Справа № 463/3280/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/47/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючої - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 на вирок Личаківського районного суду м.Львова від 25 липня 2018 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
з участю прокурорів: ОСОБА_8 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

його захисника адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано з підстави недоведеності вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.
Вирішено питання з речовими доказами.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 22 вересня 2014 року близько 00 год. 20 хв., знаходячись в приміщенні бару «Буковський», що за адресою: вул. Івана Франка, 3, м. Львів, на ґрунті особистих неприязних відносин, які раптово виникли внаслідок словесного конфлікту між ним та потерпілим ОСОБА_10 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, із застосуванням колючо-ріжучого предмету типу ножа, умисно під час бійки із потерпілим завдав останньому множинні удари у життєво важливі органи, спричинивши п`ять колото-різаних ран на животі та лівій стороні тулуба, три з яких були проникаючими у черевну порожнину, тобто спричинив тяжкі тілесні ушкодження, які були небезпечні для життя в момент їх заподіяння. Після чого з місця вчинення злочину втік.
Не погоджуючись із вироком місцевого суду, прокурор Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить такий скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, призначивши йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що оскаржуваний вирок є незаконним, оскільки ухвалений з порушенням ст.411 КПК України у зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

На переконання прокурора, незважаючи на невизнання ОСОБА_7 вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, його вина доводиться доказами, зібраними у провадженні.

На апеляційну скаргу прокурора 01 жовтня 2018 року обвинуваченим подано письмові заперечення, в яких останній зазначає, що усі перелічені в апеляційній скарзі матеріали були розглянуті в залі судового засідання, а частина була частково спростована самим потерпілим ще на стадії досудового розслідування, показання останнього й впізнання мають діаметрально протилежні висновки. Під час судового розгляду їх повністю спростовано, потерпілий чітко й повно вказує, що не знає хто йому заподіяв тілесні ушкодження, а також, що зафіксоване впізнання було написано за нього слідчим. На його переконання, зібрані під час судових засідань матеріали, а саме показання потерпілого й свідків обвинувачення свідчать про те, що потерпілий самостійно покинув місце події.

Заслухавши доповідача, прокурорів на підтримання поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого, його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційних вимог, думку потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно зі ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування й судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу та щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення й не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в порядку, передбаченому цим кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення та має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом.

Згідно з п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1954 року кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено відповідно до закону.

У рішеннях «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року Європейський суд з прав людини вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п.150, п.253).

Ураховуючи закріплений в ст. 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості та вимоги ст. ст.370, 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється тільки за умови, коли в ході судового розгляду винність обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена належними та допустимими доказами, та така доведеність винуватості повинна бути «поза розумним сумнівом».

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

В силу вимог ст.92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора, та саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Суд оцінює надані сторонами докази відповідно до ст.94 цього кодексу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд відповідно до вимог кримінального процесуального закону у судовому засіданні перевірив усі зібрані на досудовому слідстві докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, надавши їм належну оцінку, обґрунтовано дійшов висновку про недоведеність вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.

Спростовуючи пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення, суд першої інстанції навів мотиви, за яких взято до уваги одні докази та відкинуто інші і обґрунтовано дійшов висновку про його виправдання.

На переконання колегії суддів, вирок суду відповідає вимогам ст. ст.370, 373, 374 КПК України, а доводи апеляційної скарги прокурора є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, ураховуючи таке.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_7 обвинувачується в умисному нанесенні ОСОБА_10 множинних ударів у життєво важливі органи, спричинивши п`ять колото-різаних ран на животі та лівій стороні тулуба, три з яких були проникаючими у черевну порожнину, внаслідок чого останньому спричинені тяжкі тілесні ушкодження, які були небезпечні для життя в момент їх заподіяння, після чого з місця вчинення злочину втік.

