Справа № 480/1653/18
Провадження №1-кп - 480/134/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" лютого 2019р. Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000510 від 11.10.2016 р. про обвинувачення
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бердичів Житомирської області, громадянина України, одруженого, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 14.07.2017 року вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області засуджений за ч.4 ст.407 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. 04.12.2017 року ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області на підставі ст.2 ЗУ Про Амністію звільнений від відбування покарання.
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

30.07.2015 року ОСОБА_4 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 11.04.2016 року № 101 солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду командира відділення зенітного артилерійського взводу 20 окремого мотопіхотного батальону НОМЕР_2 окремої гвардійської механізованої бригади оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_3 сухопутних військ ЗСУ зазначеної військовий частини.
13.05.2016 року о 17 год.10хв. солдат ОСОБА_4 діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив табірний збір військової частини НОМЕР_1 на території НОМЕР_3 загальновійськового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_4 » АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд, а саме перебував за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1
23.06.2016 року о 08год.00хв. ОСОБА_4 добровільно з`явився до військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , чим припинив вчиняти злочин та повідомив про себе та того ж дня приступив до виконання службових обов`язків.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, та підтвердив обставини викладені у обвинувальному акті. Щиро кається у скоєному.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, суд вважає можливим, відповідно до положення ч.3 ст.349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, проти чого не заперечують прокурор, обвинувачений, правильно розуміючи зміст даних обставин і в них немає сумнівів у добровільності їх позиції.
Учасникам процесу роз`яснено, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
За таких обставин суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 доведеною, а його дії правильно кваліфіковані за ч.4 ст. 407 КК України за ознаками: самовільне залишення місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Обираючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує особу обвинуваченого, який раніше судимий, його відношення до скоєного злочину, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, щиро розкаявся, посередньо характеризується за місцем служби, є учасником бойових дій, має на утриманні неповнолітню дитину, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, слід прийти до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст.75 КК України слід звільнити його від відбування покарання з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Суд вважає, що обрана обвинуваченому міра покарання буде необхідною і достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 376, КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю в два роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1

19.02.2019