Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1056/19
Номер провадження № 1-кс/376/264/2019
УХВАЛА
"15" травня 2019 р. м. Сквира Київської області

Сквирський районний суд Київської області у складі :

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого щодо неповернення вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000056 від 13.02.2019 року, -

встановив:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до Сквирського районного суду Київської області зі скаргою на бездіяльність слідчого, в якій просив зобов`язати слідчого, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000056, повернути ОСОБА_4 тимчасово вилучене майно, вилучене в ході обшуку, а саме в автомобілі марки «Volkswagen LT 35» д.н.з. НОМЕР_1 , щодо якого відсутня ухвала про накладення арешту.

В обґрунтування скарги адвокат зазначив, що 15.04.2019 року на підставі ухвали слідчого судді Сквирського районного суду Київської області від 08.04.2019 року у кримінальному провадженні № 0000056 від 13.02.2019 року в автомобілі марки «Volkswagen LT 35» д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить заявниці ОСОБА_4 був проведений обшук, в ході якого було вилучене майно, яке належить заявниці особисто, а саме: грошові кошти в сумі 35100,00 грн., на які до цього часу відсутня ухвала про накладення арешту.

Згідно з ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчому та прокурору надано право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Таким чином, будь-які речі, вилучені в ході обшуків житла чи іншого володіння особи, дозвіл на що надано ухвалою слідчого судді, є тимчасово вилученими речами.

Посилаючись на норми ч. 2 ст. 168, ч. 5 ст. 171 КПК України вказує, що вилучене майно під час обшуку має статус тимчасове вилученого, і у разі, якщо на дане мано не накладено арешт протягом 48 годин після вилучення, воно має бути негайно повернуто особі. Клопотання про арешт вилучених речей слідчим або прокурором до суду не подавалося. Вказаний обов`язок закріплений і в ч. 1 ст. 100 КПК України щодо зобов`язання повернення вилученого речового доказу. Враховуючи чинну редакцію ст. 170 КПК України для залишення речових доказів у матеріалах кримінального провадження сторона обвинувачення має накласти на них арешт (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

У судовому засіданні захисник скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити.

Прокурор у судове засідання не з`явився.

Заступник начальника СВ Сквирського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_5 у судовому засіданні просив у задоволені скарги відмовити, посилаючись на вимоги ч.7 ст. 236 КПК України, з тих підстав, що в ухвалі слідчого судді Сквирського районного суду Київської області від 08.04.2019 року надано дозвіл на вилучення грошових коштів здобутих злочинним шляхом, які могли зберігатись в автомобілі заявниці і в слідчого судді при винесенні ухвали про проведення обшуку були всі законні підстави вважати, що саме грошові, які зберігаються в належному заявниці на праві приватної власності автомобілі здобуті злочинним шляхом, а саме: від реалізації викраденої продукції, а тому потреби у зверненні до суду з клопотанням про накладення арешту на майно не має і на даний час слідчим винесена постанова про визнання даних коштів речовими доказами, а суд не в праві перебирати на себе повноваження слідчого. Також, захисником у судовому засіданні не доведено, що вилучені під час обшуку грошові кошти належать саме заявниці тощо.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали скарги, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Сквирського районного суду Київської області від 08.04.2019 року надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля марки «Volkswagen LT 35» д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 та яким у побуті користується її син ОСОБА_6 .

Згідно протоколу обшуку від 15.04.2019 року вбачається, що у вище зазначеному автомобілі було виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 35100,00 грн.

Як вбачається з матеріалів скарги, клопотання про накладення арешту на вищевказане майно слідчим не подавалося, відповідна ухвала слідчим суддею не виносилася, даних про накладення арешту на спірне майно суду не надано.

Суд, звертає увагу, що особливістю кримінальних процесуальних норм, на відміну від кримінально-правових, є те, що у переважній більшості випадків їхні структурні елементи (гіпотеза, диспозиція, санкція) не зосереджені в одній статті КПК, а окремо викладені законодавцем у різних статтях, іноді навіть розділах КПК України, а отже, зміст окремої норми може бути виявлено лише шляхом системного тлумачення положень КПК.

Відповідно до ч.7 ст. 236 КПК України на які посилався слідчий у судовому засіданні, а саме: при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

На думку суду, норма ч.7 ст. 236 КПК України не може свідчити про те, що майно, яке входить до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, не має статусу тимчасово вилученого. Адже обшук, який відповідно до гл. 20 КПК України віднесений до слідчих дій, проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте в результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб (ч. 1 ст. 234 КПК України).

Суд, звертає увагу, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання про обшук згідно з ч. 5 ст. 234 КПК України, відмовляє у задоволенні такого клопотання, якщо прокурор/слідчий не доведе наявність достатніх підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення; відшукувані речі та документи мають значення для досудового розслідування; відомості, які містяться у відшукуваних речах та документах, можуть бути доказами під час судового розгляду; відшукувані речі, документи або особи знаходяться у вказаному в клопотанні житлі чи іншому володінні особи.

