ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4147/19
провадження № 1-кс/753/1641/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:
головуючого слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
за участю слідчого ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0007339 від 21.08.2018 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженні № 0007339, а саме: на блокноти та зошити у кількості 8 штук із записами мобільних телефонів та номерами банківських карток; Мобільний телефон марки Мейзу з сім карткою мобільного оператора лайфселл НОМЕР_1 ІМЕІ НОМЕР_2 ІМЕІ2 НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки НТС ІМЕІ НОМЕР_4 ; планшет марки Bravis sВ2; Мобільний телефон марки Black View ІМЕІ НОМЕР_5 ІМЕ12- НОМЕР_6 ; мобільний телефон марки Huawei ІМЕІ НОМЕР_7 з сім карткою мобільного оператора МТС НОМЕР_8 ; мобільний телефон марки Nokia ІМЕІ НОМЕР_9 ; мобільний телефон марки Nomi ІМЕІ НОМЕР_10 ІМЕ12- НОМЕР_11 ; мобільний телефон марки Viaan ІМЕІ НОМЕР_12 , ІМЕІ2- НОМЕР_13 ; сім картки та пластикові картки для сім карток в загальній кількості 12 сім карток та 4 пластикові картки для сім карток; грошові кошти ОСОБА_7 у сумі 1350 гривень; банківські картки ОСОБА_7 у кількості 4 штуки- НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 , вилучені під час обшуку, що проводився у квартирі за адресою; АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 .
Клопотання мотивоване тим, що в провадженні слідчого відділу Дарницького УП ГУНП України в місті Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0007339 від 21.08.2018, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 України.
Досудовим розслідування встановлено, що 24.02.2018, у період часу з 17:30 год. по 20:00 год. в ході проведення обушку за адресою; АДРЕСА_1 , було виявлено ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , де в подальшому було виявлено та вилучено 7 поліетиленових пакетів в середині із кристалічною речовиною світлого кольору.
Також було зроблено змиви з обох рук ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та змиви з обох рук у гр. ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Крім того, під час обшуку було виявлено та вилучено речі які належать ОСОБА_9 , зокрема: блокноти та зошити у кількості 8 штук із записами мобільних телефонів та номерами банківських карток; Мобільний телефон марки Мейзу з сім карткою мобільного оператора лайфселл НОМЕР_1 ІМЕІ НОМЕР_2 ІМЕІ2 НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки НТС ІМЕІ НОМЕР_4 ; планшет марки Bravis sВ2; Мобільний телефон марки Black View ІМЕІ НОМЕР_5 ІМЕ12- НОМЕР_6 ; мобільний телефон марки Huawei ІМЕІ НОМЕР_7 з сім карткою мобільного оператора МТС НОМЕР_8 ; мобільний телефон марки Nokia ІМЕІ НОМЕР_9 ; мобільний телефон марки Nomi ІМЕІ НОМЕР_10 ІМЕ12- НОМЕР_11 ; мобільний телефон марки Viaan ІМЕІ НОМЕР_12 , ІМЕІ2- НОМЕР_13 ; сім картки та пластикові картки для сім карток в загальній кількості 12 сім карток та 4 пластикові картки для сім карток; грошові кошти ОСОБА_7 у сумі 1350 гривень; банківські картки ОСОБА_7 у кількості 4 штуки- НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 .
ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна.
У судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримала та просила задовольнити, надавши пояснення аналогічні змісту клопотання та вказала, що у ході досудового розслідування встановлено, що вказані речі зберегли на собі сліди злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно розглядається без повідомлення власника майна та інших зацікавлених осіб.
Вислухавши слідчого, дослідивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора (ст. 132 КПК України).
Зокрема п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачений такий вид заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду (ч. 2 ст. 168 КПК України).
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього кодексу, тобто якщо воно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Отже, такий арешт по суті являє форму забезпечення доказів у кримінальному провадженні та не вимагає обов`язкового повідомлення підозри у кримінальному провадженні, не пов`язується з особою, підозрюваною у вчиненні кримінального провадження.
Постановою слідчого від 25.02.2019 вилучені речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0007339 від 21.08.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 України.
Разом з тим вказана постанова слідчого є невмотивованою. Слідчий не вказав яким саме ознакам, передбаченим ст. 98 КПК України відповідають вилучені речі, у чому це проявляється. Постанова містить лише опис обставин кримінального провадження, досудове розслідування у котрому ведеться розслідування та загальні посилання на положення ст. 98 КПК України.
Слідчий у клопотанні про накладення арешту на майно посилається, що вилучене майно може бути використане як доказ обставин, які встановлюються під час даного кримінального провадження. Проте яким чином вони використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінальних правопорушень та (або) зберегли на собі їх сліди, ним не вказано.
Крім того, відповідно до п. 2 ч. 3. ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Отже, процесуальний закон ставить в чітку залежність застосування заходів забезпечення кримінального провадження з обов`язком слідчого довести слідчому судді, що такі заходи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який слідчий зазначає у своєму клопотанні.
Разом з тим, згідно зі ст.ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «ОСОБА_3 проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
Разом з тим, при розгляді клопотання про накладення арешту слідчим не доведено наявність будь-яких фактичних даних (доказів), відповідно до яких є необхідність у накладенні арешту на майно, їх збереження як речових доказів.
Слідчий не довів та не зазначив конкретних фактичних обставин, які виправдовували б такий спосіб втручання у права та інтереси особи, щодо майна якого вирішується питання.
З урахуванням наведеного, враховуючи, що надані до клопотання матеріали не містять відомостей, які б слугували належним обґрунтуванням доводів, викладених у клопотанні, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, у зв`язку з відсутністю для цього правових підстав.
Керуючись ст.ст. 7,16, 98, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України,
У Х В А Л И В :
У задоволені клопотання слідчого СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0007339 від 21.08.2018 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України - відмовити.
Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: