Провадження № 1-кп/761/1391/2019
У Х В А Л А
Іменем України
/підготовчого судового засідання/
28 березня 2019 року
Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю прокурора ОСОБА_2
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6
перекладача Мохамед ОСОБА_7
секретаря ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0007014 від 25.06.2018 року, щодо:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Каїр Арабської Республіки Єгипет, єгиптянина, громадянина Арабської Республіки Єгипет, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 309 КК України,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Гіза Арабської Республіки Єгипет, єгиптянина, громадянина Арабської Республіки Єгипет, із середньою освітою, приватного підприємця, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у вищевказаному кримінальному провадженні.

Як вбачається з обвинувального акту, у ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, у невстановлений досудовим розслідуванням час, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, але не пізніше 12 год. 00 хв. 25.06.2018, виник злочинний умисел, направлений на викрадення та незаконне позбавлення волі ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Так, 25.06.2018, приблизно о 12 год. 00 хв., більш точний час в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_12 , вийшов із під`їзду будинку АДРЕСА_4 та попрямував по зазначеній вулиці в бік будинку № 62, де в цей час, діючи умисно, згідно з раніше розробленим злочинним планом та розподілом ролей, з метою викрадення особи, до останнього швидко наблизився ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, які з застосуванням фізичної сили, обмежуючи у свободі пересування та вільному виборі свого місця перебування, заштовхнули потерпілого з правого боку на заднє пасажирське сидіння транспортного засобу марки «Volkswagen» темного кольору, номерний знак іноземної реєстрації « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_3 .

Після вчинення вищевказаних дій, із застосуванням фізичної сили, обмежуючи у свободі пересування та вільному виборі свого місця перебування ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, викравши потерпілого із використанням транспортного засобу марки «Volkswagen» темного кольору, номерний знак іноземної реєстрації « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_3 , з місця вчинення злочину, а саме, з вул. Тургенєвської, 62 в м. Києві, зникли в невідомому напрямку.

В подальшому, протягом дня 25.06.2018, починаючи приблизно з 12 год. 03 хв., більш точний час в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_13 разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_15 . ОСОБА_16 , особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, незаконно позбавивши волі, утримували ОСОБА_14 , за попередньою змовою групою осіб, способом, небезпечним для здоров`я потерпілого, з корисливих мотивів, яке супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань та здійснюване протягом тривалого часу у невстановленому досудовим розслідуванням місці, де останньому спричиняли тілесні ушкодження, руками та іншими предметами, що, зокрема, підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 1497/е від 17.10.2018, відповідно до якої, між подіями 25.06.2018 та отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_17 є прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Таким чином, ОСОБА_18 та ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Крім того, у ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, у невстановлений досудовим розслідуванням час, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, але не пізніше 12 год. 00 хв. 15.06.2018, виник злочинний умисел направлений на вимагання за попередньою змовою групою осіб, тобто вимогу передачі майна близького родича ОСОБА_12 , а саме - батьком потерпілого, вказаним вище особам.

В ході незаконного позбавлення волі потерпілого, ОСОБА_10 , собою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, разом з ОСОБА_19 та ОСОБА_3 , неодноразово висловлювалась вимога здійснення потерпілим ОСОБА_20 , телефонного дзвінка батьку останнього, з метою отримання вищевказаними особами грошової винагороди за звільнення сина.

В подальшому, впевнившись у неможливості досягнення бажаного результату з причин, що не залежали від їх волі, ОСОБА_10 , особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_21 та ОСОБА_3 , 25.06.2018, приблизно о 20 год. 00 хв., більш точний час в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, за адресою: Київ, перехрестя Дарницького шосе та проспекту Петра Григоренка, потерпілого ОСОБА_14 , вказаними вище особами звільнено.

Таким чином, ОСОБА_18 та ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Крім того, ОСОБА_13 , маючи умисел, спрямований на незаконне придбання, зберігання, перевезення без мети збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, у невстановленої досудовим розслідуванням особи, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 21 год. 20 хв. 27.06.2018, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, незаконно без мети збуту, придбав смолу канабісу, яку поклав до підлокітника в салоні автомобіля BMW 530і, державний номерний знак іноземної реєстрації НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , яким користувався, чим почав зберігати вказаний наркотичний засіб, а в подальшому перевозити в зазначеному вище автомобілі, в тому числі й вулицями міста Києва.

