Дата документу 17.12.2018 Справа № 310/7082/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/41/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/7082/17
Категорія ст. 115 ч.1, ст. 185 ч.1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного судуу складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 002755 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Артинськ Олевського району Житомирської області, не одруженого, має середньо-спеціальну освіту, не військовозобов`язаного, працює ПАТ «Райагроснаб» на посаді токаря, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 185 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок колегії суддів Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує, що він з вироком не згоден у зв`язку з його незаконністю та необґрунтованістю, згоден відповідати перед законом за всією суворістю, але за ті злочини, які він скоював. Заперечує проти неточного часу скоєння злочину, вказує також, що після удару ОСОБА_9 , він гучно впав спиною на голу дерев`яну підлогу, де міг вдаритися головою об ніжку столу з гострими гранями а також від сильного удару спиною з висоти свого росту. Також вказує, що жодного удару ногою, в обличчя, по тулубу, зовсім ніяких ударів він не наносив, та підошвою ноги на грудну клітину не надавлював. Він був в дружніх стосунках з потерпілим, він не бажав йому смерті, всі його дії були направлені на захист. Першим він би ніколи не вдарив потерпілого, тим більше сокирою або іншим предметом. Вказує, що він щиросердно розповів про обставини злочину, показав що, де і як, де телефон потерпілого. Слідчий всі не так зрозумів і переінакшив все як було. Телефон був у нього, але він забув про його існування, оскільки знаходився в шоковому стані від побаченого трупу. Хотів повернути телефон на місце, але виявив його, коли вже був далеко від місця злочину, повертатися не міг. В ході досудового слідства він не визнавав вину в умисному вбивстві та крадіжці телефону, а навпаки міг би пояснити все як було, але йому не давали, збивали з толку. Далі вказує, що він наніс один удар обухом сокири в область голови після першого нападу і другий удар обухом сокири в область голови з метою запобігти нападу на нього. Більше ніяких ударів не спричиняв. Не виключає можливість участі ще якоїсь третьої невідомої особи, так як коли він покинув дачний будинок, на територію будинку міг потрапити хто завгодно. Повернувшись в будинок, протер тільки сокири, молоток не чіпав. Звертає увагу на те, що він з приводу хвороби був позбавлений останнього слову. Дуже жалкує щодо скоєного та розкаюється в скоєному злочині. Вказує, що він своїми діями, не бажаючи того, позбавив чоловіка життя, тим більш свого доброго знайомого. Готовий нести покарання за скоєний ним злочин, а не за чужий.

В доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 вказує на багато численні порушення судового слідства: наявність в матеріалах справи журналів судових засідань з неповним вмістом тексту; відсутність п`яти журналів судових засідань, які мають велике значення; відсутність в матеріалах справи довідки про його стан здоров`я; відсутність великої кількості його клопотань, які були не долучені до матеріалів справи. Крім того, районний суд не звернув увагу на те, що під час досудового розслідування правоохоронні органи застосовували до нього недозволенні методи, а 14.07.2017 року в стані алкогольного сп`яніння він не знаходився, в порушення вимог п.п. 1, 5, 6, 7, 8 ч. 1 ст. 66 КК України, суд першої інстанції не врахував ці обставини, як пом`якшуючи покарання, а також не врахував, що він є потерпілим від ЧАЄС та хворіє на туберкульоз.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: захисника та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які просили апеляційну скаргу задовольнити; прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком колегії суддів Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.185 КК України та призначено йому покарання: за ч.1 ст.115 КК України у виді одинадцяти років позбавлення волі, за ч.1 ст.185 КК України у виді одного року позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання визначено одинадцять років позбавлення волі. Строк покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його фактичного затримання з 15.07.17 року. Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до набрання вироком чинності залишено без змін у виді тримання під вартою в ДУ «Вільнянська УВП (№11)». Обвинувальний вирок суду в частині застосування запобіжного заходу, яким визначено тримання ОСОБА_6 під вартою до набрання вироком законної сили, виконувати негайно. Стягнуто на користь держави з ОСОБА_6 документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, на загальну суму 6 852,71грн. Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 14 липня 2017 року в період часу з 22 години до 24 години ОСОБА_6 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час сварки з ОСОБА_9 , що виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, з метою умисного протиправного заподіяння смерті потерпілому, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_9 три удари обухом сокири та один удар округленою поверхнею ударної частини молотка в скроневу область голови зліва, чим спричинив йому, згідно висновку судово-медичної експертизи № 242 від 13.09.2017, 4 (чотири) рвано-забійних рани на лівій половині волосяної частини голови та вдавлений дірковий перелом скроневої та тім`яної кісток склепіння черепу ліворуч, крововилив в лівій тімьяно-скроневій області, крововилив під м`якими оболонками лівої та правої півкулі головного мозку.
Від отриманих ударів ОСОБА_9 впав на підлогу. Відразу після цього, ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою доведення до кінця свого злочинного умислу на спричинення смерті ОСОБА_9 , наніс потерпілому приблизно 3 удари ногами в область обличчя, чим спричинив йому, згідно висновку судово-медичної експертизи №242 від 13.09.2017, перелом правої виличної кістки, перелом верхньої щелепи праворуч з розривами слизової оболонки піднебіння, забиту рану та крововилив слизової оболонки верхньої губи, травматичну екстракцію 2, 3, 5 зубів праворуч на верхній щелепі, перелом правої гілки нижньої щелепи з розривом слизової оболонки; один удар ногою в область тулуба справа, чим спричинив ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи №242 від 13.09.2017, крововилив в жирову клітковину правої нирки; а також, натиснув потерпілому підошовною частиною ноги на грудну клітку зверху, чим спричинив ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи №242 від 13.09.2017, переломи 2-6-х ребер ліворуч на межі хрящової та кісткової тканин, 2-8-го ребер по середньо-ключичній та передній паховій лініям, переломи ребер праворуч 8-11 по задній пахвовій лінії, 5-11 по передній пахвовій лінії, 6-8 по кологрудинній лінії з розривами пристінкової плеври в проекції переламів ребер, кровотечу в плевральні порожнини (до 500 мл.) з крововиливами в серцеву сорочку та під поверхневу оболонку серця, розміжченням лівої частини печінки, крововиливами в клітковину великого сальнику, кровотечею в черевну порожнину (до 1000 мл.), крововиливами в м`яких тканинах грудної клітини, спини, а також численні садна, синці та подряпини на шкірі тулуба.
Внаслідок отриманої сполученої закритої тупої травми голови та тулуба, що супроводжувалося відкритою черепно-мозковою та черепно-лицевою травмою, які виразилися вдавленим дірковим переломом скроневої та тім`яної кісток склепіння черепу ліворуч, перелом виличної кістки праворуч, переломом нижньої щелепи праворуч, травматичною екстракцією 2, 3, 5 зубів верхньої щелепи праворуч, крововиливами під м`якими оболонками мозку в скроневих ділянках з обох сторін, забитими ранами волосяної частини голови ліворуч та закритою тупою травмою тулуба, яка виразилася численними переломами ребер з обох сторін, з розривами пристінкової плеври, кровотечею в плевральні порожнини (до 500 мл.), з крововиливами в серцеву сорочку, та під поверхневу оболонку серця, розміченням лівої частини печінки, крововиливами в клітковину великого сальнику, в жирову клітковину правої нирки, кровотечею в черевну порожнину (до 1000 мл.), крововиливами в м`яких тканинах грудної клітини, спини а також численними саднами, синцями та подряпинами на шкірі тулуба при явищах травматичного шоку, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння та знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті, ОСОБА_9 помер на місці вчинення кримінального правопорушення, таким чином ОСОБА_6 умисно вбив ОСОБА_9 .
Крім того, 15 липня 2017 року, приблизно о 05 годині, знаходячись в кімнаті будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, зі столу таємно викрав мобільний телефон «Samsung SGH-X210», вартістю 165 гривень, що належав ОСОБА_9 , в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора «Водафон». Після цього ОСОБА_6 з вказаним майном залишив місце скоєння злочину та розпорядився ним на власний розсуд.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про безпідставність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 115 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Висновки районного суду про наявність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч.1 ст. 185 КК України за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема:

- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 про те, що вона є власником дачного будинку по АДРЕСА_3 , в якому на протязі близько двох років за її згодою мешкав ОСОБА_9 , який втратив своє житло. ОСОБА_9 своєю працею заробляв гроші собі на проживання, алкоголем не зловживав, не конфліктний за характером. Влітку 2016 р. її донька ОСОБА_11 познайомилась з ОСОБА_6 , деякий час проживали разом. Коли ОСОБА_6 почав сварки, конфлікти в сім`ї, навіть застосовував насилля до доньки, вона його прогнала і він став мешкати десь в с. Азовське Бердянського району, інколи без її згоди приходив і ночував в її дачному будинку разом з ОСОБА_9 . Від ОСОБА_9 чула, що між ним і ОСОБА_6 були конфлікти, навіть бачила синці на обличчі ОСОБА_9 15.07.17 р. вона зранку приблизно о 7 годині телефонувала на мобільний телефон ОСОБА_9 , повідомити, що приїде на дачу, але він не відповідав. Приблизно о 10 годині вона приїхала на дачу, та побачила тіло ОСОБА_9 на підлозі в кімнаті, викликала поліцію. Того ж дня приблизно о 17 годині під час проведення огляду місця події від працівників поліції вона почула, що ОСОБА_6 затриманий;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 про те, що вона є власником дачного будинку по АДРЕСА_3 . На сусідній ділянці в будинку мешкав квартирант на ім`я ОСОБА_13 , там же вона бачила і власниць дачного будинку, одну з яких звали ОСОБА_14 . Періодично там же вона бачила і обвинуваченого ОСОБА_6 , з яким не була знайома. В один з днів літа 2017 р. увечері вона від працівників поліції довідалась, що на сусідній дачній ділянці в будинку знайдено тіло чоловіка, при цьому згадала, що вранці того ж дня бачила на тій ділянці ОСОБА_15 , який виходив з будинку до туалету, про що повідомила працівників поліції;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_16 про те, що приблизно о 8 годині ранку 15.07.17 р. до неї в с. Азовське Бердянського району приїхав її знайомий ОСОБА_6 , у якого на обличчі була гематома, на її питання ОСОБА_6 повідомив, що біля пивбару побивсь. Потім розповів, що його буде шукати поліція, так як він убив людину на дачі сокирою;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_9 вона знала давно, так як колись мешкали в сусідніх багатоповерхових будинках. Коли ОСОБА_9 з якихось причин втратив житло, вона дозволила йому мешкати в їх дачному будинку по АДРЕСА_3 . Відносилась до нього як до батька, так як він на багато старше неї. З ОСОБА_6 вона деякий час мешкала разом до травня 2017 р., після чого прогнала його, так як він став зловживати алкоголем, конфліктувати, розпускати руки. Вона переїхала та мешкає в м. Дніпропетровську, з матір`ю та ОСОБА_9 спілкувалась по мобільному телефону, який вона ОСОБА_9 дала, а номер ОСОБА_6 в своєму телефоні вона заблокувала;
- протоколом огляду від 15.07.17 р. з якого вбачається, що в період з 17 до 21 години оглянуто місце події в будинку АДРЕСА_3 , де на підлозі першої кімнати виявлено труп ОСОБА_9 з тілесними ушкодженнями в області голови та тулуба, поряд з яким розташований стіл на якому знаходяться пляшка з алкогольним напоєм, два стакана, недопалки цигарок. Поряд зі столом розташоване ліжко на якому знаходиться подушка з нашаруванням РБК, на краю ліжка виявлена сокира та молоток, на стіні біля ліжка в районі подушки виявлено слід РБК. В другі кімнаті дачного будинку на підвіконні виявлено картону упаковку та пластиковий утримувач до сім- картки НОМЕР_1 мобільного оператора «Водафон» (а.с. 3-53 т.1);
- протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 з якого вбачається, що на місці вчинення злочину останній показав та пояснив, що 14.07.17 р. він випадково вбив людину. 14.07.17 р. приблизно о 19 годині він прийшов до будинку АДРЕСА_3 , для спілкування з ОСОБА_9 . ОСОБА_6 повідомив, що під час спілкування вони, сидячи біля столу, вживали алкогольні напої, а коли він спитав у ОСОБА_9 про його стосунки з ОСОБА_11 , ОСОБА_9 скипів, накинувся на нього, вдарив в обличчя, від чого він впав з табуретки на підлогу на спину поряд з ліжком, біля якого вони сиділи, а ОСОБА_9 нахилився над ним. Вважаючи, що ОСОБА_9 має намір вдарити його табуреткою, він схопив сокиру, що лежала поряд під ліжком, та обухом сокири вдарив ОСОБА_9 по голові у ліву скроню, після чого ОСОБА_9 приліг на ліжко на лівий бік, продовжував його ображати, після чого він обухом сокири вдарив ОСОБА_17 по руці. Зі слів ОСОБА_6 , ОСОБА_9 піднявся та знову пішов на нього, розвівши руки, а він захищаючись відмахнувся від ОСОБА_9 сокирою, та обухом попав йому в скроню зліва, від чого ОСОБА_9 впав на спину посеред кімнати, в якій вони вживали алкоголь, головою до столу і більше не піднявся, на його обличчі була кров. ОСОБА_6 стверджував, що вважав, що ОСОБА_9 протверезіє та підніметься. За твердженням ОСОБА_6 , він побачив мобільний телефон ОСОБА_9 на столі і вирішив зателефонувати ОСОБА_11 , щоб спитати про її стосунки з ОСОБА_9 . Він вирішив взяти мобільний телефон ОСОБА_9 та зателефонувати з нього, для цього взяв телефон ОСОБА_9 , але з ОСОБА_11 не зв`язався, при цьому телефон поклав собі до кишені. Зайшов у другу кімнату дачного будинку, приліг на ліжко відпочити та заснув. Прокинувся вранці, побачив в сусідній кімнаті на підлозі ОСОБА_9 , який лежав мертвий в тій же позі, що напередодні ввечері, на ньому були вдягнуті сорочка та труси. Коли виходив з будинку в туалет, то на сусідній дачі бачив сусідку ОСОБА_18 , але з нею не спілкувався. Зі слів ОСОБА_6 , повернувшись в будинок, він протер сокиру та молоток від крові, щоби уникнути відповідальності за вбивство. Під час вчинення злочину він був одягнутий в синю футболку, чорні штани, взутий в сірі чоловічі сандалі з липучками чорного кольору. Зібрав свої речі, та пішов з дачної ділянки, де був труп ОСОБА_9 , в кишенях його одягу залишався телефон потерпілого, на який декілька разів телефонували. Телефон вір розібрав, після чого поїхав до своєї знайомої ОСОБА_19 в с. Азовське Бердянського району, попрохав випрати свої речі, а коли того ж дня у ОСОБА_19 його затримали працівники поліції, то телефон він заховав під подушку в будинку ОСОБА_19 (а.с.232 243 т.1);
