Справа № 523/9160/18
Провадження №1-кп/523/866/18
УХВАЛА
про повернення обвинувального акту прокурору
та про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

15 листопада 2018 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

в присутності обвинуваченого ОСОБА_6

в ході розгляду в підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувального акту від 25.06.2018 року й доданих до нього документів у кримінальному провадженні №0000742, внесеному до ЄРДР 25.04.2018 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Лиманець Бериславського району Херсонської області, українця за національністю, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, перебуваючого в цивільному шлюбі, маючого 2-х малолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 , зі слів працюючого за наймом у сфері будівництва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 04.10.2017 року Голопристанським районним судом Херсонської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 цього ж Кодексу звільнений від відбування покарання строком на 2 роки, який переглянутий 30.01.2018 року Апеляційним судом Херсонської області та призначене покарання належить відбувати у кримінально-виконавчій установі закритого типу,

у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.289 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
На розгляді Суворовського районного суду м.Одеси знаходиться означений обвинувальний акт та під час підготовчого провадження ухвалою від 24.07.2018 року обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ОУВП-21 УДПтСУ в Одеській області, строк якого спливає 21 вересня 2018 року.
У зв`язку з неявкою в судове засідання потерпілого ОСОБА_7 , який належним чином повідомлявся про день, час і місце судового засідання та який звернувся до суду із заявою про проведення розгляду кримінального провадження без його участі, суд з огляду на відсутність заперечень з цього приводу від інших учасників процесу та з метою дотримання розумності строків судового провадження, вирішив провести підготовче провадження за відсутністю вказаного потерпілого.

Прокурор ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні доповів про можливість призначення обвинувального акту до судового розгляду та подав до суду підтримане ним письмове клопотання прокурора ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , мотивуючи останнє тим, що судовий розгляд ще не розпочатий, строк тримання обвинуваченого під вартою спливає, а ризики, які існували в ході досудового розслідування й передбачені ст.177 КПК України (зокрема, переховування від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, знищення або спотворення будь-якої із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином), не відпали.
Заслухавши захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які не заперечували проти призначення судового розгляду, але не погоджуючись з доводами клопотання прокурора, просили відмовити у його задоволенні та обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, суд дослідивши обвинувальний акт й додані до нього документи та наявні в розпорядженні суду матеріали підготовчого провадження, приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, суд у підготовчому судовому засіданні має повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
З огляду на ст.291 зазначеного Кодексу, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором, у випадку погодження з ним останнього, а у самому обвинувальному акті, наряду з іншим, повинні бути викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, розмір завданої кримінальним правопорушення шкоди, тощо.
Згідно зі ст.7 наведеного Кодексу, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження до яких зокрема відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, публічність, диспозитивність, гласність і відкритість судового провадження та розумність його строків, а за ст.283 цього Кодексу, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчинення кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Як слідує з положень ст.91 вказаного Кодексу, у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та вид і розмір завданої кримінальним правопорушенням шкоди, що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, а формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, згідно з диспозицією певної статті КК України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.
За приписами ч.1 ст.337 означеного Кодексу, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а за змістом п.13 ч.1 ст.3 цього ж Кодексу, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленим цим Кодексом.
Проте, при складенні й погодженні наданого на розгляд суду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_6 , ані слідчим СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі ОСОБА_8 , ані прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , яким затверджувався обвинувальний акт, наведені вище вимоги закону дотримані не були, оскільки викладене у означеному акті формулювання обвинувачення є неконкретним і незрозумілим суду, що у свою чергу позбавляє суд можливості роз`яснити його обвинуваченому у випадку віддання його до суду та визначити межі судового розгляду, виходячи з нижченаведеного.