27.06.2018, в період часу з 21 год. 20 хв. по 22 год. 52 хв., у зв`язку з невідкладним випадком з метою затримання особи правопорушника, а саме - ОСОБА_4 , відшукання знаряддя вчинення злочину та речових доказів по кримінальному провадженню слідчим СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві проведено слідчу дію - огляд місця події, а саме: автомобіля марки BMW 530і, державний номерний знак іноземної реєстрації НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_4 , під час якого виявлено та вилучено в салоні із підлокітника авто цигарку із невідомою речовиною зеленого кольору та з пачки цигарок «Мальборо» тверду речовину коричневого кольору невідомого походження розміром приблизно 3*1*0,7. Згідно висновку експерта № 11-2/4722 від 25.09.2018 надані на дослідження спресовані у грудки речовини рослинного походження коричневого кольору - особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - смола канабісу. Маса смоли канабісу становить 0,09 г та 6,16 г. Загальна маса смоли канабісу складає 6,25 г.

Відповідно до Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» в редакції від 22.12.2006 (зі змінами) та постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» (зі змінами та доповненнями), смолу канабісу (таблиця № 1, список № 1) віднесено до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено.

Згідно Таблиці №1 «Невеликі, великі та особливо великі розміри наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої наказом МОЗ України № 188 від 01.08.2000, маса смоли канабісу у розмірі 6,25 г перевищує невеликі розміри вказаного особливо небезпечного наркотичного засобу.
Таким чином, ОСОБА_18 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні зазначив що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України та просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду.

Захисники та обвинувачені не заперечили проти призначення обвинувального акту до судового розгляду.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_13 обвинувачується у:

1)незаконному позбавленні волі та викраденні людини, за попередньою змовою групою осіб, способом, небезпечним для здоров`я потерпілого, з корисливих мотивів, яке супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань та здійснюване протягом тривалого часу, а саме у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України;

2)вимаганні, тобто вимозі передачі чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, а саме у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України;

3)придбанні, зберіганні та перевезенні особливо небезпечного наркотичного засобу без мети збуту, а саме у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Ібрагім Ясер Мохамед обвинувачується у:

1)незаконному позбавленні волі та викраденні людини, за попередньою змовою групою осіб, способом, небезпечним для здоров`я потерпілого, з корисливих мотивів, яке супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань та здійснюване протягом тривалого часу, а саме у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України;

2)вимаганні, тобто вимозі передачі чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, а саме у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України;

Проте, у самому обвинувальному акті міститься прізвище іншого співучасника вказаних кримінальних правопорушень, щодо якого зазначено про виділення відносно нього в окреме провадження матеріалів досудового розслідування, а саме за підозрою ОСОБА_10 .. Кримінальне провадження відносно якого на даний час перебуває на стадії досудового розслідування.

Дані про ухвалення відносно ОСОБА_10 , вироку та набрання ним законної сили в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, а також те, що згідно обвинувального акту кримінальні правопорушення за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, які інкримінується обвинуваченим ОСОБА_22 та ОСОБА_3 вчинені за попередньою змовою групою осіб, а дані про ухвалення відносно іншого співучасника - ОСОБА_10 , вироку та набрання ним законної сили в матеріалах справи відсутні, суд вважає обвинувальний акт таким, що порушує права, свободи та інтереси як іншої особи, так і самих обвинувачених.

Так, відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно зі ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Отже, пряме зазначення конкретного прізвища особи, яка обвинувачується у вчиненні злочинів, спільно з ОСОБА_3 та ОСОБА_21 , за відсутності визначеного його процесуального статусу у кримінальному провадженні, відсутності даних про наявність щодо цієї особи обвинувального вироку, є порушенням загальних засад кримінального провадження: принципу верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступу до правосуддя та інших, що у сукупності може ставити під сумнів законність будь-якого вироку, що буде постановлений за наслідками розгляду кримінального провадження на підставі складеного обвинувального вироку у такий спосіб.