- висновком судової експертизи № 6123 від 05.10.17 р. та показами експерта ОСОБА_20 в судовому засіданні підтверджено можливість спричинення тілесних ушкоджень, які були виявлені на трупі ОСОБА_9 при обставинах, зазначених під час слідчого експерименту за участі ОСОБА_6 . При цьому експерт зазначив, що в показах обвинуваченого ОСОБА_6 під час слідчого експерименту та в судовому засіданні відображено механізм виникнення пошкоджень на лівій частині голови потерпілого ОСОБА_9 , але не вказаний механізм виникнення інших, встановлених при проведенні експертизи трупа потерпілого пошкоджень на обличчі праворуч та в області грудної клітини та черева. За висновком експерта потерпілому ОСОБА_9 в область голови було спричинено не менш 4 ударів ( з них три обухом сокири, та один молотком), в область обличчя нанесено не менше 2 ударів кулаком або взутою ногою, в область грудної клітини та черева не однократні удари кулаками та ногами (а.с.243-245 т.1);
- відповідно до протоколу затримання ОСОБА_6 , у нього були вилучені синя футболка, чорні штани, та сірі сандалі (а.с.222-223 т.2);
- протоколом огляду домоволодіння АДРЕСА_4 16.07.17 р. за місцем мешкання ОСОБА_16 в приміщенні літнього будинку на дивані виявлено та вилучено мобільний телефон «Samsung SGH-X210» МЕІ НОМЕР_2 червоного кольору в розібраному стані з вилученою батареєю, яка знаходиться поряд з телефоном, та сім - картою «Водафон» (а.с.200-209 т.1);
- висновком експерта № 10-1194 від 01.09.17 р. про те, що ринкова вартість мобільного телефону «Samsung SGH-X210» на час скоєння злочину може складати 165 грн. (а.с.215-221 т.2);
- висновком судмедексперта № 242 від 13.09.17 р., про те, що смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок отриманої сполученої закритої тупої травми голови та тулуба, що супроводжувалося відкритою черепно-мозковою та черепно-лицевою травмою, які виразилися вдавленим дірковим переломом скроневої та тім`яної кісток склепіння черепу ліворуч, перелом виличної кістки праворуч, переломом нижньої щелепи праворуч, травматичною екстракцією 2, 3, 5 зубів верхньої щелепи праворуч, крововиливами під м`якими оболонками мозку в скроневих ділянках з обох сторін, забитими ранами волосяної частини голови ліворуч та закритою тупою травмою тулуба, яка виразилася численними переломами ребер з обох сторін, з розривами пристінкової плеври, кровотечею в плевральні порожнини (до 500 мл.), з крововиливами в серцеву сорочку, та під поверхневу оболонку серця, розміченням лівої частини печінки, крововиливами в клітковину великого сальнику, в жирову клітковину правої нирки, кровотечею в черевну порожнину (до 1000 мл.), крововиливами в м`яких тканинах грудної клітини, спини, а також численними саднами, синцями та подряпинами на шкірі тулуба при явищах травматичного шоку, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння та знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті (а.с.62-68 т.2);
- висновком судової психіатричної експертизи № 448 від 28.08.17 р. , із якої вбачається, що ОСОБА_6 психічних розладів не виявляв та не виявляє, у період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації. Отже міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними. За своїм психічним станом в теперішній час він також може віддавати звіт своїм діям та керувати ними. Не потребує застосування примусових заходів медичного характеру (а.с.188-192 т.1);
- висновком експерта № 1537 від 28.08.17 р. про те, що на одязі ОСОБА_6 , в якому він був одягнутий 14.07.17 р. (на спортивних брюках, та на парі сандалів) виявлено кров ОСОБА_9 (а.с.70-74 т.1);
- висновком експерта № 473 від 08.09.17 р. про те, що при судовоцитологічному дослідженні сокири, що вилучена під час огляду місця події 15.07.17 р. з-під ліжка, біля якого знаходився труп ОСОБА_9 , виявлено кров ОСОБА_9 (а.с. 93-95 т.1);
- висновком експерта № 459 від 25.09.17 р. про те, що встановлена можливість утворення перелому кісток черепа потерпілого ОСОБА_9 , який складається з чотирьох ліній перелому, від дії частин (обухів) сокир, вилучених з місця події біля трупу ОСОБА_9 від 15.07.17 р. Також зазначено можливість утворення перелому на склепінні черепу потерпілого ОСОБА_9 , який має округлу форму, від дії під кутом, відмінним від прямого, частинами молотків, вилучених з місця події біля трупу ОСОБА_9 (а.с.182-187 т.1);
- висновком експерта № 442 від 17.07.17 р. про те, що у ОСОБА_6 мали місце садно на лобі та крововиливи на сльозовій оболонці верхньої та нижньої губи, які утворились від травматичної дії ( не менш ніж двократної) тупого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею, можливо в строк та обставини, на які вказує підекспертний. Під час обстеження ОСОБА_6 пояснив експерту, що 14.07.17 р. приблизно о 21 годині вдарив сокирою (обухом) знайомого після вживання алкоголю. Була бійка, в ході якої отримав ушкодження. (а.с.230 т.1);
- дослідженими речовими доказами, вилученими в ході розслідування (дві сокири, два молотка, мобільний телефон, речі ОСОБА_6 , які були вилучені під час його затримання, а саме - спортивні брюки чорного кольору, синя футболка, сірі босоніжки) (а.с 193-198, 210 т.1).

