Єдиний унікальний номер 229/4703/18
Номер провадження 11-кп/804/587/19

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 квітня 2019 року місто Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Шигірта Ф.С

суддів: Акуленка В.В., Ковалюмнус Е.Л.,

за участю:

секретаря c/з: ОСОБА_1,

прокурора Магери В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Донецького апеляційного суду апеляційну скаргу обвинуваченого на вирок Дружківського міського суду Донецької області від 24 січня 2019 року у кримінальному провадженні №0001137 стосовно ОСОБА_2 за ст.407 ч.4 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Вироком Дружківського міського суду Донецької області від 24 січня 2019 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітнього сина, раніше не судимого, військовослужбовця за контрактом військової частини А4165, прибуваючого на посаді старшого водія 1-ої аеромобільно-десантної роти військової частини, у званні старший солдат, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4., АДРЕСА_1,

визнано винуватим та засуджено за ст.407 ч.4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_2 від відбування покарання звільнено з іспитовим строком на 1 рік з покладенням обовязків передбачених ст.76 КК України.

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_2, являючись військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді старшого водія 1-ої аеромобільно-десантної роти військової частини А 4165, яка дислокується в м. Дружківка, Донецької області, діючи в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 37, 40, 59, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, ст. 23, ст. 24 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», Указу Президента України від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію», №303/2014, п. п. 4, 7, 12,122 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 р., 27 червня 2018 року, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов'язків військової служби, без дозволу командування не прибув з щорічної відпустки до розташування військової частини А 4165, яка дислокується у м. Дружківка Донецької області, тим самим самовільно залишив місце служби, без поважних причин, та ухилився від несення обовязків військової служби з 27 червня по 10 липня 2018 року, проводячи час на власний розсуд, пов'язуючи його з виконанням обов'язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

З таким вироком не погодився обвинувачений та оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вирок Дружківського міського суду Донецької області від 24 січня 2019 року змінити та призначити йому покарання у вигляді службового обмеження строком на 1 рік відповідно до ст.58 КК України. Зазначає, що суд призначив занадто суворе покарання не врахувавши особу обвинуваченого та обставини, що помякшують покарання.

В судове засідання апеляційного суду обвинувачений не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма (а.с. 105), заяв та клопотань про відкладення апеляційного розгляду на адресу суду не надсилав.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначив, що суд першої інстанції ухвалив законне рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі обєктивно зясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього ж Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини вчинення злочину, винуватість ОСОБА_2 та правильність кваліфікації його дій за ст.407 ч.4 КК України будь-ким із сторін кримінального провадження не оскаржено.

Апеляційний суд вважає цілком неспроможними доводи апеляції обвинуваченого про те, що вирок суду в частині призначеного покарання є надто суворим з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів провадження, при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_2, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу винного, той факт, що він є військовослужбовцем, характеризується позитивно, раніше не судимий, має на утриманні неповнолітнього сина та у скоєному злочині щиро кається.

Крім того, призначаючи покарання за злочин, передбачений санкцією ст.407 ч.4 КК України, суд застосував до обвинуваченого ст.ст.75,76 КК України. Таке покарання на думку апеляційного суду є достатнім, відповідним та таким що зможе попередити скоєння нових злочинів у майбутньому.

Підсумовуючи викладене апеляційний суд зазначає, що всі обєктивні дані, які впливають на вид та розмір призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_2, враховані судом першої інстанції тому підстав для його помякшення відсутні.

Доводи обвинуваченого про можливість застосувати до нього службового обмеження передбаченого ст.58 КК України не ґрунтуються на нормах Закону про кримінальну відповідальність з огляду на таке.

Відповідно до статті 58 КК України, службове обмеження для військовослужбовців застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Таким чином, зазначена норма виключає можливість застосування службового обмеження за ст.407 ч.4 КК України, оскільки санкцією цієї статті передбачено мінімальне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підстави для зміни оскаржуваного вироку відсутні, а тому він підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Вирок Дружківського міського суду Донецької області від 24 січня 2019 року у кримінальному провадженні №0001137 стосовно ОСОБА_2 за ст.407 ч.4 КК України - залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: