ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/325/19 Справа № 206/5937/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 31 жовтня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого про умовно дострокове звільнення від відбування покарання щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз:
-02.10.2012 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 187, ст. 71 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Згідно ст. 71 КК України частково приєднано невідбутий строк за вироком від 29.05.2006 року; відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.05.2017 року невідбутий строк позбавлення волі замінено на обмеження волі згідно ст. 82 КК України,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2018 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання було відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд виходив з того, що умовно-дострокове звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд враховує не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчинених ним кримінальних правопорушень, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення. Суд дійшов висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є суто формальне. Разом з тим, сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, тобто відсутність стягнень, які були зняті, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого ОСОБА_7 зазнає позитивних змін. До того ж процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, до кінця строку відбуття покарання ще залишається досить тривалий проміжок часу, оскільки його кінець (згідно даних установи відбування покарання) припадає на 30.09.2019 року, а на даний час відбутий проміжок часу є недостатнім терміном для того, щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення нових кримінальних правопорушень. Крім того, об`єктивно згідно даних адміністрації установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений ОСОБА_7 , які досліджені в судовому засіданні, він своєю поведінкою та зразковим ставленням до праці не довів свого виправлення, а сама по собі наявність трьох заохочень не може бути безсумнівним підтвердженням його виправлення. Крім того, за попереднім вироком ОСОБА_7 вже звільнявся умовно-достроково та у цей термін знову вчинив кримінальне правопорушення.
Засуджений ОСОБА_7 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2018 року скасувати та направити справу на новий розгляд.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що постанова є незаконною, невмотивованою, надуманою та з перекрученими даними, що є дискредитацією суду і всієї судової системи. Вважає, що суд, з незрозумілих причин, прийшов до висновку, що його клопотання було чисто формальним, не розглянув те, що він працює (за це має заохочення) і про його позитивну поведінку суд не зазначив в повному обсязі в постанові. Сумлінне виконання його обов`язків і відсутність стягнень для суду теж не вважається підтвердженням виправлення ОСОБА_7 і становлення останнього на шлях виправлення.
Заслухавши доповідь судді, думку засудженого, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, позицію прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши надані матеріали та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Обґрунтованим є рішення, в якому наведені належні та достатні мотиви та підстави його ухвалення. З оскарженої ухвали вбачається, що всупереч вимогам зазначеної правової норми, оскаржена ухвала не обґрунтована та не вмотивована.
Відповідно до положень ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Дослідженням матеріалів встановлено, що засуджений ОСОБА_7 відбув 3/4 строку покарання. Відповідно до наданої адміністрацією установи довідки за час відбуття покарання у підвідомчій установі з 20.06.2017 року має три заохочення (у січні 2018 року, серпні 2018 року та жовтні 2018 року), стягнення отримані у лютому 2018 року та липні 2018 року зняті. Характеризується позитивно, працевлаштований на власному виробництві установи.
Відповідно до ст.12 КК України, засуджений скоїв умисний тяжкий злочин, передбачений ч.2 ст. 187 КК України, в період в період умовно-дострокового звільнення від покарання, призначеного попереднім вироком суду за тотожний злочин, передбачений ч.2 ст. 187 КК України, що свідчить про те, що ОСОБА_7 схильний до антисоціальної поведінки.

Крім цього, наявність декількох заохочень за час відбування покарання, за умови перебування у ДУ ІВЦ №133 з 20.06.2017 року, на думку суду, не може свідчити про належне та систематичне позитивне ставлення до праці, а при вирішенні питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення висновок суду повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, а також не є доказом того, що засуджений за цей час довів своє виправлення, до того ж комісією установи 06.09.2017 року та 19.09.2018 року відмовлено засудженому ОСОБА_7 у застосуванні ст. 81 КК України.
Той факт, що ОСОБА_7 виконує свої прямі обов`язки та претензій з боку працівників установи до нього немає, свідчить лише про те, що останній виконує їх на підставі закону, оскільки це є прямим обов`язком всіх засуджених, а умовно дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині, і з огляду на це такі дії засудженого не можна розцінювати як сумліну поведінку та належне ставлення до праці, а отже суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 своїм відношенням до праці та поведінкою не довів своє виправлення та перевиховання і обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви засудженого, оскільки в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення його від відбування покарання, а тому доводи засудженого про наявність підстав для його умовно-дострокового звільнення необґрунтовані. У зв`язку з чим ухвала суду є законною та обґрунтованою, а підстав для зміни чи скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.81 КК України, ст.ст., 404, 405, 537, 539 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4