Колегія суддів вважає, що відтворення дій, обстановки та обставин події злочину обвинуваченим ОСОБА_6 під час слідчого експерименту, показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , висновки експертів, протоколи слідчих дій, є належними, допустимими та достовірними, а у своїй сукупності достатніми для визнання обвинуваченого ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки вони співпадають між собою, як в деталях, так і в цілому щодо обставин вчинення останнім вищевказаних злочинів.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає доводи апелянта про те, що крадіжку чужого майна він не вчиняв, а вбивство ОСОБА_9 скоїв захищаючись від нападу останнього,є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що із матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час відтворення дій, обстановки та обставин події злочинів (слідчого експерименту) обвинувачений ОСОБА_6 , пояснив, що коли він спитав у ОСОБА_9 про його стосунки з ОСОБА_11 , останній скипів, накинувся на нього, вдарив в обличчя, від чого він впав з табуретки на підлогу на спину поряд з ліжком, біля якого вони сиділи, а ОСОБА_9 нахилився над ним, вважаючи, що ОСОБА_9 має намір вдарити його табуреткою, він схопив сокиру, що лежала поряд під ліжком, та обухом сокири вдарив ОСОБА_9 по голові у ліву скроню, після чого ОСОБА_9 приліг на ліжко на лівий бік та продовжував його ображати, після чого він обухом сокири вдарив ОСОБА_17 по руці, після цього останній піднявся та знову пішов на нього, розвівши руки, а він захищаючись відмахнувся від ОСОБА_9 сокирою, та обухом попав йому в скроню зліва, від чого той впав і більше не піднявся; побачивши мобільний телефон ОСОБА_9 на столі він вирішив зателефонувати ОСОБА_11 але з останньою не зв`язався, при цьому телефон поклав собі до кишені, який потім розібрав, після чого поїхав до своєї знайомої ОСОБА_19 , а коли його затримали працівники поліції, то телефон він заховав під подушку в будинку; які узгоджуються, як з показаннями свідка ОСОБА_10 , зокрема про те, що 15.07.17 р. приблизно о 10 годині вона приїхала на дачу та побачила тіло ОСОБА_9 на підлозі в кімнаті; так і з показаннями свідків ОСОБА_12 про те, що в один з днів літа 2017 р. увечері вона від працівників поліції довідалась, що на сусідній дачній ділянці в будинку знайдено тіло чоловіка, при цьому згадала, що вранці того ж дня бачила на тій ділянці ОСОБА_15 , який виходив з будинку до туалету, про що повідомила працівників поліції; ОСОБА_16 про те, що приблизно о 8 годині ранку 15.07.17 р. до неї приїхав її знайомий ОСОБА_6 , який розповів, що його буде шукати поліція, так як він убив людину на дачі сокирою; ОСОБА_11 про те, що з ОСОБА_9 вона спілкувалась по мобільному телефону, який дала йому, колегія суддів вважає ці показання несуперечливими та конкретними, тобто належними, допустимими та достовірними, які прямо підтверджують існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), та які у сукупності з іншими доказами, зокрема з висновками експертів, протоколом огляду від 16.07.2017 року (т. 1 а.п. 200-209), свідчать про те, що саме обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочини передбаченні ст. ст. 115 ч. 1. 185 ч. 1 КК України.

