ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю учасників провадження:
прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000646 від 18.10.2018 року за апеляційними скаргами прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Садгірського районного суду м.Чернівці від 13.12.2018 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, під вартою з 18.10.2018р., раніше судимого:

1) 12.02.1985 Глибоцьким районним судом Чернівецької області за ч.4 ст. 81 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

2) 28.02.1990 Ленінським районним судом м. Чернівці за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 215-3, ст. 42 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

3) 23.01.1995 Садгірським районним судом м. Чернівці за ч. 1 ст. 196-1 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

4) 21.08.1997 Садгірським районним судом м. Чернівці за ч. 2 ст. 142, ч. 3 ст. 144, ст. 42 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

5) 30.09.2004 Садгірським районним судом м. Чернівці за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

6) 07.06.2007 Садгірським районним судом м. Чернівці за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

7) 06.06.2011 Шевченківським районним судом м. Чернівці за ч. 3 ст. 185, ч.1ст. 259 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

8) 22.07.2014 Садгірським районним судом м. Чернівці за ч. 2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі;

9) 04.12.2017 Першотравневим районним судом м. Чернівці за ч. 1 ст. 263 КК України, закрито по ч. 3 ст. 263 КК України;

Провадження№11-кп/822/72/19 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_9
Категорія:ч.2 ст.186 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ЄУН №726/2182/18
10) 17.11.2017 Садгірським районним судом м. Чернівці за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту;

11) 12.07.2018 Садгірським районним судом м. Чернівці за ч. 3 ст. 15 ч.2 ст.185 КК України до 3 місяців арешту,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Садгірського районного суду м.Чернівці від 13.12.2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та йому призначене покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді 3 (трьох) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено попередньо обраний тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з часу фактичного затримання, а саме з 18.10.2018 року о 20:40 год.

Вирішено долю речових доказів по справі.

Згідно вироку районного суду, ОСОБА_6 18.10.2018, близько 14:00 години, перебуваючи неподалік ДП «ЗАВОД ЕЛЕКТРОПОБУТПРИЛАД», що по вул. Денисівській, 7-А, в м. Чернівці, будучи в стані алкогольного сп`яніння, побачив гр. ОСОБА_10 , яка рухалась від ЗОШ № 19, що по вул. Хотинській, 23, в м. Чернівці, у напрямку зазначеного вище заводу. В подальшому, ОСОБА_6 , реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, підійшов до вказаної жінки та під час спілкування з нею, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом ривка зірвав з її шиї ланцюжок з жовтого металу, вартістю 2500 грн., на якому знаходився кулон із жовтого металу у вигляді знаку зодіаку «телець», вартістю 3000 грн., після чого з руки потерпілої відкрито заволодів мобільним телефоном марки «LG», вартістю 1000 грн. та з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим своїми умисними діями спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 6500 гривень.

На вказаний вирок суду першої інстанції надійшли апеляційні скарги від прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 .

Прокурор Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_8 , в своїй апеляційній сказі просить вирок щодо ОСОБА_6 скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Апеляційні вимоги сторона обвинувачення обґрунтовує тим, що районним судом при призначенні покарання обвинуваченому та застосуванні положень ст.69 КК України не було враховано, що ОСОБА_6 потерпілій добровільно спричинені збитки не відшкодовував, а всі викрадені ним речі було вилучено працівниками поліції в ході огляду місця події 18.10.2018р. Судом не було в повній мірі враховано характер та тяжкість даного злочину, а також особу ОСОБА_6 , в результаті чого було безпідставно застосовано положення ст.69 КК України та призначено покарання, яке не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_6 , в своїй апеляційній сказі просить врахувати всі пом`якшуючі його вину обставини та прийняти справедливе рішення по справі.

Обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_6 посилається на те, що він вину визнав повністю, сприяв слідству, добровільно відшкодував спричинені матеріальні збитки потерпілій.

Разом з цим, від захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 надійшло заперечення на апеляцію прокурора, в якій він просить апеляційну скаргу сторони обвинувачення залишити без задоволення, а вирок районного суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку та доводи апеляційних скарг, міркування прокурора, який просив задовольнити подану ним апеляцію, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які заперечували проти апеляційних вимог прокурора та просили залишити подану прокурором апеляцію без задоволення, задовольнивши апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_6 , вислухавши промови учасників судового розгляду в судових дебатах, надавши обвинуваченому право виступити з останнім словом, розглянувши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляцій та заперечення адвоката ОСОБА_7 на апеляційну скаргу прокурора, колегія суддів приходить до наступного.

Вина ОСОБА_6 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), за кваліфікуючою ознакою - повторно, доведена зібраними по справі доказами, які належним чином досліджені судом першої інстанції і яким дана правильна юридична оцінка.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції правильно кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України і в апеляціях не оспорюються.

