Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

14 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0006243 щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Бердичів Житомирської області, громадянина України,

що проживає без реєстрації за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 5 червня 2018 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 05.06.2018 року ОСОБА_9 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.115 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Судом прийнято рішення щодо речових доказів та про відшкодування процесуальних витрат.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_9 з ч.1 ст.115 КК України на ст.116 КК України, за якою призначити його підзахисному покарання відповідно до санкції вказаної норми.

________________________________

Справа № 11-кп/824/498/2018
Категорія: ч.1 ст.115 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_10
Доповідач: ОСОБА_1 .
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає про невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На переконання захисника, суд не взяв до уваги загальну картину розвитку подій, що передувала вчиненню злочину, яка узгоджується з показаннями обвинуваченого та свідків. Так, обвинувачений давав детальні показання про напружені стосунки з потерпілим ОСОБА_11 , який був його батьком, оскільки останній застосовував насильство та знущався над ним з дитинства, а в подальшому між ними постійно виникали сварки через те, що батько зловживав алкогольними напоями, виганяв його з дому та вимагав гроші. В день вбивства потерпілий був п`яний, ображав обвинуваченого та вигнав його, а через деякий час сам зателефонував, попросив знову приїхати, при цьому взяв з собою якийсь предмет і під час з`ясування стосунків у лісі продовжував ображати та вдарив рукою в обличчя. У зв`язку з цим ОСОБА_9 , будучи обурений такою поведінкою, вдарив батька у відповідь і завдавав удари ножем по тілу, коли той вже лежав. Перебування ОСОБА_9 в пригніченому та депресивному стані після відвідування батька підтвердила свідок ОСОБА_12 , ця ж свідок, а також свідок ОСОБА_13 сестра обвинуваченого, свідок ОСОБА_14 підтвердили застосування потерпілим насильства до ОСОБА_9 та характер взаємовідносин між ними.

А тому, враховуючи особу потерпілого, який перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, психологічну травму обвинуваченого з дитинства та погрози фізичною розправою зі сторони загиблого, у ОСОБА_9 бути всі підстави припускати можливість застосування до нього фізичного насильства на місці вчинення злочину, у зв`язку з чим він взяв ніж з метою самозахисту, а тілесні ушкодження потерпілому заподіяв після завдання йому удару в обличчя. Така ж позиція обвинуваченого знайшла своє відображення під час проведення слідчого експерименту.

Крім того, за висновком стаціонарної судової психолого-психіатричної експертизи № 165 від 12.09.2017 року в період правопорушення ОСОБА_9 перебував у стані емоційного напруження, який виник на тлі попередньої тривалої психотравмуючої ситуації, але не досягав афективної глибини, і експертом було викладено детальне обґрунтування психологічного стану обвинуваченого.

За таких обставин, емоційний стан обвинуваченого, який виник внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання та тяжкої образи з боку потерпілого, на користь чого свідчить явно непристойна поведінка його батька, що передувала вчиненню злочину, який зґвалтував його в дитинстві, принижував гідність, ображав, зневажливо ставився, вимагав сплати грошових коштів, спричинив тілесне ушкодження, дають обґрунтовані підстави вважати, що під час вчинення злочину ОСОБА_9 перебував у такому емоційному стані, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії і керувати ними, тобто у стані сильного душевного хвилювання.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, у визначених судом апеляційної інстанції межах, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_9 вчинив умисне вбивство ОСОБА_11 за наступних обставин.

9 липня 2017 року близько 12 години ОСОБА_9 приїхав до свого батька ОСОБА_11 , який проживав за адресою: АДРЕСА_2 , де між ними на ґрунті особистих неприязних відносин виникла суперечка та сварка, і ОСОБА_9 покинув вказану адресу.

Цього ж дня близько 14 години 30 хвилин ОСОБА_9 знову приїхав до ОСОБА_11 і вони разом на автомобілі, що перебував у користуванні обвинуваченого, під приводом з`ясування відносин поїхали в напрямку Самбурок.

Близько 15 години, прибувши до будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 вийшли з автомобіля, між ними знову розпочався конфлікт та сварка, в ході якої у обвинуваченого виник умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 . З цією метою він взяв з автомобіля ніж, заховав його у рукав спортивної кофти та під приводом, щоб ніхто не чув сварки, запропонував батьку піти далі в ліс, який знаходився поблизу. Перебуваючи в лісопарковій зоні, що розташована на відстані приблизно 200 метрів від вказаного раніше будинку, ОСОБА_9 умисно завдав один удар рукою батькові в область голови, від якого той впав на землю спиною донизу, після чого з метою заподіяння смерті умисно завдавав потерпілому множинні удари в область шиї, живота та грудної клітки, заподіявши проникаючі множинні колото-різані рани грудей з ушкодженням серця та легень, з розвитком крововтрати, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому, причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.
В апеляційній скарзі не оспорюється та обставина, що ОСОБА_9 за викладених раніше обставин заподіяв своєму батькові ОСОБА_11 комплекс тілесних ушкоджень, від яких настала його смерть.

