14.02.2019
Справа № 720/1687/18
Провадження № 1-кп/720/15/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця об`єднані кримінальні провадження, які зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000277 від 27 серпня 2018 року та за № 0000361 від 23 жовтня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, з середньою освітою, непрацюючого, раніше судимого вироком Новоселицького районного суду від 19 квітня 2018 року за ст. 185 ч. 1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, який сплачений 23 квітня 2018 року, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 186 ч. 2, 190 ч. 2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

26 серпня 2018 року приблизно о 02 годині 00 хвилин ОСОБА_4 перебуваючи в барі по вул. 28 Червня в м. Новоселиця Чернівецької області підійшов до столика за яким сидів ОСОБА_5 з яким почав проводити своє дозвілля, та в подальшому шляхом неодноразових прохань скористатись мобільним телефоном з метою зателефонувати дружині, ОСОБА_4 скориставшись довірою останнього, шляхом обману, заволодів мобільним телефоном та переслідуючи корисливий мотив з метою особистого збагачення, привласнив мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S4» IMEI: НОМЕР_1 , вартістю 2500 гривень, та картку оператора зв`язку «Водофон» НОМЕР_2 , вартістю 50 гривень, на рахунку якої були 150 гривень, не маючи наміру їх повертати, після чого з місця вчинення злочину зник та розпорядився чужим майном на свій власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 2700 гривень.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 190 ч. 2 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.
Крім цього, 19 жовтня 2018 року приблизно о 17 годині 17 хвилин ОСОБА_4 перебуваючи біля магазину «Ліга-Прім», який знаходиться по вул. Шевченка № 10-А в м. Новоселиця Чернівецької області, умисно, протиправно, поєднуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, завдав ударів кулаками по обличчю та тілу ОСОБА_6 , після чого відкрито викрав у останнього грошові кошти в сумі 100 гривень та мобільний телефон марки «ZTE T83», IMEI: НОМЕР_3 з карткою оператора зв`язку «ВФ Україна», вартістю 500 гривень, з якими втік з місця вчинення злочину та розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 600 гривень.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 186 ч. 2 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, який не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.
Обвинувачений винним себе визнав повністю і показав, що вночі 26 серпня 2018 року з метою заволодіння телефоном ОСОБА_5 , він попросив у останнього мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S4» із карткою оператора під приводом передзвонити дружині, після чого привласнив його та розпорядився ним на власний розсуд. 19 жовтня 2018 року близько 17 години перебуваючи біля магазину «Ліга-Прім», який знаходиться по вул. Шевченка в м. Новоселиця, з метою заволодіння майном ОСОБА_6 , він наніс останньому декілька ударів руками по обличчю та тілу, після чого відкрито викрав у нього мобільний телефон марки «ZTE T83», з карткою оператора зв`язку та 100 гривень. У вчиненому щиро розкаявся, шкоду потерпілим відшкодував. Свої неправомірні вчинки пояснює станом алкогольного сп`яніння, в якому перебував під час вчинення даних правопорушень.
Потерпілий ОСОБА_6 показав суду, що 19 жовтня 2018 року приблизно о 17 годині перебуваючи біля магазину «Ліга-Прім», який знаходиться по вул. Шевченка в м. Новоселиця, до нього підійшов обвинувачений, який наніс йому декілька ударів руками по обличчю та тілу, після чого відкрито викрав у нього мобільний телефон марки «ZTE T83», з карткою оператора зв`язку та 100 гривень. Претензій до обвинуваченого не має, оскільки викрадене майно йому повернуто.
Потерпілий ОСОБА_5 подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та вказав, що претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого він не має.
Враховуючи, що обвинувачений свою вину визнав повністю, суд з урахуванням думки учасників судового розгляду в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України вважає недоцільним дослідження інших доказів про вищевказані обставини справи, оскільки такі обставини ніким не оспорюються.
Суд, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, вважає, що вина обвинуваченого у незаконному задоволенні майном потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повністю доказана та його дії вірно кваліфіковані органом досудового розслідування, а саме за фактом заволодіння майном ОСОБА_5 за ст. 190 ч. 2 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно; та за фактом відкритого викрадення майна ОСОБА_6 за ст. 186 ч. 2 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.