З огляду на зазначене, слідчий суддя у процесі винесення ухвали про обшук перевіряє лише, чи має відповідне майно юридичне значення для доказування у кримінальному провадженні, а також де воно може знаходитися. Однак він не вирішує питання необхідності втручання у право власності певної особи на відповідне майно, яке може бути вирішено згідно зі ст. 16 КПК України виключно мотивованим судовим рішенням. Таким чином, у разі не вирішення питання арешту майна фактично здійснюється втручання у право власності на таке майно до вирішення кримінального провадження по суті.

При цьому, відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадку, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Однак таке питання не перевіряється слідчим суддею під час постановлення ухвали про обшук, воно вирішується у процесі розгляду клопотання про арешт майна, а також є його завданням згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України.

До того ж, тимчасове вилучення майна та його арешт, відповідно до гл. 10 КПК України, вважаються заходами забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, на відмінну від обшуку, який спрямований на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Проаналізувавши матеріали скарги, приходжу до висновку, що вилучені речі, предмети слід повернути, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Частинами 3, 4 ст. 168 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол.

Таким чином, майно вилучене під час обшуку вважається тимчасово вилученим майном. Тимчасово вилучене майно протягом короткого проміжку часу повинно бути або арештоване судом (слідчим суддею), або повернуто володільцю (ст. 171 КПК України). Якщо зазначені вимоги закону не виконані і таке майно не повернуто, його володілець згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України має право оскаржити в судовому порядку бездіяльність слідчого чи прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Суд, констатує, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями, визначають зміст і спрямованість держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ст. 8 КПК України). Суддя, здійснюючи правосуддя, згідно зі ст. 129 Конституції України, зобов`язаний керуватися саме верховенством права.

У ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, відповідно до наведених положень Конвенції, позбавлення майна в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, є допустимим.

Варто зазначити, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» (Sporrong and L nnroth v. Sweden) від 23.09.1982 р., заяви №7151/75, №7152/75, встановив, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує «легітимну мету» в суспільних інтересах, а втручання у право безперешкодного користування своїм майном передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.

У справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), п. 78, ЄСПЛ звернув увагу на те, що у процесі вирішення питання виправданості такого втручання необхідно підтримувати «справедливу рівновагу» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе «особистий і надмірний тягар».

Отже, вирішуючи питання додержання права власності, ЄСПЛ виходить з того, чи здійснювалося позбавлення майна згідно з умовами, передбаченими національним законодавством держави, чи переслідувало таке втручання «легітимну мету», чи була забезпечена «справедлива рівновага» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини. Якщо перша вимога повинна бути чітко визначена в національному законодавстві, то наявність «легітимної мети» та «справедливої рівноваги» визначаються в кожному конкретному випадку, виходячи з обставин справи.

Таким чином, вони повинні перевірятися національними судами під час вирішення питання обмеження права власності. У кримінальному провадженні єдиним інститутом, який встановлює таку можливість на досудовому розслідуванні, є арешт майна як захід забезпечення кримінального провадження, а не обшук.

З огляду на зазначене, після вилучення майна на підставі ухвали слідчого судді про обшук прокурор/слідчий зобов`язані звернутися до слідчого судді з клопотанням про арешт відповідного майна. В іншому випадку зберігання у них такого майна без рішення суду буде неправомірним втручанням у право власності, а відповідне майно підлягатиме поверненню.

Виходячи з вище викладеного та принципів , закріплених у п. 3 ст. 169, ч. 1 ст. 100 КПК України щодо повернення вилучених речей, як таких, що не арештовані, слід дійти висновку, що вилучені речі слід повернути.

Відповідно до положень ст. ст. 306, 307 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст. ст. 318-380 КПК України, за результатами яких постановлюється одна з таких ухвал про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 306 КПК України, -

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого щодо неповернення вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000056 від 13.02.2019 року задовольнити.

Зобов`язати старшого слідчого СВ Сквирського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_7 , або іншу уповноважену особу Слідчого відділу Сквирського ВП ГУ НП в Київській області, у провадженні якої на час розгляду скарги знаходиться кримінальне провадження № 0000056 від 13.02.2019 року, негайно повернути ОСОБА_4 або її представнику, адвокату ОСОБА_3 , тимчасово вилучене майно з автомобіля «Volkswagen LT 35» д.н.з. НОМЕР_1 у м. Києві під час проведення обшуку 15.04.2019 року на підставі ухвали слідчого судді Сквирського районного суду Київської області від 08.04.2019 року у справі №376/855/19 (провадження №1-кс/376/217/2019).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1