Справа № 591/2040/17
Провадження № 1-кс/591/964/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 року слідчий суддя Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , представника скаржника адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми скаргу представника АТ «НВАТ «ВНДІкомпресормаш» ОСОБА_5 на постанову слідчого в ОВС слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Сумської області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0000020, -

В С Т А Н О В И В:

Скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою, в якій зазначав про те, що з 18.01.2017 року здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №000020, в якому слідчим вже тричі приймалось рішення про закриття, але усі постанови за результатами розгляду їх скарг на такі процесуальні рішення слідчого були визнані ухвалами слідчих суддів Зарічного районного суду м.Суми необґрунтованими, незаконними та скасовані, оскільки слідчий не намагався перевірити обставини, які були зазначені у заяві про злочин та які підлягають згідно ст.91 КПК України доказуванню, і не виконав завдання кримінального провадження. Не дивлячись на такі обставини, 30.01.2019 року слідчий знову виніс чергову постанову про закриття кримінального провадження, вдаючись у мотивувальній її частині до суб`єктивних взаємовиключних тверджень, які не відповідають матеріалам кримінального провадження, а також - до оцінки ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м.Суми. Крім того, слідчий знову: навіть, не намагався перевірити обставини, які було зазначено у заяві про злочин. Доречи, у заяві не надавалась жодна правова кваліфікація діям ОСОБА_6 та під час досудового розслідування слідчий так і не перевірив наявність в її діях складу злочинів, передбачених ст.232 та ч.2 ст.387 КК України. Тобто, у такий спосіб слідчий значно обмежив предмет доказування у кримінальному провадженні. Решта слідчих дій проведена у кримінальному провадженні формально і слідчий , на їх переконання, навіть не ставив перед собою завдання здобути будь-яку доказову базу. За таких обставин, просив скасувати винесену у кримінальному провадженні №000020 постанову про закриття провадження від 30.01.2019 року як незаконну та необґрунтовану.

В судовому засіданні представник АТ «НВАТ «ВНДІкомпресормаш» скаргу підтримала у повному обсязі.

Слідчий ОСОБА_4 заперечував проти скасування постанови про закриття кримінального провадження, вважаючи своє рішення обґрунтованим та законним.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши додані до скарги матеріали, а також матеріали кримінального провадження №000020, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів, дійсно: досудове розслідування кримінального провадження №000020, відомості про яке внесено до ЄРДР за заявою директора АТ «НВАТ «ВНДІкомпресормаш», здійснюється з 18.01.2017 року і лише за правовою кваліфікацією: ч.1 ст.365 КК України.

При цьому, твердження слідчого у судовому засіданні про те, що він не має права в рамках внесених до ЄРДР відомостей перевіряти обставини причетності ОСОБА_6 на предмет наявності чи відсутності в її діях інших складів кримінальних правопорушень та що після внесення відомостей за заявою підприємство не оскаржувало невнесення відомостей за іншими статтями КК України, не відповідають фактичним обставинам справи, вимогам КПК, завданням кримінального провадження (ст.2 КПК України), а також принципам законності та диспозитивності (ст.ст.9,26 КПК України).

Так, заява про вчинення кримінального правопорушення директора АТ «НВАТ «ВНДІкомпресормаш», яка була прийнята 17.01.2017 року на особистому прийомі заступником прокурора області, містить виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення слідчим ОСОБА_6 і не виключають того, що зазначеним діянням остання могла вчинити і декілька кримінальних правопорушень. Зокрема, зазначено, що 07.10.2016 року слідчий ОСОБА_6 винесла постанову про закриття кримінального провадження № 0004809, яку заявник не міг своєчасно оскаржити, оскільки не отримав її копії. В результаті прийняття незаконного процесуального рішення були повернути речові докази у вказаному кримінальному провадженні, через що незворотньо втрачено всю здобуту у кримінальному провадженні № 0004809 доказову базу, і це, в свою чергу, унеможливило правоохоронним органам довести вину ОСОБА_7 за ч.2 ст.362 КК України, а АТ «НВАТ «ВНДІкомпресормаш» втратило можливість відновити порушені охоронювані законом інтереси (а.с. 7-9 т.1).

