Справа № 464/1981/19
пр.№ 1-кп/464/291/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.05.2019 року

Сихівський районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000569 від 01.03.2019 року, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, українки, громадянки України, із середньою спеціальною освітою, непрацюючої, неодруженої, яка має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України,
з участю строні судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , 28.02.2019 року близько 18 год. 20 хв., перебуваючи у приміщенні Торгового центру «Шувар» (далі - ТЦ «Шувар»), що по пр. Червоної Калини, 36 у м.Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за її діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, зі столу торгового павільйону №114 ТЦ «Шувар», таємно викрала майно - мобільний телефон марки «Samsung» модель «J3» (IMEI: НОМЕР_1 ), вартістю 3 000 гривень, який належить потерпілій ОСОБА_5 , після чого з викраденим майном покинула приміщення магазину та розпорядилась ним на власний розсуд. Своїми протиправними діями ОСОБА_3 заподіяла потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 3 000 грн.

Окрім цього, ОСОБА_3 , 28.02.2019 року близько 18 год. 25 хв., перебуваючи у приміщенні ТЦ «Шувар», що по пр. Червоної Калини, 36 у м.Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за її діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, з сумки, яка знаходилась на столі торгового павільйону №455 ТЦ «Шувар», таємно викрала майно, яке належить потерпілій ОСОБА_7 , а саме: шкіряний гаманець коричневого кольору, вартістю 600 грн. та грошові кошти, які знаходились у вказаному гаманці в сумі 600 грн., після чого з викраденим майном покинула приміщення магазину та розпорядилась ним на власний розсуд. Своїми протиправними діями ОСОБА_3 заподіяла потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду, на загальну суму 1200 грн.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнала повністю та дала аналогічні пояснення. Додатково зазначила, що в неї виник умисел вчинення даних крадіжок тоді, коли вона побачила, що за її діями ніхто не спостерігає. У вчиненому розкаюється та просить її суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутності.
На підставі вимог ст.325 КПК України, за погодженням із сторонами кримінального провадження, судовий розгляд проведено за відсутності потерпілої ОСОБА_7 .
Оскільки учасники судового провадження не заперечили щодо фактичних обставин справи, враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_3 визнала свою вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях в повному обсязі за обставин, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги встановлення судом того факту, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, а також приписи ч. 2 ст. 394 КПК України щодо особливостей апеляційного оскарження, заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої ОСОБА_3 та дослідженням характеризуючих даних про її особу.
Оцінивши показання обвинуваченої, які вона надала вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленою із правилами ст. ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України.
ЇЇ дії органом досудовго розслідування вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки така вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжки) за кваліфікуючою ознакою злочин, вчинений повторно.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обираючи ОСОБА_3 покарання, суд враховує тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про її особу, зокрема, що обвинувачена ОСОБА_3 раніше неодноразово судима за вчинення корисливих злочинів, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, за місцем проживання характеризуються посередньо.
Обставиною, визначеною ст. 66 КК України, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття.
Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Досудова доповідь відносно ОСОБА_8 , відповідно до ч.4 ст. 314-1 КПК України, не призначалась.
За положенням ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи вищенаведене та конкретні обставини справи, за яких вчинено діяння, беручи до уваги дані про особу обвинуваченої ОСОБА_3 , наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченої, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення і перевиховання останнього можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та реального відбуття покарання, а тому їй слід призначити покарання у виді позбавлення волі. Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім, справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченої та для запобігання вчиненню злочинів як нею, так і іншими особами.
Окрім цього, ОСОБА_3 слід призначити покарання із врахуванням ч. 1 ст. 71 КК України, так як остання після постановлення вироку Сихівським районним судом м. Львова від 01.06.2016 року, за яким її засуджено за ч.2 ст. 185 КК України, та на підставі ст. 71 КК України до покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі, але до повного відбуття покарання вчинила 28.02.2019 року новий злочин, передбачений ч.2 ст. 185 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Призначаючи покарання обвинуваченій відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків, суд враховує, що відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків (ст. 71 КК) при застосуванні правил ст. 71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком. Призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного покарання за знову вчинений злочин, а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст. 71 КК України.
Відтак, виходячи із характеру та співвідношення тяжкості злочинних діянь та їх наслідків, до призначеного судом покарання, відповідно до вимог ч.1 ст. 71 КК України, слід частково приєднати ОСОБА_3 невідбуте нею покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 01 червня 2016 р. - 1 рік 2 місяці позбавлення волі.
Цивільний позов не заявлений.
Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід відносно обвинуваченої у даному кримінальному провадженні не обирався.
Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-370, 373, 374 КПК України,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, та призначити їй покарання 2 (два) роки позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Сихівського районного суду м.Львова від 01 червня 2016 року, а саме 1 рік 2 місяці позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання 3 (три) роки 2 (два) місяці позбавлення волі.
Речовий доказ: компакт-диск CD-R, на якому знаходиться відеозапис з ТЦ «Шувар» - залишити при матеріалах кримінального провадження.
Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копія вироку після проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1