патрубку, турбіни, двох металевих шківок, двох металевих противаг станом на 14.12.2017 року становила 1 627 грн.
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 03.01.2018 року ОСОБА_4 добровільно розказав та показав про обставини вчиненого злочину.
Оцінивши зібрані по справі докази відповідно до положень ст.94 КПК України: кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення доведено винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину при викладених у вироку обставинах.

Злочинні дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення.

Згідно ч.4 ст.12 КК України ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин.

Відповідно до ч.1 ст.66 КК України обставини, які пом`якшують покарання, - ще щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину у неповнолітньому віці, стан здоров`я (затримка у психомовному розвитку).

Обставини, які обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України, - вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Щодо обставини, яка обтяжує покарання, вчинення злочину повторно, то дана обставина врахована як кваліфікуюча за ч.3 ст.185 КК України, а тому згідно ч.4 ст.67 КК України не може бути ще раз врахована судом при призначенні покарання за вказаний злочин, як така, що його обтяжує.

Згідно з вимогами п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року при призначенні покарання неповнолітньому підсудному відповідно до вимог ст.103 КК України крім обставин, передбачених у статтях 65-67 КК України, необхідно брати до уваги умови життя й виховання неповнолітнього, вплив на нього дорослих, рівень розвитку та інші особливості його особи.

Згідно довідки Березнівської ЦРЛ вбачається, що обвинувачений на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря психіатра з 2006 року з діагнозом- затримка в психомовному розвитку.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №10/18 ОСОБА_4 в момент скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення будь-якими психічними захворюваннями не страждав, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, на даний час застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Прислуцької сільської ради Березнівського району Рівненської області №4132 від 15.12.2017 року ОСОБА_4 виховується у неповній сім`ї, проживає із матір`ю ОСОБА_9 , братом ОСОБА_10 , сестрою ОСОБА_11 . Згідно характеристики за місцем проживання обвинувачений характеризується посередньо, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, в громадських місцях поводить себе спокійно, на критику старших реагує правильно, скарг на його погану поведінку до сільської ради не надходило.

Із акту обстеження матеріально-побутових умов від 18.12.2017 року встановлено, що ОСОБА_4 проживає матір`ю, яка є інвалідом ІІІ групи, братом та сестрою.

Згідно досудової доповіді органу пробації виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства. Органом пробації вказано, що криміногенними факторами, які можуть впливати на поведінку обвинуваченого, є відсутність сприятливого психологічного клімату в оточенні, недостатній рівень знань, умінь і навичок, асоціальне оточення.

Сторона захисту просить суд прийняти до уваги умови проживання та виховання обвинуваченого, вчинення злочину у неповнолітньому віці, його щире розкаяння у вчиненому та активне сприяння у розкриттю злочину, наявність заробітку та призначити особи покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_4 , суд виходить із встановленої ст.50 КК України мети покарання, якою є не лише кара, а й виправлення особи і запобігання вчиненню нових злочинів, що заснована на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Суд також приймає до уваги, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004, який вказав, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист

прав людини та основних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Зокрема ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Призначаючи обвинуваченому вид та розмір покарання, суд враховує викладені обставини справи, тяжкість вчиненого злочину, позицію потерпілого щодо пом`якшення міри покарання, наявність кількох обставини, що пом`якшують покарання та обставину, що обтяжує покарання, дані про особу ОСОБА_4 , який вчинив злочин у неповнолітньому віці, однак у період звільнення від відбування покарання з випробуванням, має затримку у психомовному розвитку, за місцем проживання характеризуються посередньо, умови його проживання та виховання (особи виховувалась у неповній багатодітній сім`ї, матір`ю - інвалідом), щире розкаяння винного, осуд своєї поведінки, а також матеріали досудової доповіді, наявність самостійного доходу.

На підставі наведеного, суд вважає, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину у неповнолітньому віці, стан здоров`я) та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного слід застосувати положення ч.1 ст.69 КК України і перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.3 ст.185 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Відповідно до положень ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно п.10 Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку статей 75, 79, 104 КК, та призначення покарання, яке згідно з частиною 3 статті 72 КК України за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги статті 71 КК України і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до положень ст.100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 370,373,374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і призначити покарання за ч.3 ст.185 КК України, ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Відповідно до ч.1 ст.71, ч.3 ст.72 КК України ОСОБА_4 за сукупністю вироків до покарання призначеного даним вироком повністю приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком та остаточно призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. та трьох років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком згідно з вироком Березнівського районного суду Рівненської області від 11.08.2017 року, останній виконувати самостійно.

Речові докази: один алюмінієвий поршень, частина корпусу масляної коробки, один дюралевий патрубок, одна металева турбина, два металеві шкиви, одні металеві противаги залишити к користування власника ОСОБА_7 .

Вирок суду може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Березнівський районний суд Рівненської області. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1