Справа № 206/699/19
Провадження № 1-кп/206/158/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" березня 2019 р. Самарський районний суд міста Дніпропетровськау складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000056 від 17.01.2019 року за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Кіровоградської області Знам`янського району с. Володимирівки, громадянин України, маючий середню освіту, одружений, непрацюючий, не маючий на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, не маючий місця реєстрації, який проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 09.06.2006 Александрійським міським судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки;
- 19.05.2008 Знаменським міським судом Кіровоградської області за ч.2 ст.186, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років;
- 29.09.2010 Маловісковським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.187, ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців с конфіскацією майна, звільнений умовно-достроково 26.01.2016, строк невідбутого покарання - 1 рік 5 місяців 9 днів, у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, -
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи особою раніше неодноразово судимою за вчинення корисливих злочинів, маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, і повторно вчинив умисний корисливий злочин.
Так, 26.12.2018, приблизно о 16 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 перебував за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 зі своїм раніше знайомим ОСОБА_5 . Під час спілкування з останнім ОСОБА_3 побачив мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J7» золотистого кольору, який належить потерпілому. В цей час у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, а саме вищевказаного мобільного телефону марки «Samsung Galaxy J7» золотистого кольору, який належить ОСОБА_5 .
Цього ж дня, приблизно о 23 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи за вищевказаною адресою, помітив, що ОСОБА_5 залишив свій мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J7» золотистого кольору без нагляду на столі в залі, та пішов відпочивати у іншу кімнату. Далі, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, з корисливих мотивів, знаходячись за вищевказаною адресою, впевнившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, діючи умисно, таємно, повторно, керуючись корисливими мотивами, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи спричинення майнової шкоди потерпілому та бажаючи її настання, шляхом вільного доступу викрав належний ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J7» золотистого кольору.
Після цього, ОСОБА_3 поклав викрадений мобільний телефон до правої кишені своїх брюк, вийшов з квартири, та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 302/19 ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_5 матеріальну шкоду в сумі 2 872 гривень 35 копійок.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєні кримінального правопорушення визнав повністю. Разом з тим суду пояснив, що 26.12.2018, приблизно о 16 годині 00 хвилин, перебував за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 зі своїм знайомим ОСОБА_5 . В ході розмови з останнім побачив мобільний телефон золотистого кольору, який належав потерпілому. Помітивши, що ОСОБА_5 залишив вказаний мобільний телефон на столі в залі, та пішов відпочивати у іншу кімнату. Він взяв зазначений мобільний телефон та поклав його до правої кишені своїх брюк, вийшов з квартири, та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Окрім, того обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті відповідають дійсним обставинам справи, у вчиненому щиро кається.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що 26.12.2018, приблизно о 16 годині 00 хвилин, він зайшов у гості до свого знайомого ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Через деякий час він вирішив відпочити та пішов до іншої кімнати, залишивши свій мобільний телефон «Samsung Galaxy J7» золотистого кольору на столі. Прокинувшись пішов поглянути котра година на своєму мобільному телефоні, який залишив на столі в залі, однак його там вже не було. Після чого він викликав поліцію та оперативно-слідчу групу. Матеріальна шкода не відшкодована. Цивільний позов не заявляв.
Окрім, того потерпілий ОСОБА_5 підтвердив, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті відповідають дійсним обставинам справи.
Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду в правильності і логічності її показань про обставини злочину, добровільності та істинності його позиції. В судовому засіданні на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за клопотанням обвинуваченого та за відсутності заперечень інших учасників процесу, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчиненого обвинуваченим злочину, які ніким не оспорювалися, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку. Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду. Суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною і кваліфікує його дії за ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Суд оцінивши показання обвинуваченого ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_5 в сукупності з відомостями про предмет злочинів і про обстановку їх виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що згідно зі ст. 18 та ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, які відносяться до злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше судимий за корисливі злочини, на обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (т. 1 а.п. 46-47), за місцем мешкання характеризується посередньо (т. 1 а.п. 45).
Обставина, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є щире каяття. Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання, п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 (із змінами) «Про практику застосування судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання менш суворе особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, тощо.
Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Враховуючи викладене, приймаючи наявність обставин, які пом`якшують покарання, враховуючи ставлення самого обвинуваченого до вчиненого злочину, суд приходить до висновку про те, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства з призначенням обвинуваченому покарання в межах санкції статті, із застосуванням вимог ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, та покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п.2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 і попередження вчинення нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
Цивільний позов не заявлено.
Запобіжний захід обвинуваченому у кримінальному провадженні не обирався.
Крім того, згідно з вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь експерта документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Питання речових доказів судом не вирішувалось у відповідності до ст. 100 КПК України, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутня постанова про визнання речових доказів.
Керуючись ст.ст.50,65,66,67, 75, 76, 124 КК України, ст. 342-380 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст.185, КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;
На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , витрати на користь судового експерта ОСОБА_7 (свідоцтво № 1886 від 09.06.2017 року) за проведення судово-товарознавчої експертизи № 302/19 від 25.01.2019 суму у розмірі 300 гривень 00 копійок (т. 1 а.п.19).
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя ОСОБА_1