При цьому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позицію обвинуваченого ОСОБА_6 в частині не визнання наявності у нього умислу на вбивство ОСОБА_9 при зазначених у вироку обставинах, заперечення ним спричинення потерпілому інших тілесних ушкоджень, крім завданих двома ударами обухом сокири в голову, та декількох ударів обухом по тулубу, а також не визнання викрадення мобільного телефону, розцінює як спосіб захисту, та намір уникнути відповідальності за вчинене. Аналізуючи дослідженні докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до висновку, що саме ОСОБА_6 при обставинах, зазначених у вироку, умисно вбив ОСОБА_9 , при цьому, умисно наносячи зі значною силою удари обухом сокири та молотком по голові, наносячи удари руками та ногами по обличчю, по грудній клітині та тулубу потерпілому, з урахуванням його життєвого досвіду, обвинувачений усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, повинен був передбачати його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого, а значить і бажав їх настання. Крім того, на переконання суду, обставини заволодіння обвинуваченим мобільним телефоном, належним ОСОБА_9 , які визнані обвинуваченим, а саме те, що він, усвідомлюючи, що в кишенях його одягу знаходиться чужий телефон, який він туди поклав сам, залишив телефон собі, розібрав його, а пізніше розпорядився ним на власний розсуд, свідчать про незаконне, таємне заволодіння ОСОБА_6 чужим майном, а саме про вчинення ним крадіжки телефону.
Приймаючи до уваги вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними наступні доводи апелянта, зокрема про те, що:
- цізлочини, він не скоював;

