Справа № 192/2323/18
Провадження № 1-в/204/80/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу судових засідань заяву засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України, -
за участю прокурора ОСОБА_4 , представника установи ОСОБА_5 , засудженого - ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И В:
12 грудня 2018 року з Дніпровського апеляційного суду до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська для здійснення судового розгляду надійшла заява засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України. В обґрунтування своєї заяви засуджений ОСОБА_6 зазначив, що 02.07.2015 року він прибув до колонії, з першого дня став днювальним відділення. З вересня 2015 року працює на посаді старшого днювального відділення № 12. З січня 2018 року працює на посаді рознощика їжи. З 09.07.2015 року приймає участь в програмі «Фізкультура та спорт». За час відсування покарання має одне порушення, а саме у 2015 році, яке погашено за плином часу. Також має чотири заохочення від начальника колонії. У разі застосування до нього умовно-дострокового звільнення, в подальшому зобов`язується не притягатися до кримінальної відповідальності, а також зазначив, що зробив для себе відповідні висновки.
В судовому засіданні засуджений підтримав свою заяву та просив її задовольнити.
Представник Солонянської ВК № 21 ОСОБА_5 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні заяви засудженого, оскільки останній характеризується посередньо.
Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви засудженого та зазначила, що підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання відсутні, оскільки засуджений не став на шлях виправлення, що підтверджується останнім засіданням комісії Солонянської ВК № 21 від 07.09.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_6 відмовлено у застосуванні ст. 81 КК України. Згідно характеристики, наданої адміністрацією Солонянської ВК № 21, також не вбачається, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали особової справи на засудженого та надані до суду докази у їх сукупності, дійшов до наступних висновків.
Вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 07.05.2008 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 186, ст. ст. 75, 76 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік. Вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19.11.2008 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 06.04.2011 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 15 днів. Вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24.10.2011 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 277, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 02.12.2014 року умовно-достроково на невідбутий строк 11 місяців 28 днів.
Судом встановлено, що в останнє ОСОБА_6 засуджений вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.05.2015 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі без конфіскації майна.
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21.03.2016 року в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 23.02.2015 року по 15.06.2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за правилами ч. 5 ст. 72 КК України.
Вирок суду набрав законної сили 15.06.2015 року.
Початок строку 23.02.2015 року. Кінець строку 30.11.2019 року.
Статтею 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків, суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право, зокрема, вирішити питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
За змістом ст. 81 КК України, умовами умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: відбуття засудженим певної частини призначеного покарання, визначеної у частині третій цієї статті; наявність факту того, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних, які характеризують засудженого, його поведінку, відношення до праці, відношення до вчиненого злочину та його наслідків, наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.
У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.
Статтею 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.
Вимогами ч. 2 ст. 67, ч. 2 ст. 103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Пунктом 3 частини 2 ст. 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року передбачено, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Згідно ч. 2 ст. 50 КВК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Таким чином, однією з умов застосування до засудженого положень ст. 81 КК України є те, що він став на шлях виправлення. Про вказане може свідчити його поведінка і ставлення до праці.
За змістом зазначеного кримінального закону становлення особи на шлях виправлення це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці, добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.
Суд звертає увагу, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого відповідно до ст. 9 КВК України.
Щодо даних про особу, то засуджений ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до ст. 12 КК України належать до категорії середньої тяжкості та тяжких злочинів.
Згідно довідки про заохочення і стягнення, засуджений ОСОБА_6 має стягнення: 14.05.2015 року догану, яка погашена за плином часу.
Має чотири заохочення: 26.07.2016 року, 20.01.2017 року, 20.07.2017 року та 23.04.2018 року.
Згідно характеристики засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі знаходиться з 25.02.2015 року. За період перебування в УВП № 3 міста Кривий Ріг у Дніпропетровській області характеризується посередньо, допустив одне стягнення (погашено за плином часу), заохочень не мав. В Солонянській ВК № 21 знаходиться з 02.07.2015 року. Працевлаштований працівником їдальні. За час відбування покарання характеризується посередньо, порушень режиму утримання не допустив, має 4 заохочення від начальника установи. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, з метою уникнення покарання. Утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку під контролем адміністрації, має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Дотримується вимог пожежної безпеки і безпеці праці під контролем адміністрації. Не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Бере участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу (фізкультура і спорт). Не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня (не навчається у загальноосвітньому закладі при установі). Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування та побачень (3 побачення), отримує посилки (передачі) і бандеролі (114 отриманих посилок). Окрім цього, 19.05.2017 року комісією установи відмовлено у застосуванні зміни умов тримання відповідно статей 100, 101 КВК України як особі, що не стає на шлях виправлення. 16.03.2018 року комісією установи відмовлено у застосуванні заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням відповідно до статті 82 КК України як особі, що не стала на шлях виправлення. 07.09.2018 року комісією установи відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення від покарання відповідно до статті 81 КК України як особі, що не стала на шлях виправлення.
Суд звертає увагу, що за попередніми вироками ОСОБА_6 вже звільнявся умовно-достроково, проте вчиняв нові злочини протягом невідбутої частини покарання, що не може свідчити про те, що ОСОБА_6 став або має намір стати на шлях виправлення.
Також суд враховує факт того, що ОСОБА_6 неодноразово було відмовлено комісією установи в заміні умов тримання; заміні невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, у застосуванні умовно-дострокового звільнення на підставі того, що останній не став на шлях виправлення.
Окрім цього, засуджений ОСОБА_6 хоч і працевлаштований у їдальні, проте, як вбачається з характеристики останнього, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, що, на переконання суду не може свідчити про сумлінну поведінку і ставлення до праці.
Зазначені обставини свідчить про те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, а тому підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 61, 82 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя ОСОБА_1