За правилами ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Незважаючи на те, обвинувальний акт складений лише відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , втім його зміст стосується обвинувачення у цих же злочинах і іншої особи.

Вказане є суттєвим порушенням міжнародних стандартів у галузі судочинства, які послідовно стверджують про неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий судовий розгляд.

Так, відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини 2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст.11 Загальної декларації прав людини, кожен кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Аналогічний підхід міститься у висновках, викладених у рішенні Верховного Суду України від 03.03.2016 року у справі № 5-347 кс15.

Так, у пункті 8 зазначеного рішення визначено, що у доктрині права преюдиції - це загальні положення (правила), в силу яких особа, яка здійснює оцінку доказів, і суд при постановленні вироку вправі вважати встановленими обставини, які мають значення для вирішення кримінальної справи. Преюдиційні факти не потребують повторного чи додаткового дослідження. Факт преюдиції розцінюється суддею як безспірний, встановлений компетентним органом і як такий, що спрощує оцінку даних.
Водночас у статті 90 КПК зазначено, що рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиційне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.
У п. 67 Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Пантелеєнко проти України» від 29.06.2006 року визначено, що принцип презумпції невинуватості порушується, коли судове рішення відносно особи, звинуваченої у вчиненні кримінального злочину, відображає думку про те, що вона винна без доведення її провини у відповідності до закону. Навіть за відсутності будь-яких формальних даних досить припущень, що суд вважає особу винною. Більше того, пункт 2 статті 6 не обмежується кримінальними провадженнями, що тривають, але поширюється також на судові рішення, прийняті після того, як кримінальне провадження було припинене (див. "Мінеллі проти Швейцарії", ухвала від 25 березня 1983 року, Серія А N 62; раніше зазначена ухвала Енглерта; "Нолькенбокхоф проти Німеччини", ухвала від 25 серпня 1987 року, Серія А N 123-С; і "Капеау проти Бельгії", N 42914/98, п. 25, ECHR 2005-I), чи після винесення виправдовувального вироку (див., зокрема, раніше зазначену ухвалу Секаніної; "Рушіті проти Австрії", N 28389/95, 21 березня 2000 року; "Ламанна проти Австрії", N 28923/95, 10 липня 2001 року; "О. проти Норвегії", N 29327/98, ECHR 2003-II; і "Хаммерн проти Норвегії", N 30287/96, 11 лютого 2003 року).
Таким чином, судом встановлено, що обвинувальний акт фактично містить преюдицію щодо винуватості іншої особи, прізвища якої зазначено, як співучасника злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, що суперечить визначеним статтею 7 КПК України загальним засадам кримінального провадження, зокрема верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Натомість міжнародні стандарти у галузі судочинства послідовно стверджують про неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий судовий розгляд.
Такі ж положення закріплені у Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватись окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дій цих обмежень, Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені, зокрема ст. ст. 62, 63 цієї Конституції.
У відповідності до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. І таке право особи не може обмежуватись, або порушуватись посадовими чи службовими особами, а порушення цього права не може виправдовуватись суспільним інтересом, або іншою, будь-якою доцільністю.
Так, ст.1 Конституції Україна визначається як суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.
В України визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу. Норми Конституції є нормами прямої дії.
Отже Держава гарантує кожному дотримання базових прав та свобод людини, про що вказано у Преамбулі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року.
Уряд держав - членів Ради Європи, які підписали цю Конвенцію, домовились про зобов`язання додержуватись поваги до прав людини, а Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі 1 цієї Конвенції.
Статтею 6 Конвенції гарантоване право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Вказані порушення свідчать про те, що обвинувальний акт суперечать вимогам цього Кодексу та закону, порушують права, свободи та інтереси інших осіб, наслідком чого є застосування положення, передбаченого п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, повернення обвинувального акту.
На підставі ст.ст. 8, 62-64 Конституції України, ст.1,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.67 Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Пантелеєнко проти України» від 29.06.2006 року, керуючись ст.ст.7,8,9,10,17, 20,21,22,23,24,314,372 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0007014 від 25.06.2018 року відносно обвинувачених ОСОБА_23 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України повернути прокурору.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційноо суду протягом семи днів з дня її оголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Суддя ОСОБА_1