Ухвала
іменем України
13 травня 2019 року

м. Київ
Провадження № 51- 2312 ск 19

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
перевірившикасаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2018 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 4 грудня 2018 року,

в с т а н о в и в:
Вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки три місяці позбавлення волі.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 4 грудня 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
До Верховного Суду з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження судових рішень надійшла касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 від 22 квітня 2019 року, в якій порушується питання про перегляд вищевказаних судових рішень у касаційному порядку.

Також засуджений порушує питання про поновлення пропущеного для подання скарги строку, мотивуючи пропуск строку на оскарження тим, що строк ознайомлення з матеріалами кримінального провадження перевищив термін відведений на касаційне оскарження постановлених щодо нього судових рішень.
Розглянувши клопотання заявника, колегія суддів дійшла такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

При цьому правило про дотримання тримісячного строку надає потенційному заявникові достатньо часу для роздумів стосовно подачі заяви, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції. Це правило чітко визначає як для осіб, так і для органів влади період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.
Водночас положеннями ч. 1 ст. 117 КПК України визначено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Виходячи із системного аналізу норм процесуального права, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Як убачається з матеріалів касаційного провадження щодо ОСОБА_4 , ухвала суду апеляційної інстанції постановлена 4 грудня 2018 року, тобто останнім днем звернення до суду касаційної інстанції зі скаргою є 4 березня 2018 року.

Натомість засуджений ОСОБА_4 подав касаційну лише 22 квітня 2019 року, тобто через один місяць та вісімнадцять днів з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції.
Посилання ж засудженого ОСОБА_4 на вищевказані обставини для поновлення не доводить те, що вони були об`єктивно непереборними, а тому і не свідчить про наявність істотних перешкод чи поважних причин для реалізації права на подання касаційної скарги в строк, визначений законодавством.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень щодо нього.
Керуючись ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд

п о с т а н о в и в:
відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення строку касаційного оскарження вироку Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2018 року та ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 4 грудня 2018 року.

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3