Обвинувачений ОСОБА_7 у суді апеляційної інстанції підтримав свої показання, надані у суді першої інстанції, вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, що 22.09.2014 року близько 00 год. 00 хв. перебував із знайомими в приміщенні бару «Буковський», що за адресою: вул. Івана Франка, 3, м. Львів. Коли частина їх компанії сиділа за столиком, до них підійшли невідомі особи в стані алкогольного сп`яніння, нецензурно лаялися та агресивно себе поводили. А саме потерпілий ОСОБА_10 почав пред`являти претензії, про когось розпитувати. Щоб охолодити його поведінку ОСОБА_7 плеснув на нього пивом з банки. ОСОБА_10 направився в його бік і першим наніс удар у вилицю, в той час вони перебували біля столика, поруч були й інші особи. Після удару вони опинилися на дивані, потерпілий був зверху та продовжував наносити удари, він в свою чергу максимально притискався до дивану, щоб уникнути ударів. Через 10-15 секунд хтось підняв ОСОБА_10 , куди він пішов не бачив. Коли він також піднявся побачив, що якась невідома жінка проводить відеозйомку подій, на що він зробив зауваження. Приблизно через п`ять хвилин, щоб уникнути подальшого конфлікту та бійки, яка відбувалася між іншими особами, забрав свою дівчину, їх речі і вони покинули заклад. Вже пізніше побачив порізаний палець і кров на одязі і вирішив, що це від уламків розбитого скла, яке було на місці події. Будь-яких гострих предметів, в тому числі ножа у нього при собі не було, колото-різаних чи інших ран потерпілому не наносив і не мав наміру наносити. З місця події не тікав, оскільки не відчував за собою вини, а десь через два дні поїхав з міста.
Допитаний у суді першої інстанції свідок сторони обвинувачення ОСОБА_11 показав, що 22.09.2014 року вночі з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відпочивали в барі «Буковський», розпивали спиртні напої. За іншим столиком відпочивала компанія, серед якої був, на той час їм незнайомий, ОСОБА_7 . У ОСОБА_14 виник конфлікт з кимось із цих хлопців, тому ОСОБА_10 підійшов до їх столика, розмова відбувалася на підвищених тонах, хтось із цієї компанії вилив на потерпілого банку пива, почалася бійка, обвинувачений і потерпілий опинилися на дивані, а ОСОБА_15 на землі. Оскільки між іншими учасниками також відбувалася бійка, хтось із присутніх наніс і йому удар ззаді, тому не спостерігав за ОСОБА_10 . Вже пізніше побачив його на вулиці. Детально відтворити події не може, оскільки він як і інші перебували в стані алкогольного сп`яніння.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показав, що по подіях, які мали місце 22.09.2014 року в барі «Буковський» його засуджено за хуліганство, а саме він був учасником бійки з ОСОБА_12 та ОСОБА_17 . На місці події він був із знайомими, серед яких був ОСОБА_7 . Оскільки між двома компаніями виник конфлікт і він був безпосереднім учасником бійки, то за діями інших не спостерігав, а саме хто з ким бився. Підтвердив лише, що ОСОБА_10 перший розпочав конфлікт та перший наніс удар ОСОБА_7 . Також бачив як вони боролися на дивані, і саме він скинув ОСОБА_10 з ОСОБА_7 . Куди вони після цього пішли не зауважив. Він особисто колото-різаних ран ОСОБА_10 не наносив і не бачив щоб інші наносили.
Відповідно до витягу з ЄРДР (т.1 а.с.п.128) 22.09.2014 року внесено інформацію по факту нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, а саме множинні ножові проникаючі поранення передньої черевної стінки.
Згідно з рапортами працівників Личаківського РВ (т.1 а.с.п.130,131) 22.09.2014 року о 00 год. 20 хв. від диспетчера «103» надійшло повідомлення, що зателефонувала невідома жінка та повідомила про ножове поранення мужчини на вул. Франка, 3 у м. Львові, а о 01 год.15 хв. від чергового лікаря ТП-3 надійшло повідомлення, що БШМД № 15 із вул. Франка, 3 у м. Львові доставила ОСОБА_10 із ножовими проникаючими пораненнями черевної стінки.
Відповідно до даних протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (т.1 а.с.п.144-146) потерпілий повідомив, що 22.09.2014 року в приміщенні бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » невідомі особи завдали йому ножові поранення та інші тілесні ушкодження.
В протоколі огляду місця події від 22.09.2014 року з долученою фототаблицею (т.1 а.с.п.132-138) відображено розміщення меблів в барі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на АДРЕСА_3 , наявність мокрих слідів на підлозі, дивані, поверхні стола, в залі № 2 на дивані біля столику наявні плями рідини бурого кольору, біля барної стійки складені пляшки з-під пива, які на час огляду прибрані із столиків, а також уламки скла.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 23.09.2014 року (т.1 а.с.п.139-143) в приміщенні КМ ЛШМД на вул. Миколайчука, 9 у м. Львові оглянуто одяг потерпілого светр, джинси, ремінь, пара кросівок, пара шкарпеток із слідами речовини бурого кольору.
Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.10.2014 року (т.1 а.с.п.156-157) потерпілий впізнав ОСОБА_7 . При цьому, в протоколі вказано, що впізнав як особу, яка нанесла йому ножові поранення, хоча по його поясненнях це не є твердженням, а його припущенням, так як в виниклій ситуації на його думку ніхто інший не міг спричинити таких тілесних ушкоджень.
