ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/301/18 Справа № 181/35/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000001 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок Межівського районного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2018 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Білицьке, м.Добропілля Донецької області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: - 27.12.2017 року Межівським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 185 КК України до 240 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи доведеності вини обвинуваченого і кваліфікацію його дій, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання обвинуваченому у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 КК України у вигляді 3 місяців арешту, на підставі ст.71 КК України, з урахуванням положень ст.72 КК України, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 27.12.2017 року, та остаточно призначити покарання у вигляді 3 місяців 20 днів арешту; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 27.12.2017 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді 240 годин громадських робіт, вчинив новий злочин 01.01.2018 року, тобто в період невідбутої частини основного покарання.
Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 , хоча й призначив його остаточно за сукупністю вироків, із застосуванням ст.ст. 71,72 КК України, однак звільнив обвинуваченого від його відбування на підставі ст.75 КК України, тобто не дотримався вимог ч.4 ст.71 КК України, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Судом не надана належна оцінка тому, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.185 КК України, менш ніж через тиждень, не відбувши покарання за попереднім вироком у виді громадських робіт, знову вчинив новий умисний злочин проти власності.
Зазначає, що суд першої інстанції недостатньо врахував ступінь суспільної небезпеки, обставини вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим, належним чином не мотивував, які саме обставини справи та дані про особу винного дають підстави для висновку про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства.
Вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків до цього вироку повністю приєднана невідбута частина покарання за вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 27.12.2017 року, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 30 днів, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбуття покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 рік з покладанням обов`язків; також вирішено питання щодо речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_9 , будучи раніше судимий за викрадення чужого майна, до міри покарання у виді 240 годин громадських робіт, в період після проголошення вироку Межівським районним судом від 27 грудня 2017 року за ч. 1 ст. 185 КК України, але до набрання ним законної сили, належних висновків про свою поведінку не зробив, на шлях виправлення не став та здійснив новий, умисний, корисливий злочин проти власності, при наступних обставинах.

01 січня 2018 близько 02 години 00 хвилин, ОСОБА_7 знаходячись за місцем свого мешкання, а саме в домоволодінні розташованому за адресою: АДРЕСА_2 вирішив направитись до домоволодіння АДРЕСА_3 де проживає раніше знайомий йому ОСОБА_10 , щоб здійснити крадіжку металевих виробів.

Того ж дня, близько 2 години 30 хвилин, ОСОБА_7 прийшов до вищезазначеного домоволодіння та, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на скоєння крадіжки чужого майна, повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів, потрапивши на територію подвір`я даного домоволодіння через присадибну ділянку зі східної сторони, яка є неогородженою, де переконавшись у відсутності очевидців, а також у тому, що його злочинні дії ніхто не бачить, переслідуючи корисливі мотиви, зібрав знайдені ним металеві вироби, та поклав до візка котрий взяв з собою для перевезення металевих виробів.

В подальшому, маючи реальну можливість розпорядитися викраденим майном з місця вчинення злочину зник, в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 38/18 від 09.01.2018 середня ринкова вартість 1 кілограму брухту чорного металу марки 501, станом на 01.01.2018 становить 5,30 грн. Вартість брухту чорного металу загальною вагою 186 кг. Станом на 01.01.2018 становить 985,80 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував проти задоволення апеляції прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував те, що обвинувачений будучи раніше судимою особою, на шлях виправлення не став, скоїв злочин середньої тяжкості, суспільну небезпечність скоєного злочину, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, щиро розкаявся в скоєному, збитки, завдані злочином відшкодовані, шляхом повернення викраденого майна, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, і з урахуванням відсутності обставин, що обтяжують покарання, прийшов до висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі із звільненням ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік, та покладанням обов`язків.
Однак, суд першої інстанції, пославшись на обставини, які він враховує при призначенні покарання, належним чином не мотивував і не навів переконливих доводів про доцільність звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.
Так, суд першої інстанції в достатній мірі не врахував: тяжкість та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, яке є злочином середньої тяжкості, те що ОСОБА_7 раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.185 КК України та менш ніж через тиждень, не відбувши покарання за попереднім вироком у виді громадських робіт, знову вчинив новий умисний злочин проти власності.

Дані факти свідчать про систематичну протиправну діяльність і стійку спрямованість ОСОБА_7 на незаконне збагачення у злочинний спосіб, що становить підвищену суспільну небезпеку.

Враховуючи викладене, зазначені судом першої інстанції обставини не вказують на те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без відбування покарання, а тому підстави для застосування ст. 75 КК України відсутні.
Отже, судом першої інстанції ОСОБА_7 призначено покарання з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому вирок в частині призначеного покарання на підставі п. 4 ч. 1 і ч. 2 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, колегія суддів згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує: ступінь тяжкості скоєного ним злочину, якій відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії середньої тяжкості злочинів; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, та в період невідбутої частини основного покарання вчинив новий злочин, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, збитки, завдані злочином відшкодовані, шляхом повернення викраденого майна, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що відноситься до обставин, які пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.
У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів дійшла висновку, що за ч. 2 ст. 185 КК України покарання ОСОБА_7 повинно бути призначено у виді арешту, як просить прокурор в апеляційній скарзі.
Таке покарання колегія суддів вважає, що буде достатнім для виправлення засудженого та попередження скоєння нових злочинів.
Разом з тим, 08 липня 2018 року набрав законної сили вирок Межівського районного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2018 року щодо ОСОБА_7 , якого визнано винуватим за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, з урахуванням положень ст. 72 КК України, до призначеного покарання повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2017 року, остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком на 4 роки 23 дня, у зв`язку з чим відбування покарання на підставі ст. 71 КК України колегія суддів не призначає.
Порядок відбування покарань за цим вироком та вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2018 року може бути вирішено на підставі ст. ст. 537, 539 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок Межівського районного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2018 року задовольнити частково.

Вирок Межівського районного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2018 рокув частині призначеного покарання ОСОБА_7 - скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту строком на 3 місяці.

Строк відбування покарання рахувати з 13 листопада 2018 року.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Судупротягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, з моменту отримання копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Негайно після проголошення вручити копію вироку обвинуваченому, прокурору.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4