Справа 537/6067/16-к
Провадження 1-кп/524/29/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

у присутності прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

провівши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Автозаводського районного суду м. Кременчука клопотання захисника ОСОБА_8 по об`єднаному кримінальному провадженні за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м Кременчука, українця, освіта вища, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ

В провадженні Автозаводського районного суду м Кременчука знаходяться вищевказані матеріали кримінального провадження.
Захисником ОСОБА_5 - адвокатом ОСОБА_8 до суду надійшло клопотання про визнання доказів очевидно недопустимими. У клопотанні захисника зазначається, що сторона захисту вважає очевидно недопустимими доказами, розгляд яких повинен бути припинено : протокол про результати проведення візуального спостереження за особою від 27.03.2017 року та лист повідомлення Апеляційного суду Полтавської області. Дане клопотання обґрунтовано тим, що неможливо з`ясувати правові підстави та порядок застосування заходів, які тимчасово обмежували конституційні права і свободи ОСОБА_5 , що є основним критерієм допустимості їх результатів їх результатів як джерела доказів. Крім того, не були відкриті протоколи ходу проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а тому стороні захисту не відомо яким чином і ким саме проводились ці процесуальні дії. У зв`язку з чим, захисник просить визнати вищевказані докази такими, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України Письмове клопотання приєднано до матеріалів справи.
Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримує вищевказане клопотання та просить суд його задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримує думку захисників та просить суд його задовольнити.
Прокурор ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 , не вбачаючи очевидної недопустимості зазначених захисником доказів, оскільки НСРД під час досудового слідства проведено у відповідності до вимог КПК України. Сторона обвинувачення на стадії досудового розслідування надала для ознайомлення доказ, яким є відомості, що містяться у протоколі про результати проведення візуального спостереження, в якій зазначена підстава проведення - ухвалу слідчого судді Апеляційного суду Полтавської області, Питання про недопустимість доказів має бути вирішено судом під час їх оцінки в нарадчій кімнаті.
Потерпілий при вирішенні питання покладається на розсуд суду.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, та ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, дійшов до наступного висновку.
Згідно зі ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Статтею 86 КПК України визначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
У частині 3 ст. 62 Конституції України закріплено основний принцип допустимості доказів, який полягає у тому, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом.
Згідно з ч.2 ст. 89 КПК України, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Рішенням Конституційного Суду України № 12-рп/2011 від 20.10.2011 року надано офіційне тлумачення положення першого речення ч. 3 ст. 62 Конституції України, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, необхідно розуміти так, що обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність», особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності.
Категорія "очевидна недопустимість доказів" є оціночною. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі № 223-1446/0/4-12 від 05.10.2012 року "Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України" зазначає, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч. 2 ст.89КПК тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п. 8).
Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.
Відтак, відсутність серед матеріалів кримінального провадження документів, які стали підставою для проведення слідчих дій (в тому числі негласних), порядок та технічна сторона фіксації неправомірних дій осіб, не є очевидною та такою обставиною, що свідчить про нагальну необхідність вирішення питання допустимості на даній стадії судового розгляду.
Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду. Очевидної недопустимості доказів на цій стадії судового провадження без дослідження їх із взаємозв`язку з іншими доказами, суд не вбачає й вважає передчасним вирішувати питання про їх недопустимість.
З урахуванням викладеного, висновків Верховного Суду від 16.01.2019 року, суд приходить до висновку про передчасність вирішення питання допустимості зазначених стороною захисту доказів, та відмову у зв`язку з цим у задоволенні клопотань адвоката ОСОБА_8 .
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 84, 86, 87, 89 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ
Відмовити захиснику ОСОБА_8 в задоволенні клопотання про визнання доказів у кримінальному провадженні: протоколу про результати проведення візуального спостереження за особою від 27.03.2017 року та лист повідомлення Апеляційного суду Полтавської області від 22.11.2017 року очевидно недопустимими.
Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1