У суді першої інстанції було досліджено DVD-R диск із відеозаписом подій 22.09.2014 року в приміщенні бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який визнано речовим доказом у справі, а також протокол огляду документів та перегляду вказаного відеозапису від 23.09.2014 року (т.1 а.с.п.147-155), з яких вбачається, що 22.09.2014 року в барі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відпочивали дві компанії молодих людей, серед яких обвинувачений із знайомими та потерпілий з друзями. Коли ОСОБА_10 підходив до столика, де сидів ОСОБА_7 , на нього вилили пиво, він струсив рідину з голови та одягу, повернувся та наніс удар. Як встановлено з пояснень сторін саме потерпілий першим наніс удар ОСОБА_7 , який вилив на нього пиво. Далі між всіма учасниками виникла бійка, зокрема між потерпілим та обвинуваченим, які боролися на дивані. Після чого ОСОБА_16 наніс удари ОСОБА_10 , після чого потерпілий вийшов з залу. З запису не вбачається, в який момент, хто саме, де і яким чином наніс потерпілому ножові поранення.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 26.09.2014 року № 382/14 (т.1 а.с.п.159-162) у ОСОБА_10 виявлені такі ушкодження: рана передньої черевної стінки зліва, яка проникає в черевну порожнину з пошкодженням петлі тонкої кишки, три рани лівої бокової поверхні грудної клітки у 8-му, 10-му та 11-му міжребер`ях по аксилярних лініях, рана в 8-му міжребер`ї проникає в ліву плевральну порожнину, ускладнена лівобічним гемопневмотораксом, з пошкодженням діафрагми, проникає в черевну порожнину, рана в 10-му міжребер`ї проникає в черевну порожнину, рана в 11-му міжребер`ї сліпо закінчується в м`язах черевної стінки, рана в лівій поперековій ділянці сліпо закінчується в м`язах попереку. Рани утворились незадовго до поступлення в лікарню від п`ятиразової дії гострого колючо-ріжучого предмету, могли бути причинені 21-22.09.2014 року від ударів ножем або іншим подібним предметом, відносяться: рана передньої черевної стінки зліва, проникаюча в черевну порожнину, рана у 8-му міжребер`ї зліва, яка проникає в ліву плевральну та черевну порожнини, рана в 10-му міжребер`ї зліва, яка проникає в черевну порожнину до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння; рана в 11-му міжребер`ї зліва по аксилярній лінії та рана лівої поперекової ділянки, які сліпо закінчуються в м`язах, відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Крім того, у ОСОБА_10 є синяк та садно в лівій щічно-нижньо-щелеповій ділянці, садно в лівій надлопатковій ділянці, які утворились від контакту з тупими предметами, могли бути причинені 21-22.09.2014 року одночасно з причиненням ран грудної клітки та живота від ударів тупими предметами, відносяться до легкого тілесного ушкодження. Згідно результатів токсикологічного дослідження в крові ОСОБА_10 виявлено 1,23 проміле етанолу, в сечі 1,71 проміле етанолу, що свідчить про стан алкогольного сп`яніння.
Потерпілий ОСОБА_10 у суді першої інстанції пояснив, що 21.09.2014 року близько 21 год. він разом зі знайомими ОСОБА_18 та ОСОБА_13 прийшли в бар «Буковський», що за адресою: вул. Івана Франка, 3, м. Львів, де розпивали спиртні напої. В барі відпочивала ще одна компанія незнайомих хлопців та дівчат. Близько 00 год. 00 хв., коли виходили на вулицю покурити, ОСОБА_15 повідомив, що хтось з цієї компанії його образив. Вони підійшли до столика, за яким сиділи двоє хлопців і дівчина, серед них був ОСОБА_7 . ОСОБА_10 запитав, де той чоловік, що образив його друга, на що він відповів, не пам`ятає, але як він зрозумів того, кого вони шукали, за столиком не було. Після цього, коли він стояв спиною до столика, ОСОБА_7 кинув в нього банкою з пивом, на що він розвернувся, і наніс обвинуваченому удар в обличчя. Між ними почалася бійка. Удар був сильним, від чого вони впали на диван і далі боролися, а саме ОСОБА_7 лежав спиною на дивані, а він зверху. Потерпілий відчував удари по тулубу. Через 10-15 секунд відчув удари справа і як хтось його стягує на підлогу, після чого втратив свідомість і прийшов до себе на вулиці біля бару, коли невідомий чоловік сидів біля нього до приїзду швидкої медичної допомоги. Він був без верхнього одягу і тоді побачив та зрозумів, що йому нанесли ножові поранення. В руках ОСОБА_7 не бачив колючо-ріжучих предметів, як і не бачив моменту нанесення йому тілесних ушкоджень. Але виходить з того, що він бився лише з ОСОБА_7 , в той час захищав своє обличчя від ударів, і в нього виявлено ножові поранення в ділянці живота та тулуба зліва, а тому ніхто інший, крім обвинуваченого, в той час не міг нанести йому тілесні ушкодження.
Поряд з тим, у суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_10 , інтереси якого у суді першої інстанції представляв адвокат ОСОБА_19 , який, як встановлено апеляційним судом, зупинив право на адвокатську діяльність за заявою з 01.11.2018 року, виявив бажання представляти свої інтереси самостійно, змінив свої показання та додав, що особою, яка йому нанесла ножові поранення, є саме обвинувачений ОСОБА_7 .
Водночас, згідно з матеріалами кримінального провадження, які були досліджені судом першої інстанції,при проведенні слідчого експерименту 16.06.2017 року (т.1 а.с.п.165-183) з участю потерпілого ОСОБА_10 у присутності понятих, він надав такі ж пояснення, як в судовому засіданні у суді першої інстанції, за винятком того, що хтось йому наносив удар після того, як на нього вилили пиво, хоча в засіданні ствердив, що перший наніс удар ОСОБА_7 .
Таким чином, жодним доказом, окрім показань потерпілого, який є непослідовний у своїх показаннях, не підтверджується той факт, що саме обвинуваченим ОСОБА_7 було нанесено ножові поранення потерпілому, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, наявність неузгоджених показань потерпілого, на яких й базується обвинувачення та які не підтверджені жодним іншим доказом у справі, свідчить про недоведеність вини обвинуваченого поза розумним сумнівом.
Докази винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, на які посилається апелянт, були перевірені судом першої інстанції та належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд всебічно та повно дослідив показання обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого, свідків та зібрані докази, дав їм належну оцінку в їх сукупності і дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому законно, з врахуванням вимог ст. ст. 373, 374 КПК України, ухвалив виправдувальний вирок.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про те, що в діях ОСОБА_7 вбачаються ознаки складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, є необґрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, суд першої інстанції зробив ґрунтовний аналіз доказів, що були надані досудовим слідством та стороною обвинувачення і прийшов до обґрунтованого висновку, що беззаперечних та переконливих доказів вини ОСОБА_7 не здобуто, а обсяг обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.

