КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №11-кп/824/517/2019 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

28 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового

засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0003855 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 серпня 2018 року щодо обвинуваченого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Халимоново, Бахмацького району, Чернігівської області, громадянина України, українця; з вищою освітою, працюючого головним спеціалістом в НАЗК, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_11 ,

В с т а н о в и л а :

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 серпня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
До набрання вироком законної сили застосовано до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання та покладено на нього обов`язки з`являтись за кожною вимогою до прокурора чи суду, що здійснюватимуть це провадження чи до уповноваженого органу з питань виконання покарань, не відлучатись з населеного пункту в якому він проживає (м. Київ) без дозволу прокурора чи суду що здійснюватимуть це провадження чи до уповноваженого органу з питань виконання покарань.

Вказано рахувати ОСОБА_6 строк відбування покарання з моменту затримання для відбування призначеного судом покарання.

Стягнуто зі ОСОБА_6 4098 (чотири тисячі дев`яносто вісім) гривень 30 (тридцять) копійок за проведення автотехнічної експертизи на користь держави.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку, 07 жовтня 2016 року, близько 23 години 40 хвилин, водій ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в порушення вимог пункту 2.9. «а» (Водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин), керуючи автомобілем марки «Hyundai Sonata» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на 25 км автодороги «Київ-Чоп» в с. Капітанівка, Києво-Святошинського району, Київської області, від м. Київ в напрямку м. Чоп, в порушення вимог пункту 2.3 б) Правил дорожнього руху України «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, порушуючи вимоги пункту 12.2 ПДР України, згідно з яким «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги», пункту 12.3 ПДР України, згідно з яким «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» та пункту 13.1 ПДР України, згідно з яким «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу», при виникненні небезпеки для руху - вантажного автомобіля марки «DAF XF 105.410» реєстраційний номер НОМЕР_2 з напівпричепом марки «KRONE SDR 27» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_12 , котрий рухався попереду в напрямку м. Чоп, водій ОСОБА_6 не дотримався безпечної дистанції, не вжив всіх заходів для зупинки та здійснив зіткнення з напівпричепом марки «KRONE SDR 27» реєстраційний номер НОМЕР_3 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Hyundai Sonata» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_13 , отримав тілесні ушкодження та був доставлений в лікарню. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_13 від отриманих тілесних ушкоджень помер. Згідно висновку судово-медичної експертизи №8/2252/2 від 18.05.2017, смерть ОСОБА_13 наступила внаслідок відкритої черепно-мозкової травми.
Грубе порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. п. 2.3 «б», 2.9 «а», 12.2, 12.3 та 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілому ОСОБА_13 .

В апеляційній скарзі з уточненнями та частковою відмовою, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 серпня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що при постановленні вироку суд першої інстанції не в повній мірі врахував всі дані про особу засудженого, не врахував всі обставини, що пом`якшують покарання, його відношення до вчиненого злочину, не врахував відсутність претензій майнового характеру і відшкодування ним завданої шкоди.
Апелянт вказує на те, що призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 відповідно до ст. 66 КК України, визнав щире каяття у вчиненому, а обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України, визнано вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, проте, на думку апелянта, судом першої інстанції не прийнято до уваги обставини вчинення злочину, форма та ступінь вини обвинуваченого.
Також захисник зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що потерпілий ОСОБА_13 був близьким другом обвинуваченому, а це також стало болісним для останнього. До того ж, сам обвинувачений отримав травми і став інвалідом. Стан здоров`я обвинуваченого зовсім судом було проігноровано, адже відповідно до довідки від 04.01.2018р. він потребує спостереження та стаціонарного лікування.

