печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2018 року слідчий суддя Печерського районного суду м.Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 за участю адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна накладеного ухвалою Печерського районого суду міста Києві від 07.06.2018 року в кримінальному провадженні №0004215,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 07.06.2018 року у справі №757/27893/18-к на мінеральні добрива «Карбамід марки Б» у кількості 3226 тон 845 кг, які знаходяться на Державному підприємстві «Херсонський морський торгівельний порт» та належить на праві власності ОСОБА_5 ..

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив задовольнити з викладених в ньому підстав.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував у повному обсязі, просив відмовити, вказав на те, що підстави які слугували накладенню арешту на сьогоднішній день не відпали, арешт накладено обґрунтовано.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання дійшов наступних висновків.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Таким чином, виходячи з наведених положень ст. 174 КПК України, питання про скасування арешту розглядається слідчим суддею за відповідним зверненням осіб, визначених частиною першої цієї статті.
В судовому засіданні встановлено, що Департаментом з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004215 від 17.11.2017, за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.191 КК України.
У ході досудового розслідування встановлено, що службові особи ТОВ «Всеукраїнська Енерго Компанія», ТОВ «Газоторгова Компанія», ПАТ «Одеський припортовий завод», ПАТ «Одесагаз», у період 2017-2018 років, діючи за попередньою змовою, внаслідок несанкціонованого відбору природного газу, шляхом зловживання службовим становищем, вчинили заволодіння майном ПАТ «Укртрансгаз» на суму понад 500 млн. грн., тобто в особливо великих розмірах.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від від 07.06.2018 року у справі №757/27893/18-к клопотання заступника начальника відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, задоволено. Накладено арешт на товарно-матеріальні цінності, а саме карбамід марки Б, у кількості 3,226 тон. 845 кг., який на праві власності належить ТОВ «Всеукраїнська Енерго Компанія» () та фактично знаходиться на баржі «СНКВ-05» та баржі «СНКВ-04», встановивши заборону службовим особам та працівникам ТОВ «Всеукраїнська Енерго Компанія» (), його представникам та іншим особам за дорученням використовувати або будь-яким чином відчужувати вищезазначене майно.
На підтвердження права власності заявник надає «Договір купівлі-продажу № 26.04/18» від 26.04.2018 року між ТОВ «Всеукраїнська енерго компанія», яка є фігурантом кримінального провадження № 0004215 від 17.11.2017 року та ТОВ «Рембудавіа» та «Акт приймання-передачі по договору Купівлі-продажу від 26 квітня 2018 г. № 26-04/18» від 28.04.2018 р., а також «СONTRACT №» від 25.04.2018 року, укладений між ТОВ «Рембудавіа» та Транс Коммодітіс Нью Йорк Інк. (Trans Commodities Nev York Inc.) та «Акт Приема-передачи товара к Контракту б/н от 25 Апреля 2018 года», однак доказів внесення коштів за мінеральні добрива до матеріалів клопотання не долучено.
Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 Кримінального процесуального кодексу України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Слідчий суддя дослідивши матеріали, вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено відсутність потреби в продовженні дії такого заходу, доводи клопотання про скасування арешту є необґрунтованими, оскільки на час винесення ухвал про накладення арешту на майно існували підстави для такого арешту, крім того слідчим суддею не встановлено, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї або іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно. Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна накладеного ухвалою Печерського районого суду міста Києві від 07.06.2018 року в кримінальному провадженні №0004215. Керуючись ст.ст. 174, 303, 305-307, 309 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна накладеного ухвалою Печерського районого суду міста Києві від 07.06.2018 року в кримінальному провадженні №0004215.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде оголошений 28.11.2018р. о 17.40 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1