КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/285/2018 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч.2 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2

ВИРОК
27 листопада 2018 року м.Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого: судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши, у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 , на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 16 лютого 2018 року та на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 25.09.2009 Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 850 грн.;
- 19.07.2010 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 10.11.2011 року з Божківської ВК згідно ЗУ «Про амністію» від 08.07.2011 року;
- 01.10.2012 Подільським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним строком на 1 рік;
- 17.11.2016 Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України був звільнений з іспитовим строком 2 роки;
- 24.01.2017 Саксаганським районним судом м. Кривий ріг Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75,76 КК України був звільнений з іспитовим строком 2 роки, -
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року, ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні злочинів за ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.185 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки; за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_7 цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання, призначене вироком Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 24.01.2017 року - 1 (один) рік 1 (один) місяць, визначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць.
Застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, залишено без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 встановлено обраховувати з дня його затримання - з 21.12.2017 року.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.02.2018, виправлено описку у вироку Деснянського районного суду м. Києва від 12.02.2018 відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, а саме: 11 (одинадцятий) абзац мотивувальної частини викласти у наступній редакції: «У силу ст. 71, 78 КК України до покарання за вчинення зазначених у даному вироку кримінальних правопорушень, має бути приєднано невідбуте покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 17.11.2016 року».
Абзац 3 (третій) резолютивної частини вироку Деснянського районного суду м. Києва від 12.02.2018 відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, викласти у наступній редакції: «На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_7 цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання, призначене вироком Дарницького районного суду м. Києва від 17.11.2016 - 1 (один) рік 1 (один) місяць, призначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць».
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 20.12.2016 року приблизно о 18 год. 30 хв., знаходячись в приміщенні магазину «Метро», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Сабурова, 2-а в м. Києві, переслідуючи корисливий мотив, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, зайшов до відділу з продажу рибної продукції, звідки взяв дві банки рибної ікри «Шаланда», вагою 600 г, вартістю 932 грн. 50 коп. за одну банку та сховав у сумку, яка висіла у нього на плечі. Після цього, ОСОБА_7 пройшов розрахункові каси не оплативши вказаний товар та вийшов за межі магазину, тим самим повторно, таємно викрав чуже майно, яке належить ТОВ «МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ УКРАЇНА», завдавши матеріального збитку в загальному розмірі 1.865 грн. 00 коп.
Крім того, ОСОБА_7 21.12.2017 року приблизно о 15 год. 25 хв., знаходячись в приміщенні магазину «Метро», що розташований по вул. Сабурова, 2-А в м. Києві, переслідуючи корисливий мотив, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, зайшов до відділу з продажу м`ясних товарів, звідки взяв чотири упаковки «Свинячої вирізки», загальною вагою 11,278 г, вартістю 1.455 грн. 76 коп. та поклав до сумки, яка була при ньому. Після чого, утримуючи вищевказаний товар при собі, ОСОБА_7 пройшов через розрахункові каси, не оплативши товар та направився до виходу з магазину, тим самим намагався умисно, повторно, таємно викрасти чуже майно, що належить ТОВ «МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ УКРАЇНА» на загальну суму 1.455 грн. 76 коп., однак довести свій злочинний намір до кінця та розпорядитись вказаним майном не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками охорони даного магазину.
Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, та вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.
Не погоджуючись з вироком та ухвалою суду заступник прокурора м. Києва ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 16.02.2018 про виправлення помилки стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, та вирок Деснянського районного суду м. Києва від 12.02.2018 стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців позбавлення волі. Згідно ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 покарання у виді 2 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Дарницького районного суду м. Києва від 17.11.2016, за сукупністю злочинів, призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного ОСОБА_7 за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 24.01.2017, визначивши обвинуваченому до відбуття остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.
Мотивуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, що відповідно до оскаржуваного вироку ОСОБА_7 засуджений 17.11.2016 Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. Проте, судом у резолютивній частині вироку залишено поза увагою наявність у обвинуваченого одного епізоду за ч. 2 ст. 185 КК України, який вчинено 20.12.2016, тобто під час іспитового строку за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 17.11.2016, таким чином, в даному випадку, не застосування судом першої інстанції положень ч. 4 ст. 70 КК України є не законним та не обґрунтованим.
Також апелянт зазначає, що в той же час, вироком визнано доведеним, що інкримінований злочин за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_7 вчинив 21.12.2017, тобто під час іспитового строку, визначеного вироком Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 24.01.2017, тому апелянт вважає, що в даному випадку застосуванню підлягають положення як ч. 4 ст. 70 КК України, так і положення ст. 71 КК України, тобто покарання необхідно призначити, як за сукупністю злочинів, так і за сукупністю вироків.
Крім того апелянт вважає, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.02.2018 незаконно виправлені допущені помилки під час винесення вироку Деснянського районного суду від 12.02.2018 відносно ОСОБА_7 , оскільки вона ухвалена з істотним порушенням вимог ст. 379 КПК України.
Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.
Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку та доводів, викладених у апеляційній скарзі прокурора; вислухавши доводи прокурора ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва в частині оскарження вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , за наведених у ній обставин; обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; в порядку ст. 404 КПК України частково дослідивши документи, які стосуються апеляційної скарги; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому ОСОБА_7 останнє слово, вивчивши і перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши та обміркувавши доводи апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу прокурора такою, що підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки учасники судового провадження правильно розуміли зміст цих обставин, і у суду не було сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. В зв`язку із цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є правильним, обґрунтованим і в цій частині ніким по справі не оспорюється. З огляду на доведеність винуватості, вірною є й кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст.185, 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.