При цьому, як у вказаній заяві, так і у картці, що була складена за результатами особистого прийому (а.с. 17 т.1), відсутні вказівки на конкретну правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за якою потрібно вносити відомості до ЄРДР.

Тобто, визначити і внести відомості щодо попередньої кваліфікації згідно ч.5 ст.214 КПК України повинна особа, уповноважена на внесення відомостей до ЄРДР.

Як вбачається з Витягу, який було сформовано після внесення відомостей 18.01.2017 року до ЄРДР прокурор ОСОБА_8 , якому було доручено внести відомості, зазначив тільки правову кваліфікацію ч.1 ст.365 КК України (а.с.1 т.1).

В подальшому, 24.01.2017 та 25.01.2017 року, Сумською місцевою прокуратурою до матеріалів кримінального провадження №000020 було направлено, а слідчим ОСОБА_9 приєднано для перевірки доводів заявника:

- і заяву директора АТ «НВАТ «ВНДІкомпресормаш» від 14.12.2016 року з додатками, яку заявник направляв начальнику УВБ в Сумській області (а.с.54-106 т.1);

- і заяву директора АТ «НВАТ «ВНДІкомпресормаш» від 12.01.2017 року, яку спочатку також було отримано прокуратурою Сумської області з особистого прийому, але направлено для розгляду до Сумської місцевої прокуратури (а.с.108-115 т.1).

При цьому, вказані заяви містять виклад обставин аналогічним заяві про кримінальне правопорушення від 17.01.2017 року і також можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення слідчим ОСОБА_6 та не виключають того, що своїм діянням остання могла вчинити і декілька кримінальних правопорушень.

Але, не дивлячись на такі обставини, слідчим залишено правову кваліфікацію ту, яка була визначена при внесенні відомостей до ЄРДР. Крім того, відразу після отримання копії документів з матеріалів кримінального провадження №0004809 (а.с. 117-216 т.1) та копії висновку службового розслідування (а.с.217-222 т.1) і допиту в якості свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с. 227-233 т.1) слідчим 29.03.2017 року винесено постанову про закриття кримінального провадження (а.с. 234-235 т.1).

Тобто, фактично слідчий здійснив формально досудове розслідування, при цьому, усіх зазначених в заяві про злочин обставин вказаними доказами не перевірив та в ході здійснення провадження і оцінки зібраних доказів попередню правову кваліфікацію не змінив.

Саме тому вказана постанова була скасована ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м.Суми від 12.07.2017 року ті підставою для скасування постанови від 29.03.2017 року вказано те, що слідчий не з`ясував причини та підстави порушення слідчим ОСОБА_6 вимог ч.9 ст. 100 КПК України, не надав оцінки процесуальним діям слідчого ОСОБА_6 в частині відповідності ч.1 ст.40 КПК України. Крім цього, слідчим суддею у вказаній ухвалі було зазначено, що правову оцінку дій ОСОБА_6 слідчий повинен був давати в межах кримінального провадження №000020, у тому числі з урахуванням матеріалів кримінального провадження № 0004809, а не з власних міркувань; а також що зміст показів слідчого ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , допитаних в якості свідків, не дає можливості встановити об`єктивні обставини у кримінальному провадженні та прийняти законне процесуальне рішення.

Після скасування ухвалою слідчого судді постанови про закриття кримінального провадження та зазначення в такій ухвалі недоліків, слідчий ОСОБА_12 продовжує здійснювати кримінальне провадження тільки за ч.1 ст.365 КК України та надає доручення оперативному підрозділу поліції, яким доручає допитати в якості свідків: ОСОБА_13 щодо обставин вилучення та повернення флешки, а у начальника відділу СБ «Укрросметал» ОСОБА_14 просить дізнатись: за яких обставин вчинено злочин ОСОБА_7 , яку шкоду завдано концерну «Укрросметал», чим вона підтверджується, яким шляхом можна було довести злочин вчинений ОСОБА_7 , які злочинні дії, на його думку, вчинила ОСОБА_6 (а.с. 245-246 т.1)

При цьому, по характеру запитань, які слідчий поставив перед ОСОБА_14 , очевидним є те, що слідчий не намагався дізнатись у вказаного свідка про відомі останньому обставини кримінального провадження №000020, а фактично хотів отримати консультацію від свідка з приводу обсягу та необхідності проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні, досудове розслідування якого він здійснює, а також - думку свідка про кваліфікацію дій ОСОБА_6 .