Так, за розглядуваним обвинувальним актом, у формулюванні обвинувачення наведені відомості про інкримінування обвинуваченому ОСОБА_6 вчинення злочинів за ч.2 ст.187, ч.2 ст.289 КК України, без розмежування які саме описані в цьому акті дії останнього кваліфіковані органом досудового розслідування за відповідними нормами закону про кримінальну відповідальність, а визначивши в обвинувальному акті загальну суму заподіяної потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди в розмірі 97000 гривень, органом досудового розслідування та прокурором при викладенні в обвинувальному акті фактичних обставин та формулювання обвинувачення не конкретизовано вартості жодної одиниці майна цього потерпілого, яке було предметом злочинних посягань, та завданої останньому матеріальної шкоди за зазначеними окремими епізодами злочинної діяльності.
Разом із тим, змістовний аналіз обвинувального акту надає підстави констатувати, що під час складення розглядуваного акту належним чином не визначено конкретного місця вчинення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 злочину за ч.2 ст.187 КК України, оскільки в цьому акті неоднозначно вказано на вчинення злочину за відповідною адресою (чи то на вулиці біля будинку, чи то в самому будинку), а також у цьому акті не зазначено часу скоєння злочину за ч.2 ст.289 КК України або про неможливість його більш точного встановлення, що у контексті неодночасності вчиненого та різних наведених в акті адрес, не уявляє можливості пересвідчитись у дійсному встановленні органом досудового розслідування передбачених ст.91 КПК України обставин та у правильному визначенні кваліфікуючих ознак за означеними злочинами.
Опріч наведене, вказуючи у розглядуваному обвинувальному акті на мотиви протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_6 за епізодом незаконного заволодіння транспортним засобом, слідчим ОСОБА_8 зазначено, а прокурором ОСОБА_3 погоджено, що дії вказаного обвинуваченого за цим епізодом (дослівно) вчинялись «з корисних мотивів», з приводу чого у суду виникають небезпідставні сумніви щодо дійсного встановлення стороною обвинувачення мотивів вказаного обвинуваченого за цим епізодом, оскільки використання у цьому контексті слова «корисний» передбачає позитивність дій обвинуваченого, а не навпаки.
Втім, зазначаючи у розглядуваному акті завдання внаслідок вчинення відповідних діянь обвинуваченим ОСОБА_6 (дослівно) «збитку» потерпілому ОСОБА_7 , слідчим ОСОБА_8 і прокурором ОСОБА_3 проігноровані як норми теорії кримінального процесу та ст.55, п.6 ч.2 ст.291, Глави 9 КПК України, за якими відшкодуванню за вчинені злочини чи інші суспільно небезпечні діяння підлягають моральна, фізична або майнова шкода, розмір яких повинен бути визначений у обвинувальному акті, так і не враховані визначені законодавцем приписи ст.22, Глави 82 Цивільного кодексу України, за якими збитками лише є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Аналогічні роз`яснення містяться в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зі змінами і доповненнями.
Перелічені обставини, у своєї сукупності, свідчать про неконкретність обвинувачення та його незрозумілість, про не встановлення під час досудового розслідування дійсного розміру заподіяної матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_7 за окремими епізодами злочинної діяльності та про не наведення у розглядуваному обвинувальному акті підстав визначення її загальної суми, що до того ж суперечить принципам законності та верховенства права, закріпленим в ст.ст.8, 9 КПК України, а також практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 цього ж Кодексу, підлягає обов`язковому застосуванню.
Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у пп.«а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» №9783/82, п.79). Крім того, суд зазначає, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий розгляд, гарантоване п.1 цієї статі. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП) №25444/94, п.52; рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії» №23969/94, п.58; рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії» №42780/98, п.34).
До того ж, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначене рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП) №25444/94, п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47).
Викладені вище обставини, у контексті принципів ст.ст.8, 9 КПК України, унеможливлюють призначення обвинувального акту від 25.06.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_6 до судового розгляду, з огляду на його невідповідність вимогам ст.ст.91, 291 вказаного Кодексу, а відтак єдиним можливим й законним судовим рішенням з розгляду зазначеного обвинувального акту уявляється його повернення прокурору Одеської місцевої прокуратури №4 для усунення виявлених недоліків.
Наряду з наведеним, при вирішенні поданого прокурором ОСОБА_4 письмового клопотання прокурора ОСОБА_3 про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з нижчевикладеного.
За обвинувальним актом, ОСОБА_6 висунуте обвинувачення у скоєнні тяжких злочинів, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.289 КК України, за кваліфікуючими ознаками нападу з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаного з насильством та погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, а також у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, за сукупністю яких, у разі доведення провини, визначена можливість призначення покарання, зокрема, у виді позбавлення волі строком від семи до десяти років з конфіскацією майна.