Однак доводи сторони захисту про те, що умисне вбивство обвинувачений вчинив у стані сильного душевного хвилювання, відповідальність за що передбачена ст.116 КК України, є неспроможними і суперечать наявним доказам.

Будучи допитаний судом апеляційної інстанції, ОСОБА_9 показав, що відносини з потерпілим, який був його батьком, напружені з дитинства, оскільки сім`я жила бідно, батько зловживав алкогольними напоями і застосовував насильство до нього, сестри та матері. ОСОБА_11 постійно ображав його і коли перебував у стані сп`яніння, поводив себе агресивно. Причиною конфліктів було те, що він проживав у кімнаті потерпілого в гуртожитку, гроші за комунальні платежі передавав батькові, але той їх не сплачував і виникла заборгованість. Він приїхав до батька, який проживав з ОСОБА_15 , 9 липня 2017 року зранку, щоб допомогти по господарству. ОСОБА_11 вже був п`яний, почав його ображати через несплату коштів, поводив себе агресивно, а тому він поїхав. Коли приїхав на ринок, де працювала його співмешканка ОСОБА_12 , зателефонував батько, у нецензурній формі попросив приїхати, що він і зробив, щоб поговорити і довести, що нічого не винен. Нормального спілкування не вийшло та ОСОБА_16 попросила їх залишити домоволодіння. Тоді автомобілем під його керуванням попрямували в район Самбурок, куди зазвичай їздили з`ясовувати стосунки. Під час поїздки потерпілий продовжував його ображати, поводив себе неадекватно, а тому, знаючи, що батько міг застосувати насильство і помітивши, що коли він виходив з двору, взяв якийсь предмет, яким, як потім з`ясувалося виявилися окуляри, з метою захисту взяв ніж, який постійно возив в автомобілі. Потерпілий несподівано вдарив його рукою в обличчя, він не пам`ятає, що відбулося, а коли прийшов до тями, то побачив, що батько лежить на землі в крові. Після цього викинув ніж вбік та викликав поліцію. Коли виходив з автомобіля, умислу на вбивство не мав, і вчинив його випадково, не контролюючи емоції.
Оцінюючи показання обвинуваченого, колегія суддів звертає увагу на те, що вони є суперечливими.

Так, стверджуючи про те, що безпосередньо події вбивства він не пам`ятає, на подальші запитання суду ОСОБА_9 дає вичерпні показання про механізм спричинення тілесних ушкоджень, зокрема, що під час сварки батько вдарив його рукою в обличчя, він у відповідь вдарив батька в обличчя, від чого той впав, а потім вихопив ніж та став завдавати ним поранення.

Такі ж показання він давав у суді першої інстанції та в ході проведення слідчого експерименту (т.1 а.с.133-136).
Показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 про те, що стосунки між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 були напружені через те, що потерпілий зловживав алкогольними напоями та провокував конфлікти, суд першої інстанції взяв до уваги при призначенні покарання, однак вони не доводять того факту, що ОСОБА_9 вчинив умисне вбивство у стані сильного душевного хвилювання.

Не ставить колегіє суддів під сумнів і показання свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 про схильність потерпілого до застосування фізичного насильства до членів сім`ї, які хоча і не відображені у вироку, однак зафіксовані в журналі судового засідання та на технічному носії інформації. Водночас, обставини, про які повідомили свідки, стосувалися того періоду, коли обвинувачений проживав з матір`ю, батьком і сестрою, і за його ж показаннями, ОСОБА_11 залишив сім`ю, коли йому було 18 років.
Згідно з висновком комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 165 від 12.09.2017 року, який підтвердила в суді першої інстанції експерт ОСОБА_18 , ситуація, яка сталася перед скоєнням вбивства, носила для ОСОБА_9 тривалий психотравмуючий характер (власні описання спогадів дитинства та подальших принижуючих стосунків) груба та конфліктна особа батька, який ображав під час зустрічей, вимагав гроші на проживання, що поєднувалося з усвідомленням підекспертним необхідності підтримувати з батьком будь-які стосунки заради житла для родини, але водночас супроводжувалися накопиченням переживань образи, скривдження, почуттів приниженої гідності. Таким чином у період правопорушення ОСОБА_9 перебував у стані емоційного напруження, який виник в результаті попереднього накопичення негативних емоційних переживань (образи, обурення, приниження гідності), був реалізований в поетапних та диференційованих діях і не досягав афективної глибини, про що свідчить відсутність необхідної сукупності визначальних ознак. В період часу, до якого відноситься діяння, та на час проведення експертизи ОСОБА_9 не виявляв ознак будь-якого психічного розладу і за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період часу, до якого відноситься діяння, не перебував у стані тимчасового розладу психічної діяльності. Також, як зазначено у висновку, за показаннями ОСОБА_9 , його дії носили послідовний, цілеспрямований характер, відповідали реальності, а посилання на забування суперечать його ж показанням, які комісія розцінила як прояви установчо-захисної позиції підекспертного (т.1 а.с.199-206).
Суб`єктивна сторона вбивства, відповідальність за яке передбачена ст.116 КК України, характеризується не лише умислом, а й таким емоційним станом винного, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними, а умисел на позбавлення життя потерпілого виникає раптово і реалізується негайно. Процес виникнення такого стану характеризується неочікуваністю, миттєвістю, бурхливістю та швидкоплинністю. Необхідною умовою кваліфікації дій винного за зазначеною статтею є сильне душевне хвилювання (фізіологічний афект), що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого. Насильство може бути як фізичним (заподіяння тілесних ушкоджень або побоїв, незаконне позбавлення волі тощо), так і психічним (наприклад, погроза завдати фізичної, моральної чи майнової шкоди). Під систематичним знущанням мається на увазі особливо цинічне глузування, тривале кепкування над особою, що мають багаторазовий характер. До тяжкої образи слід відносити явно непристойну поведінку потерпілого, що особливо принижує гідність чи ганьбить честь винного або близьких йому осіб.