Тобто, така поведінка слідчого свідчить про те, що він не намагався здійснити свої повноваження під час здійснення досудового розслідування, а фактично перекладав функції та обов`язки органів досудового розслідування на свідка. А, задаючи питання щодо завданої шкоди, ані слідчий, ані оперативний працівник, який здійснював допит так і не з`ясували: чи компетентний та чи володіє ОСОБА_14 , який працював на посаді начальника відділу безпеки, повним обсягом необхідної слідчому інформації, щоб відповісти на запитання про вид, обсяг та розмір шкоди, яку було заподіяно підприємству діями ОСОБА_6 , та чи володіє він або чи має доступ до усіх документів підприємства, відповідно до яких така шкода може бути вирахувана (а.с. 252-258 т.1).

На переконання слідчого судді: вказане питання (щодо завдання шкоди підприємству) не є виключною компетенцією начальника служби безпеки. Безумовно, вказана особа може володіти певними відомостями, що мають значення для досудового розслідування, проте, таких відомостей було явно слідчому не достатньо для висновків про заподіяну шкоду та її розмір. Але, нажаль, слідчий і не намагався дійти до істини у цьому питанні.

Щодо питання повернення речових доказів слідчим ОСОБА_6 , то фактично слідчого повністю задовольнила відповідь особи, якій такі речі були повернуті, а саме: що свідок ОСОБА_13 повернуті флешки викинула до сміттєвого баку (а.с. 248-251 т.1). Вказані відомості жодним чином слідчим не перевірено. Долею інших повернутих речей, зокрема: ноутбуку, системного блоку, дисків, слідчий взагалі не цікавився.

В той же час, та обставина, що ОСОБА_6 незаконно повернула речові докази, - є обставиною, яка підлягає доказуванню в рамках кримінального провадження №000020. А те, що при цьому, ОСОБА_6 разом з речами, які вилучались під час обшуку у квартирі за місцем мешкання ОСОБА_7 , повернула матері ОСОБА_7 ОСОБА_13 ще і 2 диски (володільцем яких остання ніколи не була, а які були додатками №1 та №2 до висновку експерта, який здобувався як доказ в рамках кримінального провадження №0004809), - є важливою обставиною, яка підлягає перевірці та має істотне значення для досудового розслідування кримінального провадження №000020.

Але, не з`ясовуючи таких обставин та не перевіряючи їх доказами, слідчий ОСОБА_9 знову 24.11.2017 року приймає постанову про закриття кримінального провадження №000020 (а.с. 259-261 т.1). До того ж, текст вступної, мотивувальної та резолютивної частини цієї постанови повністю повторює текст попередньої постанови від 27.03.2017 року, що на а.с. 234-235 т.1 (різниця лише в даті винесення постанови), і, навіть, не містить аналізу та оцінки показів допитаних свідків: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Оскільки така поведінка слідчого у кримінальному провадженні суперечила завданням кримінального провадження, визначеним ст.2 КПК України, і слідчий не намагався перевірити обставини, які було зазначено в заяві про злочин та які підлягають доказуванню згідно ст.91 КПК України, то ухвалою слідчого судді за результатам розгляду скарги представника потерпілого вказану постанову винесену слідчим ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження від 24.11.2017 року визнано такою, що не відповідає засадам законності (ст.9 КПК) та публічності ( ст.25 КПК), і скасовано (а.с.1-4 т.2).

Вказана ухвала слідчого судді від 05.12.2017 року була отримана разом з матеріалами кримінального провадження вже 07.12.2017 року.

Проте, з моменту отримання матеріалів з ухвалою і до 05.03.2018 року (тобто, три місяці) жодної слідчої чи процесуальної дії направленої на перевірку обставин у кримінальному провадженні №000020 не здійснювалось, а за три місяці лише відбулась заміна групи слідчих та прокурорів у кримінальному провадженні (а.с. 7-14 т.2).