Апелянт стверджує, що ОСОБА_6 повністю і беззаперечно визнав свою вину і всіляко сприяв слідчім органам у розкритті злочину. Дійсно його вина доводиться і матеріалами кримінального провадження, тому фактичні обставини справи ніким не оспорюються.
Також зазначає захисник, що ОСОБА_6 надав відповідну допомогу сім`ї загиблого і в судовому засідання потерпіла підтвердила, що претензій матеріального характеру до обвинуваченого вона не має.
Апелянт стверджує, що судом не враховане щире каяття засудженого і його критичне ставлення до вчиненого злочину, адже ця трагедія стала бідою і в його родині внаслідок порушення нормального співпроживання, постійні стреси і переживання за хід розслідування і судового розгляду.
На переконання сторони захисту, ОСОБА_6 повністю усвідомив злочинні наслідки своїх дій і їх суспільну небезпеку, щиро розкаявся і вибачився за смерть людини. Усвідомлюючи наслідки трагедії, перш за все, для родини загиблого, відчував та відчуває душевний біль та кожен день відчуває цю трагедію на собі. Захист впевнений і така впевненість ґрунтується на положеннях Кримінального та Кримінально-процесуального законів України, що перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства. ОСОБА_6 не є суспільно небезпечною особою, не є потенційним злочинцем, не вчинює та не буде вчинювати інших правопорушень та злочинів.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого просить вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.08.2018 року яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України скасувати в частині призначеного покарання, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 8 років позбавлення полі, в решті вирок залишити без змін.
За доводами потерпілої, вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції не оцінив ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і всі обставини що обтяжують та пом`якшують покарання, а обмежився лише формальним перерахуванням даних, що характеризують особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують відповідно до ст. 66 КК України покарання та врахував стан алкогольного сп`яніння, який відповідно до ст. 67 обтяжує покарання, внаслідок чого призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого.
Крім того, потерпіла вказує, що зазначивши у вироку, як обставину, що пом`якшує покарання, те, що обвинувачений у вчиненому розкаявся та готовий понести покарання, суд першої інстанції на її думку, належним чином не мотивував, в чому саме полягає це розкаяння. Тобто, на думку апелянта, судом не з`ясовано чи дійсно мала місце критична оцінка обвинуваченим своєї протиправної поведінки, що характеризується щирим осудом цієї поведінки, повним визнанням своєї вини, висловленні жалю з приводу вчиненого та готовності нести покарання за вчинений злочин.
Крім цього ОСОБА_8 вказує на те, що після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_6 , знаходячись в статусі підозрюваного пообіцяв їй компенсувати матеріальну та моральну шкоду в зв`язку з втратою чоловіка, в зв`язку з чим вона не подавала цивільний позов в справі.

15 січня 2019 року від потерпілої ОСОБА_8 надійшла заява про відмову від своєї апеляційної скарги, в якій вона зазначила, що примирилася з обвинуваченим, отримала від нього частину відшкодування шкоди, уклала договір про добровільне відшкодування решти завданої шкоди від смерті чоловіка, тому з врахуванням наведених обставин вона відмовляється від своєї апеляційної скарги та підтримує частково апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в частині зміни призначеного ОСОБА_6 покарання в бік пом`якшення і просила застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали вимоги апеляційної скарги захисника з уточненнями та просили її задовольнити; не заперечували проти прийняття відмови від апеляційної скарги потерпілої; пояснення потерпілої та її представника, які просили прийняти відмову потерпілої від апеляційної скарги, та підтримали апеляційну скаргу з уточненнями захисника та просили її задовольнити; думку прокурора, яка не заперечували проти прийняття відмови від апеляційної скарги потерпілої, разом з тим, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги з уточненнями захисника, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги захисника та заяву потерпілої, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає до задоволення частково, заява потерпілої про відмову від апеляційної скарги - до задоволення, враховуючи таке.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 403 КПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.
Відповідно до ч. 2 ст. 403 КПК України, якщо рішення суду першої інстанції не було оскаржено іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що потерпіла ОСОБА_8 відмовилася від своєї апеляційної скарги, учасники апеляційного розгляду не заперечували проти прийняття відмови потерпілої від апеляційної скарги, у зв`язку з чим, колегія суддів, вважає можливим прийняти відмову потерпілої від своєї апеляційної скарги, проте, враховуючи, що у вказаному кримінальному провадженні подана ще й апеляційна скарга захисником, то апеляційне провадження не закривати, а продовжити розгляд апеляційної скарги захисника.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам провадження та підтверджений доказами в справі, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, а тому й не перевіряється колегією суддів, виходячи з положень ч. 1 ст. 404 КПК України.
З огляду на фактичні обставини, встановлені судом, та доведеність винуватості, вірною є і кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України.
Будь яких істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку в цій частині колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів захисника про суворість призначеного покарання та неврахування судом при призначенні покарання обвинуваченому всіх даних, які характеризують обвинуваченого та пом`якшують йому покарання, колегія суддів приходить до такого висновку.
Відповідно до ст. 65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Положення ст. 50 КК України визначають, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження та змісту вироку, призначаючи покарання ОСОБА_6 разом із ступенем тяжкості вчиненого злочину, суд врахував дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень закону України про кримінальну відповідальність, в тому числі статтей 66-67 КК України, впливають на вибір заходу примусу.
Зокрема, суд врахував, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту з необережною формою вини, врахував обставини, встановлені вироком суду, за яких обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, а також особу обвинуваченого, який на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання. Окрім того, суд визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття у вчиненому, а обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 суд, відповідно до ст. 67 КК України, визнав вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Відтак, врахувавши обставини, передбачені ст. 65 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_6 за вчинене ним кримінальне правопорушення покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, та не вбачає підстав для пом`якшення розміру покарання, як про те ставив питання захисник в апеляційній скарзі.
З врахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення, є обґрунтованим вирок суду і в частині призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, в цій частині вирок суду ніким з учасників провадження не оскаржувався, тому не є предметом апеляційного розгляду.
Разом з тим,на переконання колегії суддів, слід визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги адвоката щодо незаконності вироку суду в частині неможливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 положень, передбачених ст. 75 КК України, виходячи з наступного.

