Справа№487/1988/19
Провадження №1-кс/487/2119/19
УХВАЛА
Іменем України

21.03.2019 року слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Миколаєві,

встановив:
14.03.2019 року ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва зі скаргою на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Миколаєві, в якій просила зобов`язати слідчого або іншу службову особу, уповноважену на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень, Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Миколаєві внести до ЄРДР відомості за її заявою від 12.03.2019 року про вчинення суддею Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 кримінального правопорушення за ознаками, передбаченими ч.1 ст.375 КК України, та розпочати досудове розслідування.

Скаржниця ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні скаргу підтримали, просили її задовольнити, посилаючись на обставини зазначені у ній.

Слідчий, бездіяльність якого оскаржується, в судовому засіданні був відсутній, його відсутність, згідно частини 3 статті 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Вислухавши пояснення скаржниці та її представника, вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступного.

Установлено, що 12.03.2019 року ОСОБА_3 звернулась до Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Миколаєві із заявою про вчинення суддею Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 кримінального правопорушення за ознаками, передбаченими ч.1 ст.375 КК України.

12.03.2019 року за вих. № 07/844-19 ОСОБА_3 отримала повідомлення в.о. директора Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві про те, що його заяву, відповідно до ч.1 ст.218 КПК України, для прийняття рішення у порядку ст.214 КПК України направлено до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові.

Частиною 1 статті 214 КПК України передбачено, що слідчий або прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину. Тому фактичні дані, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, повинні містити відомості, які можуть свідчити про наявність складу злочину, передбаченого КК України, що і має бути визначальним критерієм для внесення такого факту до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч.6 ст.48 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.

Рекомендація N CM/Rec(2010)12 Комітету міністрів Ради Європи від 17.11.2010 щодо незалежності, ефективності та обов`язків суддів містить положення про те, що виконавча та законодавча влада повинні гарантувати незалежність суддів і утримуватися від дій, які можуть підірвати незалежність судової влади або довіру суспільства до неї.

Відповідно до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, метою забезпечення незалежності судової влади є гарантування кожній особі основоположного права на розгляд справи справедливим судом тільки на законній підставі та без будь-якого стороннього впливу.

Незалежність судової влади є головною умовою забезпечення верховенства права, ефективного захисту прав і свобод людини та громадянина, юридичних осіб, інтересів суспільства й держави.

Незалежність і недоторканність суддів гарантують ст.ст. 126 і 129 Конституції України, якими встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні й підкоряються лише закону. Законом України "Про судоустрій і статус суддів" визначені умови виконання професійних обов`язків суддів та правові засоби, за допомогою яких забезпечується реалізація конституційних гарантій самостійності судів та незалежності суддів.

Зокрема, ст.6 "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року встановлено, що втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 "Про незалежність судової влади" положення частини другої статті 126 Конституції України про те, що вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку, зокрема, державних органів.

Як зазначено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 "Про незалежність судової влади", відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Органи, які вирішують питання про дисциплінарну відповідальність та відповідальність за порушення присяги судді, не наділені законом повноваженнями оцінювати законність судового рішення. Голови судів та інші судді, які обіймають адміністративні посади в судах, органи суддівського самоврядування, кваліфікаційні комісії, Вища рада правосуддя, органи та посадові особи законодавчої та виконавчої влади не мають повноважень перевіряти правовий зміст судових рішень.

Враховуючи вищенаведене, у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Миколаєві слід відмовити.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 303-307 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Миколаєві - відмовити.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення слідчого, згідно частини 3 статті 307 Кримінального процесуального кодексу України оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Заводського
районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1