В березні 2018 року група слідчих нарешті спромоглась виконати аж 2 слідчих дії та вжити 1 захід забезпечення кримінального провадження, а саме:

1)отримати тимчасовий доступ до документів кримінального провадження №0004809 та долучити отримані копії до матеріалів кримінального провадження №000020 (а.с. 23-56 т.2);

2)допитати в якості свідка ОСОБА_6 , яка надала вільні пояснення щодо своїх дій з приводу вирішення долі речових доказів при закритті кримінального провадження №0004809. Крім того, вона вже не пам`ятала обставин щодо повернення флеш-носія, а також відмовилась згідно ст.63 Конституції України відповідати на запитання щодо повернення дисків, які були додатками до висновку експерта (а.с. 15-18 т.2);

3)допитати в якості свідка начальника юридичного відділу ПАТ «НВАТ «ВНДІкомпресормаш» ОСОБА_15 , який розповів про відомий йому, як начальнику відділу, хід досудового розслідування кримінального провадження № 0004809 та розповів про шкоду, яка на його думку, заподіяна підприємству діями ОСОБА_6 . Зокрема, повідомив, що така шкода, на його думку, складається з сум, які підприємство витрачає на відновлення порушених прав та інтересів підприємства, з майнових збитків по кримінальному провадженню №0004809 та суми затрат підприємства на отримання та надання доказів по кримінальному провадженню №0004809.

Зазначена як свідком ОСОБА_6 , так і свідком ОСОБА_15 інформація не перевірялась та жодного доказу на підтвердження чи спростування такої інформації органами досудового розслідування не збиралось.

З 27.03.2018 року обов`язок щодо всебічного, повного та неупередженого здійснення досудового розслідування кримінального провадження №000020 було покладено на слідчого ОСОБА_4 (а.с. 5 т.2).

Але, ОСОБА_4 за чотири місяці перебування матеріалів кримінального провадження у нього лише витребував від ГУНП в Сумській області копію наказу про притягнення ОСОБА_6 до дисциплінарної відповідальності, посилаючи такий запит двічі (30.03.2018 та 09.07.2018 - а.с. 90-93 т.2), а вже 31.07.2018 року виніс постанову про закриття кримінального провадження (а.с. 94-98 т.2).

Така постанова слідчого ОСОБА_4 була скасована ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м.Суми від 27.08.2018 року і було звернуто увагу слідчого на те, що у кримінальному провадженні не вчинено жодної слідчої чи процесуальної дії з метою перевірки обставин, про які вказував заявник, подаючи заяву про вчинення кримінального правопорушення, а саме: які конкретно наслідки для підприємства настали в результаті дій ОСОБА_6 , чи можна обчислити та підтвердити розмір завданої підприємству шкоди, чи є такі наслідки істотною шкодою.

Тобто, за півтора роки з моменту внесення відомостей до ЄРДР та сім місяців, які минули після чергового скасування постанови про закриття кримінального провадження, слідчі знову так і не здійснили належного розслідування кримінального провадження: не з`ясували усіх обставин, про які йшлось у заяві представника потерпілого про вчинення кримінального правопорушення та які підлягають доказуванню в силу вимог ст.91,92 КПК України, не усунули недоліків, про які йшлось у вищевказаних ухвалах слідчих суддів, постановлених за результатами скасування постанов про закриття.

Після чергового скасування постанови про закриття кримінального провадження, дії слідчого продовжували суперечити загальним засадам провадження.

Так,19.09.2018,04.10.2018,08.01.2019 року слідчий випробовував від представника потерпілого інформацію про суми спричинених їм діями ОСОБА_6 збитків, у такий спосіб перекладаючи свої обов`язки, передбачені ст.92 КПК України, на потерпілих, що не відповідає принципу законності (ст.9 КПК України).

Крім того, слідчий ОСОБА_4 , діючи всупереч засадам законності і визначеному ст.243 КПК порядку залучення експерта, своєю постановою визначив експерта, вид експертизи та питання, які необхідно дослідити експерту, тим самим перебравши на себе повноваження слідчого судді (а.с. 149-151 т.2).

Слід зазначити, що таку постанову експертом було залишено без виконання та повернуто слідчому. При цьому, зазначено, що поставлене у постанові питання не є предметом економічної експертизи та передбачає правову оцінку дій службової особи (а.с. 152 т.2).

Також під час проведення досудового розслідування слідчий: знову витребував матеріали службового розслідування (а.с. 160-173 т.2) , допитав свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 з приводу обставин здійснення такої перевірки (а.с.186-187,194-195 - т.2), повторно допитав в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_11 та провів одночасний допит між ними (а.с. 183-185,190-193 т.2).

Проте, зі змісту протоколів, складених за результатами вказаних слідчих дій, а також із самої суті здійснених слідчим процесуальних дій (як-то: повторне витребування інформації від ГУНП про службове розслідування, перекладання на потерпілу сторону своїх обов`язків щодо доказування обставин кримінального провадження) вбачається, що слідчий, нажаль, знову не спрямував свої дії та хід здійснення досудового розслідування на виконання завдань кримінального провадження, проведення слідчих та процесуальних дій носив формальний характер, а зміст винесеної слідчим чергової постанови про закриття кримінального провадження від 30.01.2019 року, що є предметом скарги, яка розглядається у даному провадженні, містить суб`єктивні твердження, які не підтверджені доказами та не ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні усіх обставин справи.

Так, слідчий у постанові про закриття кримінального провадження констатує факт того, що ОСОБА_6 в порушення ч.9 ст.100 КПК без клопотання до суду та винесення відповідної ухвали повернула речові докази по кримінальному провадженню №0004809, зазначаючи лише про флеш-носій, ноутбук, системний блок та електронний носій, але не згадуючи і взагалі не надаючи оцінки її діям щодо повернення двох дисків, які не були речовими доказами, а були невід`ємною частиною іншого доказу, здобутого в ході розслідування, - додатками до висновку експерта.

При цьому, слідчий вважає, що вказані порушення КПК, які допустила ОСОБА_6 підпадають під дисциплінарний проступок, за який остання понесла відповідальність.

Але, з такими твердженнями погодитись неможливо.

Так, як вбачається з матеріалів, які слідчий випробовував від ГУНП в Сумській області, відповідно до наказу ГУ НП України в Сумській області №390 від 23.02.2017 «Про порушення вимог КПК України працівниками слідчих підрозділів та покарання винних» за порушення службової дисципліни, що виразилася у невиконанні вимог ст.ст. 1, 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», вимог ст.ст. 2, 40, ч. 5 ст. 284 КПК України під час проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню №0004809 (відповідно до мотивувальної частини вказаного наказу - порушення в частині швидкого, повного та неупередженого дослідження обставин кримінального правопорушення (останньою не проведено ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій) спрямованих на встановлення істини) слідчому СВ Сумського ВП капітану поліції ОСОБА_6 оголошено догану.

Таким чином, ОСОБА_6 була фактично притягнута до дисциплінарної відповідальності за бездіяльність, а не за винесення всупереч вимогам ч.9 ст.100 КПК України рішення та дії щодо повернення речових доказів та частини доказів по справі.

Крім того, слідчий знову у постанові про закриття кримінального провадження від 30.01.2019 року , належним чином не перевіривши доказами обставини, висловлює свої власні, суб`єктивні міркування про те, що витрати на залучення підприємством адвоката не можна вважати шкодою.

З цього приводу ще раз необхідно звернути увагу слідчого ОСОБА_4 на вивчення позиції, яку висловлено Верховним Судом України у постанові від 27 жовтня 2016 року у справі № 5-99кс16. Згідно з цією позицією визначені у частині першій статті 365 КК наслідки можуть становити не лише майнову, а і включати прояви немайнової шкоди, але тільки ті, які можуть одержати майнове відшкодування (як істотна шкода може враховуватися будь-яка за характером шкода, якщо вона піддається грошовій оцінці та відповідно до такої оцінки досягла встановленого розміру). Зокрема, як зазначено у наведеній постанові Верховного Суду України, за конкретних обставин справи, наслідки нематеріального характеру, які піддаються грошовій оцінці (реальна шкода) та відповідно до такої оцінки досягли встановленого розміру («істотної шкоди» чи «тяжких наслідків») із заподіянням шкоди охоронюваним Конституцією України чи іншими законами правам та свободам людини і громадянина (соціального, політичного, морального, організаційного чи іншого характеру), можуть бути, у тому числі: із порушення законних прав та інтересів громадян (витрати на відновлення таких прав); організаційної шкоди (витрати на відновлення роботи установи) тощо.