Не заслуговують на увагу твердження прокурора прокуратури Львівської області, які висловлювала остання у судовому засіданні апеляційного суду, про істотне порушення прав потерпілого на участь у судовому засіданні та вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачаться з матеріалів кримінального провадження, потерпілий належним чином був повідомлений про судові засідання, такий брав участь при проведенні судового розгляду, надавав пояснення, мав можливість заявляти клопотання, задавати запитання учасникам кримінального провадження. При цьому, потерпілий у судові засідання 10 листопада 2017 року 16 січня 2018 року, 11 квітня 2018 року, 01 червня 2018 року та 24, 25 липня 2018 року не з`являвся, його представник неодноразово подавав клопотання про відкладення судового розгляду у зв`язку із неможливістю потерпілого прибути у судове засідання. У судові засідання 24 липня 2018 року, яке розпочалося зі закінчення з`ясування обставин по справі та судових дебатів, та 25 липня 2018 року, на якому проголошено оскаржуваний вирок, такий не з`явився, однак його представник був присутній на цих судових засіданнях. Зокрема, у судовому засіданні 24 липня 2018 року представником потерпілого адвокатом ОСОБА_19 повідомлено суд про те, що потерпілий хоче бути присутнім у судових дебатах, однак не міг прибути у судове засідання, поряд з тим жодних документів на підтвердження поважності причин неявки до суду не надав. За таких обставин, на думку колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано вирішив питання про подальший розгляд кримінального провадження за відсутності потерпілого у відповідності до положень ст.325 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б мали наслідком скасування або зміну оскаржуваного вироку, апеляційним переглядом не встановлено.
Ураховуючи вищенаведене, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відтак підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
вирок Личаківського районного суду м.Львова від 25 липня 2018 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4