Постанова
Іменем України
10 січня 2019 року

м. Київ
справа № 189|1245/17
провадження № 51-6104км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2018 року в кримінальному провадженні № 0000473 щодо
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 грн, без позбавлення права керувати транспортними засобами. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь КЗ «Покровська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради кошти, затрачені на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_8 , в розмірі 1508 грн 49 коп. Також стягнуто з ОСОБА_7 на користь КЗ «Синельниківська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради кошти, затрачені на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_8 , в розмірі 3197 грн 32 коп.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2018 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.
Як установив суд, ОСОБА_7 04 серпня 2017 року близько 16:00, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Volkswagen caddy», державний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог пунктів 2.9 та 21.1 Правил Дорожнього Руху України, рухаючись на ділянці автошляху між населеними пунктами с. Левадне та с. Катеринівка Покровського району Дніпропетровської області, в напрямку с. Катеринівка, з`їхав з проїжджої частини на ліве узбіччя дороги, де здійснив наїзд на прив`язану на узбіччі корову, після чого, продовжуючи рух, з`їхав в лівий по ходу руху кювет, де допустив перекидання автомобіля. Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди пасажиру автомобіля «Volkswagen caddy» ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить судове рішення скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, оскільки вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання є м`яким. При цьому посилається на те, що місцевий суд безпідставно не застосував до засудженого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Також стверджує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників процесу заперечень на касаційну скаргу не надходило.
Прокурор ОСОБА_5 підтримав касаційну скаргу, просив її задовольнити та скасувати ухвалу апеляційного суду.
Мотиви Суду
У відповідності з вимогами ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеність винуватості та юридична кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України у касаційній скарзі прокурора не оскаржуються.
В суді касаційної інстанції прокурор не оспорював правильність призначення основного покарання у виді штрафу в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 грн.Прокурор не погоджується із непризначенням ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Доводи прокурора про безпідставне непризначення місцевим судом ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є обгрунтованими.
Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Так, санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено альтернативні види основних покарань та надано можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який характеризується посередньо, вперше притягується до кримінальної відповідальності, але притягувався до адміністративної відповідальності, офіційно ніде не працює, на утриманні не має неповнолітніх дітей, в скоєному повністю розкаявся, відшкодував потерпілому завдані збитки, обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття, обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та обґрунтовано призначив засудженому покарання у межах санкції частини статті, за якою його визнано винним. Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції зробив висновок про можливість не призначати засудженому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Не погоджуючись з вироком місцевого суду прокурор подав апеляційну скаргу.
Як убачається з матеріалів провадження, у поданій на вирок місцевого суду апеляційній скарзі прокурор, вказуючи на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягала у непризначенні ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, просив апеляційний суд ухвалити новий вирок. При цьому наводив аргументи, майже аналогічні тим, що містяться у касаційній скарзі.
Залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, суд апеляційної інстанції всупереч ст. 419 КПКУкраїни не навів в ухваленому рішенні переконливих підстав для його прийняття, не дав вичерпної відповіді на доводи у скарзі щодо несправедливості призначеного покарання, без призначення йому додаткового покарання.

Так, апеляційний суд, не погоджуючись із доводами прокурора, в ухвалі зазначив, що місцевий суд дотримався вимог статей 50, 65 КК України і дійшов правильного висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без позбавлення права керувати транспортними засобами. Мотивуючи свою позицію, апеляційний суд взяв до уваги обставини, враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання, а також послався на те, що у зв`язку із інвалідністю ОСОБА_7 немає можливості повноцінно працювати, тому єдиним джерелом для його існування є лише керування автомобілем, та у разі позбавлення його права керування транспортними засобами за скоєне по даному провадженню, його подальше життя буде вкрай ускладнено. Також вказав про те, що потерпілий будь-яких претензій до ОСОБА_7 не має, та просив його суворо не карати.

Разом з тим, суд не врахував належним чином те, що ОСОБА_7 характеризується посередньо, вчинив кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, раніше притягувався до адміністративної відповідальності за статтями 124, 130 КУпАП та був позбавлений права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що призначене засудженому ОСОБА_7 покарання без додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого внаслідок м`якості.
Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 ККУкраїни, законодавцем віднесено до злочинів проти безпеки руху. Тому думка потерпілого щодо виду та розміру покарання сама по собі не є вирішальною в цьому питанні.

Таким чином, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПКУкраїни.

Допущені порушення норм матеріального і процесуального права тягнуть за собою скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_7 на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду апеляційної інстанції скасуванню з призначенням нового розгляду провадження у суді апеляційної інстанції.
При новому апеляційному розгляді суду належить врахувати викладене в постанові, та з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону постановити законне та обґрунтоване судове рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2018 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3