Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 695/408/16-к
номер провадження 1-в/695/2/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 лютого 2019 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1
за участі секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
представника Золотоніського МРВ з питань пробації - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Золотоноша матеріали подання стосовно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10.06.2014 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України із звільненням від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на 1 рік,
про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного судом покарання -
ВСТАНОВИВ:
До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області надійшло подання стосовно засудженого ОСОБА_5 про направлення звільненого від відбування покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком суду у вигляді 2 років позбавлення волі та одночасним оголошенням останнього в розшук з обранням запобіжного заходу - взяття під варту.
Вказане подання мотивоване тим, що вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10.06.2014 року ОСОБА_5 був засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 рік.
Відповідно до ст. 76 КК України його було зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
Орган пробації наполягає, що ОСОБА_5 не виконував покладені на нього судом обов`язки, для реєстрації до органів кримінально-виконавчої інспекції не з`явися, тривалий час його місце проживання було не відоме, а тому Золотоніський міськрайонний відділ з питань пробації направив подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного судом покарання.
У судовому засіданні представник Золотоніського міськрайонного відділу з питань пробації вирішення даного подання покладав на розсуд суду, та зазначив, що ОСОБА_5 на обліку в кримінально-виконавчій інспекції фактично не перебував, його фактичне місце перебування тривалий час було не встановлено, на даний момент він проживає у своєї матері в смт. Стеблів Корсунь-Шевченківського району Черкаської області.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення вказаного подання заперечувала, наполягаючи на тому, що ОСОБА_5 фактично на обліку у кримінально-виконавчій інспекції не перебував, права та обов`язки йому були не роз`ясненні, крім того дані, які б свідчили про умисне ухилення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням матеріали справи не містять, а дії самого ОСОБА_5 не можуть вважатися такими, які свідчать, що він представляє собою загрозу для суспільства.
Засуджений ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву, відповідно до якої просив справу розглядати за його відсутності, у задоволенні вказаного клопотання просив відмовити, оскільки він не знав про свій обов`язок з`являтися до інспекції та відповідних викликів від останньої не отримував. Сам фактично знаходився в м. Києві, де працював та проживав постійно протягом двох років, після чого переїхав до своєї матері та фактично проживає в смт. Стеблів Корсунь-Шевченківського району Черкаської області.
Заслухавши учасників процесу та ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що подання не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Як встановлено судом вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10.06.2014 року, ОСОБА_5 був засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 рік.
Суд зважає, що на виконання норм ст. 76 КК України на засудженого вироком суду було покладено обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
Інші обов`язки вироком суду ОСОБА_5 не встановлювалися.
При цьому суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що після проголошення вироку та вручення копії такого засудженому, у останнього було відібрано підписку про його обов`язкову явку до уповноваженого органу з питань пробації з роз`ясненням наслідків ухилення від явки до останньої. Більше того, із пояснень самого представника органу пробації вбачається, що засуджений фактично не був повідомлений про свій обов`язок явки до органів пробації, на обліку останній фактично не перебував, а повідомлення про явку та відповідні попередження про наслідки не виконання умов вироку суду не отримував.
Фактично, як вбачається з письмових пояснень самого ОСОБА_5 , останній відразу після винесення вироку поїхав до м. Києва, де тривалий час працював, а після цього повернувся та фактично проживає разом із своєю матір`ю в смт. Стеблів Корсунь-Шевченківського району Черкаської області.
Відповідно до вимог ч.2 ст.78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання ставати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
Тобто, для направлення засудженого для відбування призначеного покарання під час іспитового строку згідно з ч. 2 ст. 78 достатньо невиконання ним хоча б однієї із двох умов: 1) невиконання покладених на нього обов`язків, визначених у ст. 76 КК України або 2) систематичного вчинення правопорушень, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення. У цьому випадку суд зобов`язаний направити засудженого для відбування покарання, призначеного за вироком.