Згідно ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, на спецобліках у лікарів наркологів та психіатрів не перебуває.

Крім того, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та просив вибачення перед потерпілою, відшкодував потерпілій частково шкоду, що обґрунтовано було визнано судом 1 інстанції, як обставина, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 .

Окрім того, зважаючи на те, що потерпілий ОСОБА_13 був близьким товаришем обвинуваченого, то наслідки, що настали внаслідок ДТП стали болісними і для самого обвинуваченого. До того ж, і сам ОСОБА_6 отримав травми та став інвалідом 2 групи (а.с. 127). Разом з тим, зі змісту вироку суду вбачається, що наведені дані про особу обвинувачено, враховані судом першої інстанції не були. При цьому, зокрема, довідка від 04.01.2019 р. вказує на те, що обвинувачений потребує спостереження та стаціонарного лікування, що в свою чергу підтверджується довідкою від 07.09.2018 р. та довідкою МСЕК від 04.01.2018 р.).

Більш того, як пояснила в суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_8 , враховуючи, що ОСОБА_6 вчинено кримінальне правопорушення з необережності, те, що до дорожньо - транспортної пригоди вони дружили сім`ями і обвинуваченого вона знає, як добру, порядну людину, яку охарактеризувати може тільки з позитивної сторони, вона помирилась з обвинуваченим. Крім того, потерпіла вказала, що отримала від обвинуваченого частину відшкодування та уклала договір на добровільне відшкодування решти завданої шкоди, в зв`язку з чим під час апеляційного розгляду потерпіла відмовилась від своєї апеляційної скарги та підтримала апеляційну скаргу захисника та зазначила, що наполягає на зміні вироку суду та застосуванні до обвинуваченого вимог ст. 75 КК України, адже, інакше обвинувачений не зможе виконувати укладену між ними угоду.

Відтак, з врахуванням наведених обставин та даних про особу винного, а також, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та позицію потерпілої, яка відмовилась від своєї апеляційної скарги та просила разом з її представником застосувати до обвинуваченого вимоги ст. 75 КК України, колегія суддів доходить висновку, що виправлення ОСОБА_6 та запобігання вчиненню ним злочинів можливо без відбування обвинуваченим покарання, що в свою чергу свідчить про можливість його звільнення від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 КК України, в зв`язку з чим вирок, відповідно до вимог ст. 408 КПК України підлягає зміні, а апеляційна скарга захисника в цій частині - задоволенню.

При цьому, наявність обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого, на чому наголошував під час апеляційного розгляду прокурор, не є перешкодою для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, оскільки така обставина була, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахована при призначенні обвинуваченому виду та розміру покарання, з правильністю призначення яких погодилась і колегія суддів.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 408, 418 КПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а :

Прийняти відмову потерпілої ОСОБА_8 від її апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу зі змінами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 серпня 2018 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України змінити в частині призначеного покарання:

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільненим від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на нього на підставі ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня її оголошення.

Судді:

__________ _______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4