Справа № 211/3934/17
Провадження № 1-кп/211/267/18
У Х В А Л А
про продовження строку тримання під вартою

12 грудня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001247 від 14.07.2017 року, відносно ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора - ОСОБА_4 , захисника - ОСОБА_5 , обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

встановив:

В провадженні Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу перебуває вказане кримінальне провадження.

Через канцелярію до суду надійшли клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки обвинувачений тривалий час, а саме з 11.08.2017 року перебуває під вартою без постановлення вироку. Вказують, що прокурором не доведені обставини, які б вказували на наявність реальних або можливих намірів ухилення ОСОБА_3 від суду та докази його реального існування або незаконного впливу на свідків та потерпілу. На даний час обвинувачений ОСОБА_3 не має власного житла у м. Кривому Розі, проте адвокат ОСОБА_5 звернувся із адвокатським запитом до КУ "Будинок нічного перебування Криворізької міської ради" та згідно відповіді на його запит, у випадку прийняття судом рішення про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_3 КУ "Будинок нічного перебування Криворізької міської ради" може забезпечити проживання за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі вищевикладеного, просять змінити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладанням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений підтримали клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, просили його задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти зміни запобіжного заходу та надала письмове клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, оскільки строк тримання обвинуваченого під вартою спливає 04.01.2019 року, а розгляд справи до цієї дати закінчити неможливо. Вказує, що наразі збереглися ризики згідно ст.177 КПК України, які були підставою для обрання саме такого запобіжного заходу.

Вислухавши учасників кримінального провадження, дослідивши надані сторонами клопотання, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обовязків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Суд у рішенні по справі "Белчев проти Болгарії" наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Згідно Постанови N 14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 р. «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.

ЄСПЛ визнав, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зокрема, доказами на обґрунтування ризику можуть бути: фактичне переховування від органів досудового розслідування та/або суду; показання свідків про намір особи переховуватись, придбання квитків, зміна місця проживання підтверджені документально, відомості про відсутність постійного місця проживання, тощо; фактичні знищення, ховання або спотворення будь-якої з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; показання свідків, про намір підозрюваного вчинити дії особи, спрямовані на знищення, схов або спотворення важливих для слідства речей чи документів, спроба підозрюваної особи вчинити дії направлені на знищення доказів - підтверджені документально; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні - підтверджені документально; документи, підтверджуючі, що підозрюваний вчиняв подібні дії у минулому, показання свідків, дані про особу, підтверджуючі його протиправну поведінку; інформація про притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності, інформація про кримінальні зв`язки особи; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином - підтверджене документально; необхідні докази того, що особа вчиняє якісь конкретні дії, направлені на створення перешкод правосуддю; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується; документами, довідками про те, що особа вже притягалась до кримінальної відповідальності, була засуджена, має не зняту чи не погашену судимість, схильна до протиправної поведінки, притягалась до адміністративної відповідальності, інформація про те, що не будучи раніше судимою, особа вчинила декілька злочинів, інформація про зловживання наркотичними засобами чи алкоголем.

Вирішуючи питання про доцільність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, суд бере до уваги ті обставини, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, в разі доведення вини, йому загрожує реальна міра покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Обвинувачений до затримання не працював, не одружений, малолітніх, неповнолітніх дітей чи інших осіб на утриманні не має, не має зареєстрованого місця проживання, що свідчить про слабкі соціальні зв`язки. Крім того, згідно показів потерпілої ОСОБА_6 , наданих нею у судовому засіданні під присягою, вона боїться обвинуваченого, саме у зв`язку з цим у лікарні вона написала відмову. Під час спільного проживання з обвинуваченим ОСОБА_3 вона піддавалася побиттю з його сторони.

Таким чином, тяжкість, підвищена суспільна небезпека інкримінованого обвинуваченому злочину, показання потерпілої надані безпосередньо в судовому засідання, дають підстави вважати можливим незаконний вплив на потерпілу, а також свідків, які на даний час не допитані, ухилення від суду, що може перешкоджати встановленню істини по даному провадженню.

При цьому, суд бере до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, про те, що тримання під вартою є виправданим у тому випадку, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи, зокрема домашній арешт, про застосування якого просив захисник та обвинувачений, не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження, а тому є підстави для продовження строку тримання під вартою та вважає виправденним продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 197, 331, 369 КПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відмовити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу - тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 09 лютого 2019 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1