- після удару ОСОБА_9 , він гучно впав спиною на голу дерев`яну підлогу, де міг вдаритися головою об ніжку столу з гострими гранями а також від сильного удару спиною з висоти свого росту;

- жодного удару ногою, в обличчя, по тулубу, зовсім ніяких ударів він не наносив, та підошвою ноги на грудну клітину не надавлював;

- він був в дружніх стосунках з потерпілим і не бажав йому смерті, всі його дії були направлені на захист себе;

- першим він би ніколи не вдарив потерпілого, тим більше сокирою або іншим предметом;

- він щиросердно розповів про обставини злочину, показав що, де і як, де був телефон потерпілого. Телефон був у нього, але він забув про його існування, оскільки знаходився в шоковому стані від побаченого трупу. Хотів повернути телефон на місце, але виявив його, коли вже був далеко від місця злочину, повертатися не міг;

- в ході досудового слідства він не визнавав вину в умисному вбивстві та крадіжці телефону, а навпаки міг би пояснити все як було, але йому не давали, збивали з толку;

- він наніс один удар обухом сокири в область голови після першого нападу і другий удар обухом сокири в область голови з метою запобігти нападу на нього. Більше ніяких ударів не спричиняв;

- не виключає можливість участі ще якоїсь третьої невідомої особи, так як коли він покинув дачний будинок, на територію будинку міг потрапити хто завгодно. Повернувшись в будинок, протер тільки сокири, молоток не чіпав;

- він своїми діями, не бажаючи того, позбавив чоловіка життя, тим більш свого доброго знайомого;

- готовий нести покарання за скоєний ним злочин, але не за чужий.

Доводи апелянта про те, що він вчинив вбивство потерпілого фактично при перевищенні меж необхідної оборони, колегія суддів вважає також необґрунтованими, з огляду на наступне.

За змістом статті 36 КК України необхідна оборона - це правомірний захист охоронюваних законом прав та інтересів особи, суспільства або держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, необхідної і достатньої в даній обстановці шкоди, що відповідає небезпеці посягання й обстановці захисту. Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певних умов, визначених законом. Такими, відповідно до частини першої статті 36 КК, є будь-які дії особи, які безпосередньо спрямовані на заподіяння негайної і невідворотної істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам особи, яка захищається, та у зв`язку з цим вимагають свого негайного відвернення або припинення. А така необхідність виникає тоді, коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди тому, хто посягає, загрожує негайною і невідворотною шкодою для охоронюваних законом прав та інтересів.

В основі розмежування умисного вбивства (частина перша статті 115 КК) та умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК) перебуває мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання. Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме: прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у випадку необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

У тому випадку, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час сварки з потерпілим ОСОБА_21 обвинувачений ОСОБА_6 наніс тому, зокрема 3 удари сокирою та молотком по голові, а також ногами та руками по обличчю, грудній клітині та тулубу, чим зокрема спричинив:
- сполучену закриту тупу травми голови та тулуба, що супроводжувалося відкритою черепно-мозковою та черепно-лицевою травмою, які виразилися вдавленим дірковим переломом скроневої та тім`яної кісток склепіння черепу ліворуч, перелом виличної кістки праворуч, переломом нижньої щелепи праворуч, травматичною екстракцією 2, 3, 5 зубів верхньої щелепи праворуч, крововиливами під м`якими оболонками мозку в скроневих ділянках з обох сторін, забитими ранами волосяної частини голови ліворуч;
- закриту тупу травмою тулуба, яка виразилася численними переломами ребер з обох сторін, з розривами пристінкової плеври, кровотечею в плевральні порожнини (до 500 мл.), з крововиливами в серцеву сорочку, та під поверхневу оболонку серця, розміченням лівої частини печінки, крововиливами в клітковину великого сальнику, в жирову клітковину правої нирки, кровотечею в черевну порожнину (до 1000 мл.);
- крововиливання в м`які тканини грудної клітини, спини, а також численні садни, синці та подряпання на шкірі тулуба при явищах травматичного шоку,
які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.
Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать, що дії потерпілого ОСОБА_21 , після того, як обвинувачений ОСОБА_6 наніс перший удар обухом сокири в скроневу область голови зліва, чим спричинив йому рвано-забійну рану на лівій половині волосяної частини голови, за своїми об`єктивними ознаками не могли створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди для ОСОБА_6 , які б у зв`язку з цим викликали невідкладну необхідність у заподіянні шкоди потерпілому.