А тому колегія суддів, не наводить докази на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні поставленого йому у вину злочину та його кваліфікації.

Що стосується покарання обвинуваченого ОСОБА_6 то воно, на думку колегії суддів, підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно вимог п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною другою ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цьогоКодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Однак, призначаючи покарання ОСОБА_6 , районний суд не в повній мірі врахував зазначені вимоги законів.

Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції взяв до уваги, що він вчинив тяжкий злочин, раніше неодноразово судимий, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, перебуває на диспансерному обліку в спеціальних медичних лікувальних закладах, шкода потерпілій повністю відшкодована.

Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнав: визнання ним вини, щире каяття та відшкодування завданої обвинуваченим шкоди.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 суд визнав вчинення обвинуваченим злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Викладене суд вважав достатніми підставами для призначення ОСОБА_6 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.186 КК України, застосувавши вимоги ч.1 ст.69 КК України.

Судова колегія вважає, що до таких неправильних висновків суд прийшов, не врахувавши належним чином наступного.

Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за умисні, тяжкі, корисливі злочини, за які реально відбував покарання, вчинив даний умисний, тяжкий злочин протягом року після звільнення з установи виконання покарань, в період не знятої та не погашеної судимості.

При цьому, згідно ст.12 КК України, такий злочин є тяжким, умисним, корисливим, закінченим, в результаті якого, потерпілій було спричинено збитки на суму 6500 гривень.

Викладене свідчить, що ступінь фактичної тяжкості скоєного відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, визначеного ст.12 КК України як тяжкий злочин, а також вказує на те, що обвинувачений не зробив для себе жодних висновків після реального відбуття покарання за попереднім вироком.

При цьому, новий, тяжкий злочин, скоєний ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання та належним чином судом при призначенні покарання не врахована.

Не було судом враховано й того факту, що обвинувачений спричинену шкоду потерпілій відшкодував не добровільно, оскільки всі викрадені ОСОБА_6 речі були вилучені працівниками поліції безпосередньо після вчинення ним злочину, в ході огляду місця події 18.10.2108 року (Т.1 а.п. 8, 10-11). А тому, колегія суддів вважає помилковим посилання суду 1 інстанції у вироку, на повне відшкодування збитків потерпілій, як на обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого.

Із врахуванням викладеного, наявність пом`якшуючих покарання обставин - визнання вини, щире каяття, а також дані про особу ОСОБА_6 який має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, викрадені речі було повернуто потерпілій, давала суду підстави для призначення ОСОБА_6 покарання у виді мінімальної межі покарання, визначеного санкцією ч.2 ст.186 КК України, однак не була достатньою для висновку, що такі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Отже, призначене обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та є явно несправедливим внаслідок м`якості.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок районного суду в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.186 КК України слід скасувати, постановити новий вирок, частково задовольнивши апеляцію прокурора.
Що стосується апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_6 про наявність законних підстав для призначення йому покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими з підстав наведених вище.

При призначенні ОСОБА_6 покарання, колегія суддів враховує тяжкість вчиненого ним злочину, який у відповідності до ст.12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, є умисним, корисливим, закінченим, що незаконними діями обвинуваченого потерпілій ОСОБА_10 було заподіяно матеріальну шкоду на суму 6500 грн., однак викрадені речі було повернуто потерпілій в результаті затримання ОСОБА_6 безпосередньо після вчинення ним злочину. Дані про його особу, який хоч і свою вину визнав, щиро розкаявся, сприяв слідству та суду, однак перебуває на обліку у лікаря нарколога з 2007 року з діагнозом: синдром залежності від алкоголю, не лікувався; за місцем проживання характеризується посередньо; ніде офіційно не працює та у останнього відсутні постійні джерела законного отримання грошових коштів; раніше неодноразово судимий за умисні, тяжкі, корисливі злочини, за які реально відбував покарання, вчинив даний умисний, тяжкий злочин протягом року після звільнення з установи виконання покарань, в період не знятої та не погашеної судимості, що на думку колегії суддів свідчить про те, що він належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став.

Щире каяття та визнання вини, колегія суддів визнає обставинами, що пом`якшують його покарання.

Вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів визнає обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого.

Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства не можливе, але при цьому вважає, що є підстави для призначення обвинуваченому мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.186 КК України, та яке буде достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження нових злочинів.

Підстав для застосування до ОСОБА_6 положень ст.ст. 69, 75 КК України колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.374, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а апеляцію прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Садгірського районного суду м.Чернівці від 13.12.2018 року в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 скасувати та ухвалити новий вирок.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою,- в той самий порядок і строк з дня отримання копії судового рішення.

Головуючий, суддя: Судді:

_________________ __________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3