Однак із матеріалів справи вбачається, що засуджений не з`являвся на реєстрацію до органів пробації, оскільки фактично не був повідомлений про день та час такої явки, на обліку у кримінально-виконавчій інспекції не перебував, із своїми обов`язками ознайомлений не був.
Відповідно до ст. 166 КВК України, якщо засуджений не виконує обов`язки, встановлені цим Кодексом, Законом України «Про пробацію», а також покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання. Подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання вноситься до суду після застосування уповноваженим органом з питань пробації до засудженого письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.
У разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання. Систематичним вчиненням правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення, є вчинення засудженим протягом іспитового строку трьох і більше таких правопорушень. Письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання застосовується у разі невиконання засудженим хоча б одного з обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, за відсутності об`єктивних обставин, що фактично позбавляють засудженого можливості їх виконувати і документально підтверджені.
Пунктом 10 ППВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 встановлено, що згідно з ч. 2 ст. 78 КК України суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.
Безумовною підставою для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням необхідно встановити умисел засудженого на ухилення від відбування покарання з випробуванням та контролю за його поведінкою, а також інші обставини, які свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення, і лише після застосування до нього письмово попередження.
Проте, матеріалами подання не доведено факт умисного ухилення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання, умисного порушення ним умов призначеного випробування і що до нього протягом строку дії іспитового строку було застосовано письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання за невиконання обов`язків, які встановлені вироком суду.
Сам факт невиконання обов`язків, покладених на засудженого вироком суду, ще не може бути безумовним свідченням його небажання ставати на шлях виправлення, а отже і вагомою підставою для направлення засудженого для реального відбування покарання.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series А заява № 25).
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вказаного подання відносно засудженого ОСОБА_5 . Поведінку засудженого не можна розцінювати як грубе порушення умов іспитового строку, а також як невиконання обов`язків, покладених на нього вироком суду, оскільки останній фактично на обліку не перебував, про час та дату на які необхідно було йому з`явитися до органів пробації на реєстрацію повідомлений не був, нових злочинів не вчиняв, до адміністративної відповідальності не притягувалася, що свідчить про його прагнення стати на шлях виправлення та відсутність ознак ухилення засудженою від відбування покарання, а в матеріалах справи відсутні докази, які б поза достатнім сумнівом вказували на наявність підстав направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком уданому випадку.
Згідно з ч. 6 ст. 166 КВК України, у разі відмови судом у задоволенні подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням повторне направлення до суду такого подання здійснюється після застосування до засудженого повторного письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.
Розділом IV п.5.4. Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань, затвердженої Наказом Державного Департаменту України з питань виконання покарань Міністерства Внутрішніх Справ України № 270/1560 від 19.12.2003, визначено, що невиконанням обов`язків вважається, коли засуджена особа не виконала хоча б одного з обов`язків, які було покладено на неї судом (наприклад, не з`являється до інспекції два і більше разів підряд без поважних причин).
Подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням надсилається до суду протягом місяця після встановлення таких фактів.
Оскільки докази умисного ухилення ОСОБА_5 від відбування покарання та не бажання ним стати на шлях виправлення відсутні, його фактичне місцезнаходження судом встановлено, а тому підстави для направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком суду для відбуття 2 років позбавлення волі та одночасним оголошенням останнього в розшук з обранням запобіжного заходу - взяття під варту не знайшли свого підтвердження судовому засіданні, а тому у задоволенні вказаного клопотання слід відмовити.
Керуючись ст.,ст. 395, 537, 539 КГ1К України, -
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні подання Золотоніського міськрайонного відділу з питань пробації про направлення засудженого ОСОБА_5 , який звільнений від відбування покарання з випробуванням вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10.06.2014 року, для відбування покарання, призначеного вироком суду у вигляді 2 років позбавлення волі та одночасним оголошенням останнього в розшук з обранням запобіжного заходу - взяття під варту.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд протягом 7 діб.

Суддя ОСОБА_1