При цьому судом першої інстанції було враховано наявність у обвинуваченого тілесних ушкоджень, а саме, садна на лобі та крововиливи на сльозовій оболонці верхньої та нижньої губи, які утворились від травматичної дії ( не менш ніж двократної) тупого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею.
Отже, вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , завдаючи потерпілому зі значною силою 3 удари сокирою та молотком по голові, а також ногами та руками по обличчю, грудній клітині та тулубу, перебував в стані необхідної оборони, але перевищив її межі, про що фактично йдеться у апеляції обвинуваченого, немає підстав.

Колегія суддів вважає, що поєднання обставин, обстановки та умов, за яких було вчинено вбивство ОСОБА_21 , а також пасивну поведінку обвинуваченого після вчинення ним злочину, коли потерпілий впав на підлогу, а обвинувачений не оказавши йому ніякої допомоги, пішов спати, свідчить про те, що вчинення цього злочину було викликане бажанням ОСОБА_6 вчинити розправу над потерпілим на підставі ревнощів останнього до його співмешканки ОСОБА_11 .

Не заслуговують уваги доводи апелянта і про те, що час вчинення злочинів вказаний у вироку не конкретний, оскільки згідно роз`яснення п. 11 постанови Пленуму Верхового Суду України № 6 від 30.05.2008 року «Про практику застосування кримінально-процесуального законодавства при попередньому розгляді кримінальних справ у судах першої інстанції», не можна вважати неконкретним обвинувачення у випадках, коли під час досудового слідства встановлені приблизний час чи період часу вчинення злочину.

Необґрунтованими є доводи обвинуваченого і про те, що він, будучи хворим, був позбавлений останнього слову, оскільки із журналу судового засідання від 03.03.2018 року (т. 1 а.п. 96) вбачається, що в період з 10:43:49 до 10:51:53 обвинувачений ОСОБА_6 без обмеження в часі виступав з останнім словом.

Доводи апелянта про те, що журнали судових засідань мають неповний зміст тексту, крім того, в матеріалах справи відсутні п`ять журналів судових засідань, довідки про його стан здоров`я, його клопотання, які були не долучені до матеріалів справи, колегія суддів вважає надуманими, оскільки вони є безпідставними та не конкретними, а значить такими, що не впливають на законність та обґрунтованість судового рішення.

Заява апелянта про те, що під час досудового розслідування правоохоронні органи застосовували до нього недозволенні методи, є голослівною, оскільки, ні в ході досудового розслідування, ні під час провадження в суді першої інстанції, ні обвинувачений, ні його захисником не порушувалося питання про застосування до ОСОБА_6 з боку працівників поліції незаконних методів слідства.

Таким чином, доводи апелянта про недоведеність його вини у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 115 ч. 1, 185 ч. 1 КК України, є необґрунтованими, а дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом першої інстанції.

При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції була врахована ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, а також те, що останній раніше не судимий, задовільно характеризується за місцем роботи, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що його виправлення можливо лише при ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років, тобто не максимального покарання передбаченого санкцією ч. 1 ст. 115 КК України.

Доводи апелянта про те, що в порушення вимог п.п. 1, 5, 6, 7, 8 ч. 1 ст. 66 КК України, суд першої інстанції не врахував щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин, під впливом погрози, сильного душевного хвилювання, а також з перевищенням меж крайньої необхідності, як обставини, що пом`якшують його покарання, є необґрунтованими, оскільки це не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. У зв`язку з цим, колегія суддів вважає також безпідставним довід обвинуваченого про відсутність в його діях обставини, що обтяжує покарання вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки це суперечить його ж показанням в судовому засіданні про те, що він разом з потерпілим пили самогон (т. 1 а.п. 49).

Не заслуговують уваги доводи апелянта і про те, що він є потерпілим від ЧАЄС та хворіє на туберкульоз, оскільки це документально не підтверджується.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів не вбачає правових підстав для подальшого пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 призначеного судом першої інстанції покарання, так як останній вчинив умисний особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок колегії суддів Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 185 КК України, без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.
Судді: