Справа № 215/5030/18
У Х В А Л А

06 травня 2019 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

в складі: головуючого, судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
Учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду №1 в м.Кривому Розі кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ст.ст.186 ч.2, 185 ч.3 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 обвинувачується в таємному викраденні з проникненням у приміщення, відкритому викраденні майна потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 вчинених повторно в серпені 2018 р.

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою а 60 днів.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 після надання пояснень, до суду не з`явилися.

Обвинувачений ОСОБА_4 і захисник заперечували проти клопотання, зазначили, що обвинувачений не має наміру скриватися від суду.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Згідно ст.331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення , має право обрати, змінити чи скасувати запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. До спливу продовженого строку, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Слідчий суддя та суд в обґрунтування обрання та продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою посилався на те, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які встановлені під час досудового розслідування об`єктивно існують, а саме: ОСОБА_4 виявляє підвищену соціальну небезпеку, може переховуватися від органів досудового слідства та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Водночас, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
П.1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тобто, у розумінні практики Європейського суду з прав людини сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Також у рішенні «Харченко проти України», ЄСПЛ зазначив, що тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Обставини на які посилався суд при обранні та продовженні обвинуваченому строку дії запобіжного заходу не змінилися, та продовжують існувати до часу розгляду справи судом, тому суд вважає що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 10.10.2018 р. ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід тримання під вартою який продовжено ухвалою суду до 13.05.2019 р. включно.

Обставини на які посилався слідчий суддя і суд при обранні та продовженні обвинуваченому запобіжного заходу не змінилися, суд вважає що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України

ОСОБА_4 обвинувачується в трьох корисливих тяжких злочинах за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк більше 5 років. Обвинувачений раніше судимий в тому числі за вчинення крадіжки, тому на думку суду може продовжити свою злочинну діяльність.
На думку суду в даному випадку інтереси суспільства превалюють над правами обвинуваченого щодо його особистої свободи, та недоторканості, гарантованих ст.29 Конституції України, а ухвала суду є законодавчо встановленим рішенням щодо тримання особи під вартою.

Оскільки по справі слід провести судовий розгляд, викликати з належним повідомленням потерпілого ОСОБА_9 і свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , вислухати пояснення обвинуваченого ОСОБА_12 який не визнає себе винуватим, дослідити письмові докази в матеріалах кримінального провадження, що неможливо до спливу строку дії запобіжного заходу суд вважає необхідним продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою ще на 60 днів.
Керуючись ст.ст.177, 183, 199, 331 ч.3 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Велика Костромка, Апостолівського району, Дніпропетровської області на 60 днів до 05 липня 2019 р. включно.

Ухвала в апеляційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: