Справа № 487/5619/18
Провадження № 1-во/487/4/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2019 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді Біцюк А.В. за участю секретаря Демиденко Н.В., розглянувши клопотання прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 Порошиної Є.В. про виправлення описки у вироку суду,

В С Т А Н О В И В:
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.12.2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання тривалістю на 3 роки.

08.01.2019 року від прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 Порошиної Є.В. до суду надійшло клопотання про виправлення описки у вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.12.2018 року відносно ОСОБА_1 , в якій остання просить суд виправити описку, а саме: замінити у мотивувальній частині вироку абзац «Вивчивши обставини справи та дослідивши докази, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_1 по першому епізоду вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднане із проникненням у сховище та кваліфікує вчинене за ч.3 ст. 185 КК України» на формулювання наступного змісту: «Вивчивши обставини справи та дослідивши докази, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_1 по першому епізоду вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднане із проникненням у інше приміщення та кваліфікує вчинене за ч.3 ст. 185 КК України».

Прокурор Порошина Є.В. до судового засідання не з`явилась, суду надала заяву про розгляд справи без її участі.

Інші учасники кримінального провадження до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись вчасно належним чином, причин неявки суду не повідомили. Згідно ч.2 ст. 379 КПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

Дослідивши матеріали клопотання та справи № 487/5619/18 суд приходить до наступного.

Відповідно ст. 379 КПК України суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Відповідно до правової кваліфікації, зазначеної в обвинувальному акті, дії ОСОБА_1 , за першим епізодом, органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана із проникненням у інше приміщення.

Проте, відповідно до постанови Верховного Суду від 10.04.2018 року по справі №569/6988/16-к, належним чином огороджена територія домоволодіння, яка використовується для постійного чи тимчасового зберігання майна, як правило, може бути визнана сховищем. Не можна вважати сховищем подвір`я, огорожа якого не перешкоджає проникненню туди сторонніх осіб внаслідок незавершеності (окремі частини подвір`я не мають суцільного паркана), наявності пошкоджень (проломів), конструктивних особливостей (невелика висота, складається лише зі стовпів та жердин чи дроту, не містить воріт чи хвірток). Також не може виступати сховищем таке подвір`я, яке є загальнодоступним, зокрема, коли на ньому є об`єкти громадського користування (наприклад, колодязь, туалет) чи через нього проходять спільні комунікації (зокрема, стежка), влаштовані пристосування, які полегшують доступ на подвір`я тощо.

Відсутність же загальної доступності подвір`я, а тим більше наявність на ньому пристосувань, засобів, які перешкоджають доступу сторонніх осіб (собак, освітлення, засувів чи гачків, а тим більше замків на воротах та хвіртках), огорожі, яка за своїми розмірами, матеріалами, конструкцією призначена обмежити чи утруднити доступ сторонніх осіб, навпаки, вказує на те, що таке подвір`я в кримінально-правовому розумінні набуває статусу сховища. На те, що подвір`я виконує роль сховища, вказує його фактичне використання для зберігання майна.

З обвинувального акту встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , реалізовуючи свій злочинний намір, направився до території домоволодіння по АДРЕСА_1 , де перелізши через паркан, незаконно проник на вказану територію домоволодіння, де з прибудинкового саду таємно викрав дві залізні труби довжиною 2,5 метра, діаметром 50 мм, товщиною стінки 0,2 мм вартістю 660 гривень, належних потерпілій ОСОБА_2 .

З вищевикладеного вбачається, що територія домоволодіння по АДРЕСА_1 має огорожу у виді паркану, яка призначена обмежити чи утруднити доступ сторонніх осіб, а тому має статус сховища. Крім того, на вказаній території зберігалось майно, яке викрав ОСОБА_1 , що також вказує на те, що вказана територія виконує роль сховища.

Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 Порошиної Є.В. про виправлення описки у вироку суду.

Керуючись ст. 379 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 Порошиної Є.В. про виправлення описки у вироку суду - відмовити.
На ухвалу суду протягом семи днів з моменту її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Заводський районний суд міста Миколаєва.

Суддя Біцюк А.В.