Показанням ОСОБА_9 та доводам сторони захисту про те, що умисне вбивство було вчинено в стані сильного душевного хвилювання, суд першої інстанції дав належну оцінку, ретельно дослідивши характер взаємовідносин між обвинуваченим і потерпілим, і у вироку належним чином мотивував, з яких підстав відкидає їх.

Колегія суддів погоджується з такою оцінкою і додатково зауважує, що показання обвинуваченого та інші докази в сукупності свідчать, що стан емоційного напруження, в якому перебував ОСОБА_9 , виник не раптово, а в результаті попереднього накопичення негативних емоційних переживань. При цьому конфлікти дорослої і зрілої особи, якою є обвинувачений, з батьком, коли той перебував у стані алкогольного сп`яніння, з приводу проживання в кімнаті гуртожитку, висловлювання потерпілого, що йому всі винні, не можна визнати систематичним знущанням або тяжкою образою. До того ж, конфлікт, який стався зранку і після якого обвинувачений поїхав до ОСОБА_12 , був вичерпаний.

Показання ОСОБА_9 , у відповідності з якими батько, який був у стані алкогольного сп`яніння, наказав йому у нецензурній формі приїхати знову, і що в такому стані потерпілий поводив себе агресивно та ображав його, свідчать про те, що поведінка ОСОБА_11 була для нього цілком очікуваною, а тому чергового конфлікту можливо було уникнути.

За обставинами справи не встановлено, що з боку потерпілого було протизаконне насильство, оскільки тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 виявлено не було.

А тому стан емоційного напруження не був раптовим як безпосередня реакція на дії потерпілого, що б давало підстави вважати, що в момент вчинення вбивства обвинувачений перебував у стані сильного душевного хвилювання, тобто у такому психічному стані, що звужував його здатність значною мірою усвідомлювати свої дії або керувати ними, і висновки суду першої інстанції про те, що умисне вбивство було вчинене на ґрунті особистих неприязних стосунків, є правильними.

На користь цього свідчить і поведінка обвинуваченого, який взяв з собою ніж, коли йшов розмовляти з батьком. При цьому доводи, що ніж взяв з метою захисту, на переконання колегії суддів, є надуманими, адже з`ясовувати стосунки ОСОБА_9 приїхав сам, і справа не містить об`єктивних даних про те, що потерпілий, який перебував у стані тяжкого алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 2059 від 02.08.2017 року, чинив дії, які б свідчили про наявність дійного, реального і об`єктивного суспільно небезпечного посягання, яке б за своїм характером і ступенем суспільної небезпечності могло реально заподіювати чи створювати реальну загрозу заподіяння шкоди життю та здоров`ю обвинуваченого. А показання ОСОБА_9 , що він відчував небезпеку, коли батько сидів поруч в автомобілі і під час поїздки смикав його за руку, а перед цим нібито взяв з собою якийсь предмет, є безпідставними.

Таким чином суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, і навів у вироку сукупність доказів на підтвердження встановлених обставин, якими повністю доведено винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, і які з точки зору достатності та взаємозв`язку правильно покладено в обґрунтування висновків, у тому числі щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Суд згідно з ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставину, що пом`якшує покарання, та відсутність обтставин, що його обтяжують, а також взаємовідносини між обвинуваченим та потерпілим, і правильно призначив ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачених санкцією відповідного закону України про кримінальну відповідальність.

Тому підстави для задоволення апеляційної скарги захисника відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 5 червня 2018 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3