В даному випадку, як зазначалось вище, слідчий належним чином, всебічно та повно такі обставини не перевіряє, не проводить слідчих і процесуальних дій на здобуття доказів, які б окремо або в сукупності підтвердили чи спростували позицію потерпілої сторони і відомості допитаних в якості свідків працівників підприємства про завдану шкоду, не намагається взагалі з`ясувати суть і складові такої шкоди, а в мотивувальній частини оскаржуваної постанови від 30.01.2019 року лише цитує «вирвані» з тексту допиту свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 відомості, при цьому, викривляючи зміст їх показів.

Слід звернути увагу і на те, що замість того, щоб здійснювати сумлінно свої обов`язки по здійсненню досудового розслідування кримінального провадження №000020, під час винесення оскаржуваної постанови слідчий вдався до дій, які не властиві слідчому, перебрав на себе компетенцію та повноваження суду апеляційної інстанції та вдався до оцінки ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м.Суми від 27.08.2019 року, назвавши деякі висновки, які містились в ухвалі, помилковими, що є неприпустимим.

Таким чином, з досліджених в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження №000020 стає очевидним те, що в результаті дій ОСОБА_6 (повернення флеш-носія, 2-х дисків тощо) відбулась незворотня втрата всієї здобутої під час досудового розслідування кримінального провадження №0004809 доказової бази.

І не дивлячись на такі обставини, два роки підряд слідчі прокуратури лише імітують проведення досудового розслідування, формально проводячи слідчі і процесуальні дії, і навіть не намагаються з`ясувати:

-чи допустила ОСОБА_6 розголошення наданої їй комерційної таємниці та конфіденційної інформації АТ «НВАТ «ВНДІкомпресормаш» віддавши ОСОБА_13 електронний носій з наявною на ньому комерційною таємницею та конфіденційною інформацією АТ «НВАТ «ВНДІкомпресормаш» після закриття кримінального провадження?

-чи вчинила ОСОБА_6 розголошення даних досудового розслідування коли віддала ОСОБА_18 окрім інших речових доказів по провадженню, два оптичні диски з результатами, які були додатками до висновку експерта №8 від 24.03.2016?

-які конкретно наслідки настали в результаті вказаних дій ОСОБА_6 для підприємства та для держави в особі органів досудового розслідування, які продовжують здійснювати кримінальне провадження №0004809 і таке кримінальне провадження не може дійти до завершення саме через втрату таких доказів?

-яку шкоду завдано підприємству та який її розмір?

-невже коли внаслідок незаконних дій слідчого незворотньо втрачена доказова база по кримінальному провадженню, то не завдано шкоди державним інтересам?

-як потрібно кваліфікувати дії ОСОБА_6 з огляду на обставини, на які вже два роки вказує потерпіла сторона, та з огляду на наслідки, що настали для підприємства?

Зрозуміло, що при такій кількості нез`ясованих обставин досудове розслідування не могло і не повинно було завершуватись, оскільки: не виконане завдання кримінального провадження, не встановлено обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні в силу вимог ст.91,92 КПК України, не проведено слідчих та процесуальних дій, спрямованих на збирання відомостей і перевірку їх доказами.

Враховуючи вищезазначене, вважаю, що обставини, на які звертав увагу представник скаржника в скарзі, знайшли підтвердження у судовому засіданні, тому винесена слідчим ОСОБА_4 постанова про закриття кримінального провадження від 30.01.2019 є незаконною і підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303-307 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Скаргу представника АТ «НВАТ «ВНДІкомпресормаш» ОСОБА_5 - задовольнити.

Постанову слідчого в ОВС СВ управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Сумської області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0000020 від 30.01.2019 року - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Відповідно до ч.2 ст.376 КПК України оголошення повного тексту ухвали відбулось 26 лютого 2019 року об 11-00 год. в приміщенні Зарічного районного суду м.Суми (м.Суми, вул.Академічна,13, каб.304)