Згідно з ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до ст.177 означеного Кодексу, метою застосування запобіжного заходу, наряду з іншим, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків кримінального провадження; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або продовжувати злочинну діяльність.

З огляду на ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Згідно з п.4 ч.2 ст.183 зазначеного Кодексу, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Як слідує з обвинувального акту та встановлено під час підготовчого провадження, незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуває в цивільному шлюбі, має 2-х малолітніх дітей 2009 й 2015 років народження та зі слів працює за наймом у сфері будівництва, останній обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, офіційно неодружений і не працевлаштований, не має місця реєстрації чи постійного проживання в м.Одесі або в Одеській області, є раніше судимою особою та за відомостями УІТ МВС України інкриміновані йому діяння мали місце до відбуття покарання за попередніми вироками Голопристанського районного суду Херсонської області й Апеляційного суду Херсонської області.

Наведені обставини, незважаючи на раніше надану захисником ОСОБА_5 в судовому засіданні довідку до акту огляду МСЕК про встановлення 2-ї групи інвалідності матері обвинуваченого та позитивні громадські характеристики обвинуваченого ОСОБА_6 , у своєї сукупності обумовлюють недостатню міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його фактичного проживання та обґрунтовують існування ризиків вчинення нових злочинів, свідчать про стійкість позиції останнього до скоєння протиправних діянь, що у контексті загрози призначення покарання в разі доведеності провини у цьому кримінальному провадженні строком до десяти років позбавлення волі, об`єктивно доводять існування ризиків можливого ухилення зазначеної особи від суду та незаконного впливу на потерпілого і свідків, а також підтверджують актуальність раніше заявлених в ході досудового розслідування й передбачених ст.177 КПК України ризиків.

Оцінюючи ж доводи захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 щодо відмови в задоволенні клопотання прокурора, суд вкотре вважає їх недостатніми та безпідставними, з огляду на характер і обставини та тяжкість інкримінованих обвинуваченому діянь, а також звертаючи увагу на наведені вище факти відсутності в останнього місця реєстрації або проживання в м.Одесі чи в Одеській області та на відсутність підстав, що виключають можливість тримання обвинуваченого під вартою.

Отже, приймаючи до уваги викладене та виходячи із визначених в обвинувальному акті характеру та обставин інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 злочинів, суд доходить висновку про те що, станом на теперішній час жоден із більш м`яких запобіжних заходів до означеного обвинуваченого не може забезпечити належне виконання ним процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а відтак клопотання прокурора ОСОБА_3 , подане прокурором ОСОБА_4 , - підлягає задоволенню.

Наряду з викладеним та виходячи з положень ч.4 ст.183 КПК України, ураховуючи характер і обставини інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 діянь та наявність на теперішній час ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд вважає за необхідне не застосовувати інститут застави, як альтернативний запобіжний захід, оскільки інкриміноване останньому діяння за ч.2 ст.187 КК України характеризувалось застосуванням насильства.
Керуючись ст.ст.7-9, 26, 91, 177-178, 183, 291, 314-315, 369-372, Главою 18 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:
Обвинувальний акт від 25.06.2018 року і додатки до нього у кримінальному провадженні, внесеному 25.04.2018 року до ЄРДР за №0000742, за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.289 КК України, - повернути прокурору Одеської місцевої прокуратури №4, для усунення в розумні строки виявлених судом порушень вимог КПК України, викладених у мотивувальній частині ухвали.
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченому у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.289 КК України, подане прокурором ОСОБА_4 , задовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ОУВП-21 УДПтСУ в Одеській області, строком на 2 місяці, тобто до 11 січня 2019 року.

Строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується 11.01.2019 року.

Копії ухвали направити для виконання прокурору Одеської місцевої прокуратури №4 та начальникові ОУВП-21 УДПтСУ в Одеській області, а також надати іншим заінтересованим особам.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд м.Одеси до Судової палати по кримінальних справах Апеляційного суду Одеської області, протягом 7 днів з дня проголошення.

С у д д я: ОСОБА_1