При цьому, суд першої інстанції, з`ясувавши правильне розуміння ОСОБА_7 та іншими учасниками кримінального провадження змісту фактичних обставин справи, за відсутністю сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, в тому числі і обвинуваченого, який повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, роз`яснив всім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні цього питання колегією суддів не встановлено. Будь-яких заперечень щодо правильності встановлення такого порядку розгляду справи судом першої інстанції не надано і у суді апеляційної інстанції, а тому доведеність винуватості обвинуваченого та юридична оцінка його злочинних дій, відповідно до положень ст. 404 КПК Українине є предметом апеляційного розгляду.
Разом з тим, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_7 покарання, виходячи з наступного.
Як убачається із мотивувальної та резолютативної частини вироку, при призначенні покарання суд, у відповідності до ст.65, 68 КК України, врахувавступінь тяжкості вчинених них злочинів, особу винного, наявність на утриманні малолітньої особи, обставину, що пом`якшує покарання, а також ступінь реалізації злочинних намірів та причини, внаслідок яких злочин не був доведений до кінця.
Так, суд взяв до уваги, що вироком Саксаганським районногосуду м. Кривий ріг Дніпропетровської області від 24.01.2017 ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75,76 КК України був звільнений з іспитовим строком 2 роки, отже, інкриміновані обвинуваченому злочини були вчинені ним у період іспитового строку.
Тому на підставі ст. 71 КК України до покарання,призначеного ОСОБА_7 цим вироком, частково приєднав невідбуте покарання, призначене вироком Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 24.01.2017 року - 1 (один) рік 1 (один) місяць, визначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць.
Про те, по за увагою суду першої інстанції залишилось те, що ОСОБА_7 , як вбачається з матеріалів кримінального провадження, був засуджений за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України був звільнений з іспитовим строком 2 роки. Та перший епізод за ч. 2 ст. 185 КК України по даному вироку, останнім вчинено 20.12.2016, тобто під час іспитового строку за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 17.11.2016, таким чином, судом першої інстанції не застосовано положень ч. 4 ст. 70 КК України, про що і зазначає прокурор в поданій апеляційній скарзі.
Таким чином, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання, без урахуванням вироку Дарницького районного суду м. Києва від 17.11.2016.
Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Тому в даному випадку відповідно до вимог ст.ст. 413, 420 КПК України незастосування судом закону, який підлягав застосуванню, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного основного ОСОБА_7 покарання і ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Частиною 4 ст.70 КПК України визначено, що за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що обвинувачений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 71 КК України, якщо обвинувачений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
У п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст.71 КК України: спочатку - за правилами ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК України; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.
Відповідно до пункту 26 цієї постанови Пленуму Верховного Суду України при призначенні покарання за правилами ст. 71 КК України суди повинні точно встановлювати не відбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку.
Проте вказані вимоги закону про кримінальну відповідальність судом першої інстанції належним чином не дотримані, оскільки злочини, за вчинення яких ОСОБА_7 засуджено цим вироком, були ним вчинені 20.12.2016 року та 21.12.2017 року, тобто після постановлення попереднього вироку Дарницького районного суду м. Києва від 17.11.2016, та після постановлення вироку Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 24.01.2017 року, оскільки в даному випадку мають бути застосовані положення ч. 4 ст. 70 КК України та призначено остаточне покарання з урахуванням положень ст. 71 КК України.
Таким чином, визнавши ОСОБА_7 винним за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, слід призначити йому покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Після чого призначити ОСОБА_7 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Дарницького районного суду м. Києва від 17.11.2016 , за сукупністю злочинів.
Та остаточне покарання ОСОБА_7 призначитипідставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного ОСОБА_7 за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 24.01.2017.
Доводи прокурора про те, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.02.2018 незаконно виправлені допущені помилки під час винесення вироку Деснянського районного суду від 12.02.2018 відносно ОСОБА_7 , а тому вона ухвалена з істотним порушенням вимог ст. 379 КПК України, є слушними, оскільки суд першої інстанції, при винесенні такої ухвали вийшов за межі ст. 379 КК України, та фактично змінив резолютивну частину вироку.
Стосовно вимог апеляційної скарги прокурора, щодо призначення ОСОБА_7 , остаточно покарання у виді 4 років позбавлення волі, то колегія суддів не знаходить для цього підстав.
З огляду на викладене, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання - скасуванню з постановленням в цій частині нового вироку
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , останнього затримано 21.12.2017 року та по сьогоднішній день він утримується під вартою.
Разом з тим, приймаючи рішення про зарахування досудового тримання під вартою, суд першої інстанції неправильно застосував положення ч. 5 ст. 72 КК України, а саме не застосував положення ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року), яка діяла на момент вчинення ОСОБА_7 епізоду злочину 20.12.2016, під час дії цього закону.
Згідно приписів ч.6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а тому, враховуючи правові висновки, викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 року в справі №663/537/17, колегія суддів вважає за необхідне, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року), зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення з 21.12.2017року по 27.11.2018року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,
З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 415, 420 КПК України, колегія суддів Київського апеляційного суду, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.185 КК України, - скасувати.
Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 16.02.2018, якою виправлено описку у вироку Деснянського районного суду м. Києва від 12.02.2018 відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, - скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.185 КК України.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Дарницького районного суду м. Києва від 17.11.2016, за сукупністю злочинів, призначити покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного ОСОБА_7 за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 24.01.2017, визначивши обвинуваченому до відбуття остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з дня його затримання, а саме з 21.12.2017 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України(у редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, який набрав чинності 24 грудня 2015 року) зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 у строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з 21 грудня 2017 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі.
У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду упродовж трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3