ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/137/19 Справа № 183/4268/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001789 від 13.06.2017 року за апеляційною скаргою прокурора Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Новомосковського міськрайонного суду від 09 липня 2018 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Панасівка, Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, підсобного працівника погрузчика ТОВ Агро Овен, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 12.10.2011 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.115 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі,звільненого 17.10.2016 року умовно- достроково строком на 1 рік 6 місяців 3 дні.
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,
В с т а н о в и л а:

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК Україна та призначено йому покарання у вигляді 2 років обмеження волі. На підставі ст. ст. 71, 72 КК України частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.10.2011 року і остаточно призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 12 червня 2017 року, приблизно о 21.40 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проходив по вул. Кравченко в с. Голубівка, Новомосковського району Дніпропетровської області, де побачив ОСОБА_9 , яка також йшла по вказаній вулиці, попереду нього у попутному напрямку. Далі, цього ж вечора 12 червня 2017 року, приблизно о 22.00 годині, ОСОБА_7 поблизу будинку АДРЕСА_2 підійшов до ОСОБА_9 , та будучи впевненим, що це його знайома, схопив долонею правої руки ОСОБА_9 в області обличчя та шиї, після чого, остання почала кричати та намагатися прибрати від себе руку обвинуваченого ОСОБА_7 , у якого в цей момент винник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , реалізуючи який, ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, продовжуючи з силою тримати долонею правої руки потерпілому в області обличчя та шиї, не ослаблюючи хватку, нігтями пальців правої руки наніс ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді саден, на шиї, після чого, одразу частиною розбитої скляної пляшки, чку тримав у лівій руці, задав ОСОБА_9 два удари в область спини зліва. Своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у виді саден на шиї, які у своїй сукупності та кожне окремо, відносяться до легких тілесних ушкоджень, та тілесні ушкодження у виді двох непроникаючих колото різаних поранень грудної клітини зліва ( область спини зліва), які у своїй сукупності та кожне окремо, відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, оскільки у звичайному своєму перебігу, загоєння даних ран відбувається у термін тривалістю понад 6 днів, але не більше 21 дня та виникли від дії колюче ріжуючого предмету.

Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі з урахуванням уточнень до неї просить вирок Новомосковського міськрайнного суду Дніпропетровської області від 09.07.2018 року стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України скасувати в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки, на підставі ст. 71,72 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком призначити остаточне покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вирок підлягає скасуванню, в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та, як наслідок цього, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Зазначає, що суд взагалі не врахував ступінь суспільної небезпеки злочину, скоєного обвинуваченим, який посягнув на найвищу соціальну цінність життя та здоров`я людини.
Вважає, що суд при визначенні міри покарання ОСОБА_7 не повною мірою взяв до уваги обставини, що характеризують особу винного, який за місцем мешкання характеризується негативно, на момент скоєного злочину є особою раніше судимою за вчинення особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я людини, будучи умовно-достроково звільненим від відбування покарання за вироком Новомосковського міськрайнного суду Дніпропетровської області за ч.1 ст.115 КК України від 12.10.2011 року строком на 1 рік 6 місяців 3 дні, в період умовно-дострокового звільнення знову вчинив кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я людини.
Вищезазначене, на думку прокурора, свідчить про те, що у засудженого відсутній намір стати на шлях виправлення та перевиховання, особа обвинуваченого має стійкий криміногенний характер, а тому щире каяття, яке враховане судом як обставина, що пом`якшує покарання, суттєво не зменшує ступінь тяжкості скоєного злочину.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, обвинувачений заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались. Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України в апеляційній скарзі прокурором також не оскаржується.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно вимог ст. ст.50,65 КК України та положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 125 КК України - вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України, відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів фтизіатра, нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце мешкання, за яким характеризується задовільно, відсутність претензій з боку потерпілої, а також те, що обвинувачений раніше судимий та вчинив злочин у період умовно-дострокового звільнення, щире каяття, яке визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, та рецидив злочинів і вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння як обставини, що обтяжують покарання.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання в межах санкції ч.2 ст. 125 КК України, у виді обмеження волі строком на 2 роки та з урахуванням ст.71,72 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.10.2011 року, остаточно призначити покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, саме з реальним його відбуттям.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, та вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчинених злочинів, дані по особу ОСОБА_7 , та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора про наявність підстав для призначення більш суворого покарання колегія вважає необґрунтованими, оскільки судом оцінено всі докази по справі у їх сукупності та у вироку обґрунтовано зазначено всі мотиви прийнятого ним рішення.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування або зміни вироку суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2018 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

_____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4