При вирішенні питання про призначення покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, дані про винну особи, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Зокрема, суд враховує, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, одружений та має на утриманні двох малолітніх дітей, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, знаходиться на обліку у лікаря нарколога із діагнозом розлад психіки внаслідок вживання наркотичних речовин.
Щодо характеристики особи обвинуваченого, то відповідно до висновку психіатричної експертизи № 43 від 16 січня 2019 року обвинувачений на даний час ознак хронічного психічного захворювання не виявляє, може віддавати собі звіт у своїх діях та керувати ними. На період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, обвинувачений ознак хронічного психічного захворювання також не виявляв, міг віддавати собі звіт у своїх діях та керувати ними. Як не психічно хворий ОСОБА_4 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Суд відповідно до ст. 66 КК України визнає обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого добровільне відшкодування ним завданої шкоди, активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття, яке виразилось у тому, що він жалкує про скоєння ним правопорушень, засуджує свою протиправну поведінку, повністю визнав свою вину та в процесі досудового слідства давав правдиві показання, які сприяли органам правосуддя встановити істину по справі.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.
Аналізуючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що протягом тривалого часу обвинувачений знаходиться у злочинному стані, протягом якого вчинив чисельні корисливі кримінальні правопорушення, причиною яких стало бажання розбагатіти за рахунок викраденого та безвідповідальність щодо своїх вчинків.
При цьому, слід зазначити, що відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_6 мале місце під час судового провадження даної кримінальної справи, а саме 19 жовтня 2018 року у день після проведення підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні за ст. 190 ч. 2 КК України.
З досудової доповіді органу пробації від 03 грудня 2018 року, складеної в порядку ст. 314-1 КПК України з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, вбачається, що імовірність вчинення обвинуваченим повторного правопорушення дуже висока. Зважаючи на поведінку обвинуваченого, його спосіб життя, морально-духовний стан, уповноважений орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого не можливо без позбавлення або обмеження волі на певний строк.
Враховуючи у сукупності дані про особу обвинуваченого, ступень тяжкості та чисельність вчинених ним кримінальних правопорушень під час непогашеної судимості за попередній злочин, суд приходить до висновку, що його виправлення та перевиховання неможливо без позбавлення волі.
Слід зазначити, що призначене судом покарання має відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливати з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення суду від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Виходячи з загальних засад призначення покарання, принципу його законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації, та приймаючи до уваги, що обвинувачений щиро покаявся, активно посприяв у розкритті злочинів, добровільно відшкодував завдані збитки та потерпілі не мають до нього претензій, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей, суд визнає дані обставини винятковими, які істотно знижують ступень тяжкості вчинених злочинів та вважає, що мінімальна міра покарання за ч. 2 ст. 186 КК України не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, у зв`язку із чим, приходить до висновку про доцільність призначення йому покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 186 КК України.
Підстав для застосування вимог ст. 75 КК України судом не встановлено.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 314, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 186 ч. 2, 190 ч. 2 КК України і призначити йому покарання:
- за ст. 186 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців;
- за ст. 190 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України призначити ОСОБА_4 остаточну міру покарання по сукупності вказаних злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу обрати тримання під вартою, взявши його під вартою з залу суду.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_4 рахувати з моменту його затримання 16 години 00 хвилин 14 лютого 2019 року.
Речові докази кримінального провадження:
- мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S4», який знаходиться на зберіганні в Новоселицькому ВП ГУНП в Чернівецькій області, після набрання вироком законної сили, повернути власнику ОСОБА_5 ;
- ДВД - диск із відеозаписом, який знаходиться у матеріалах справи, після набрання вироком законної сили, залишити у справі;
- мобільний телефон марки «ZTE T83», який знаходиться на зберіганні в Новоселицькому ВП ГУНП в Чернівецькій області, після набрання вироком законної сили, повернути власнику ОСОБА_6 .
На вирок може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду через райсуд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1