Провадження № 11-кп/4820/265/18
Справа № 688/3648/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: на ухвалу Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :
суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника ШВК №98 ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції з приміщення Державної установи «Шепетівська виправна колонія №98» апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2018 року,

у с т а н о в и л а :
Засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2018 року засудженого ОСОБА_7 звільнено від подальшого відбування покарання за вироком Шепетівського міськрайонного суду від 11 серпня 2015 року умовно-достроково на невідбутий строк 08 місяців 27 днів.

В апеляційній скарзі прокурор просив ухвалу суду скасувати через однобічність, неповноту судового розгляду, невідповідність фактичним обставинам висновку суду про те, що ОСОБА_7 довів своє виправлення.

Зазначав, що судом не повною мірою враховано, що ОСОБА_7 характеризується посередньо, допустив три порушення режиму відбування покарання, працевлаштований був лише в періоди з листопада 2015 року по вересень 2017 року, з листопада 2017 року по липень 2018 року, до праці ставився задовільно, виробничі завдання виконував лише під контролем адміністрації установи, 25 квітня 2018 року йому відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, що свідчить про те, що він не довів свого сумлінного ставлення до праці.

Тому просив ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити ОСОБА_7 в задоволенні його клопотання.

У запереченні на апеляційну скаргу прокурора засуджений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 просили залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін. Уважали безпідставними доводи апеляційної скарги прокурора про недоведеність сумлінного ставлення ОСОБА_7 до праці, відсутність постійного працевлаштування, оскільки таке працевлаштування не повною мірою залежить від волі засудженого, а лише від забезпечення такою роботою адміністрацією установи. Так, захисник зазначав, що ОСОБА_7 часто виходив на роботу по рапортах, тобто безкоштовно, що підтверджує висновок суду про його сумлінне ставлення до праці.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги про скасування ухвали про умовно-дострокове звільнення, засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про залишення ухвали суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заяву засудженого ОСОБА_7 та звільняючи його від подальшого відбування покарання, суд виходив з того, що він після фактичного відбуття ним призначеної судом частини строку покарання, яка визначена у ч.3 ст.81 КК України, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Проте, колегія суддів уважає такий висновок суду передчасним та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Як установлено, ОСОБА_7 засуджений вироком Шепетівського міськрайонного суду від 11 серпня 2015 року за ч.1 ст. 263-1, ч.1 ст.263, ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 4 роки позбавлення волі, кінець строку відбування 11 серпня 2019 року.
Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за умови, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття ним призначеної судом частини строку покарання, яка визначена у ч.3 ст.81 КК України.
За змістом закону, становлення особи на шлях виправлення це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватися й в умовах відбування менш суворого покарання. Становлення особи на шлях виправлення для зазначеного виду заміни покарання характеризується зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці. Цей висновок повинен ґрунтуватись не на характеристиці особи за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а на даних за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року при з`ясуванні судом питання про становлення засудженого на шлях виправлення ураховується його ставлення до вчиненого ним злочину, до праці.

Із наданої характеристики видно, що ОСОБА_7 за період відбування покарання в Шепетівській ВК №98 з 27 вересня 2015 року по жовтень 2018 року характеризується посередньо, допустив 3 порушення режиму відбування покарання, стягнення зняті та погашені у встановленому законом порядку, має три заохочення, до праці ставиться задовільно, виробничі завдання виконує лише під контролем з боку адміністрації установи. У відношенні до інших засуджених неконфліктний. Намагається дотримуватись правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Бере участь у програмах диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», «Правова просвіта», «Фізкультура і спорт», «Творчість», є членом ради колективу засуджених, але відноситься до цього формально. У 2016 та 2017 роках закінчив Шепетівський навчальний центр №98 та здобув професію «Слюсар з механоскладальних робіт» та «Фрезерувальник». Соціально-корисні зв`язки з рідними підтримує шляхом листування, особистих побачень, отримує від них посилки та передачі. У скоєнні злочину розкаюється.
Згідно довідки установи засуджений ОСОБА_7 мав два стягнення у виді попередження: 06 жовтня 2015 року за порушення розпорядку дня, яке знято, та 09 грудня 2016 року за зберігання продуктів харчування на робочому місці, яке погашене. Також мав догану 16 лютого 2016 року за куріння цигарки у невстановленому місці, яке також погашене. За весь період відбування покарання має три заохочення: 27 липня 2016 року за добру поведінку та сумлінне ставлення до праці у виді дострокового зняття раніше накладеного стягнення та дві подяки: 06 жовтня 2017 року та 03 квітня 2018 року за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та ПВР УВП, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі.
З довідки про виконання норм виробітку слідує, що з часу прибуття в установу з 27 вересня 2015 року і по жовтень 2018 року, засуджений не мав заробітку лише у жовтні 2015 року, у червні, липні та жовтні 2017 року та у серпні, вересні 2018 року, однак у вказані періоди виконував роботи по благоустрою на підставі відповідних рапортів, що в судовому засіданні підтверджено поясненнями представника установи.
Згідно щоденника індивідуальної роботи із засудженим, ОСОБА_7 поводить себе стримано, займається фізкультурою і спортом, читає художню літературу та періодичні видання, до праці ставиться сумлінно, дотримується правил техніки безпеки. Крім того, у вільний від основної роботи час брав участь в облаштуванні резервної котельні, виконав зварювальні роботи, а норми виробітку становлять 100%.
Ураховуючи викладене, місцевий суд дійшов правильного висновку про позитивну динаміку в поведінці засудженого.
Водночас відповідно до ч.2 ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Засуджений ОСОБА_7 в період відбування покарання все ж таки притягувався до дисциплінарної відповідальності та не мав систематичних заохочень.
Крім того, комісією державної установи «Шепетівська виправна колонія №98» з питань розгляду заохочувальних норм засудженому ОСОБА_7 30 серпня 2017 року відмовлено в переведенні до дільниці реабілітації, 25 квітня 2018 року відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким та 15 серпня 2018 року відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання як такому, що не став на шлях виправлення.
Ураховуючи викладене, тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину та призначення йому покарання із застосуванням ст.69 КК України, характеристику його особи, ставлення до праці, колегія суддів дійшла висновку про відсутність фактичних даних, які б підтверджували той факт, що мета покарання досягнута, а сам засуджений довів своє виправлення.
Ці обставини достатньою мірою місцевим судом ураховані не були, а його висновок про те, що ОСОБА_7 довів своє виправлення не відповідає фактичним обставинам справи і є передчасним.
Крім того, постановою начальника Державної установи «Шепетівська виправна колонія №98» від 27 листопада 2018 року на ОСОБА_7 накладено дисциплінарне стягнення у виді суворої догани за порушення режиму відбування покарання, що також спростовує твердження місцевого суду про те, що засуджений став на шлях виправлення.
За таких обставин, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.409 КПК України постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням нової, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення слід відмовити з вищенаведених мотивів.
Керуючись ст.ст.409, 411, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Шепетівського міськрайонного суду від 15 листопада 2018 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання за вироком Шепетівського міськрайонного суду від 11 серпня 2015 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді