УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві

клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4

про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2016 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000204 від 07 квітня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України,

ВСТАНОВИВ :

Представник власника майна ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 06 листопада 2018 року звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням в порядку ст. 174 КПК України про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2016 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000204 від 07 квітня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, в обґрунтування якого зазначив наступне.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2016 року було задоволено клопотання слідчого СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_5 про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно, а саме: земельну ділянку, яка перебуває у власності ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), кадастровий номер :02:043:0004).

Представник власника майна ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 зазначає про те, що потреба у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту земельної ділянки на даний час відпала, оскільки арешт на земельні ділянки накладений слідчим суддею, де встановлено, що з метою одержання третіми особами неправомірної вигоди у вигляді безоплатного оформлення у приватну власність земельних ділянок, службові особи відділу Держкомзему у м. Українка Обухівського району та Обухівської районної державної адміністрації, зловживаючи владою та своїм службовим становищем, всупереч інтересам служби та держави погодили та підписали розпорядження від 17.10.2012 №1361 та від 19.12.2012 №2303, якими передали у власність 77,2500 га земель.

ОСОБА_3 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:043:0004 на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15 грудня 2012 року.

У подальшому, судовими рішення було встановлено, що розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 17.10.2012 №1361 та від 19.12.2012 №2303 прийняті у відповідності до законодавства та не порушують інтереси Української міської ради Обухівського району Київської області.

Отже, з огляду на постанову Верховного суду від 11 липня 2018 року у справі №911/4654/15, в рамках кримінального провадження №0000204 від 07 квітня 2016 року відпала потреба у подальшому арешті земельної ділянки, яка належить на праві власності ОСОБА_3 .

Представник власника майна ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 , в судовому засіданні клопотання про скасування арешту майна підтримав, просив слідчого суддю задовольнити його у повному обсязі, з підстав у ньому наведених.

Слідчий СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_5 в провадженні якого перебувають матеріали кримінального провадження №0000204, не з`явився, про час та місце розгляду повідомлявся завчасно та належним чином, причин неявки слідчому судді повідомлено не було.

Разом з тим, враховуючи що передбачені ч.2 ст. 174 КПК України строки розгляду зазначеної категорії клопотань, слідчий суддя приходить до висновку про можливість проведення судового розгляду за відсутності слідчого СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_5 , в провадженні якого перебувають матеріали кримінального провадження №0000204.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , вивчивши клопотання про скасування арешту майна та дослідивши долучені до нього документи, приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 174 КПК підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб,конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч.2 ст.173 ПК України, при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння,що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п.3, 4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого,третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Встановлено, що СУ ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000204 від 07 квітня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2016 року було задоволено клопотання слідчого СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_5 про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно, а саме: земельну ділянку, яка перебуває у власності ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), кадастровий номер :02:043:0004) з метою збереження речових доказів.

Так, в постанові Верховного суду України від 11 липня 2018 року у справі №911/4654/15, зазначено, що прокурором не доведено, що спірні земельні ділянки вибули із державної власності у комунальну, а проектна документація за земельним законодавством не змінює правову природу права власності на землю, що свідчить про поновлення порушених прав ОСОБА_3 в позасудовому порядку.

Отже, судовими рішення було встановлено, що розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 17.10.2012 №1361 та від 19.12.2012 №2303 прийняті у відповідності до законодавства та не порушують інтереси Української міської ради Обухівського району Київської області.

Викладені обставини свідчать про те, що мета застосованого заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту майна: земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), кадастровий номер :02:043:0004) на час розгляду клопотання про скасування арешту майна, досягнута. В тому числі, ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту майна відпали, що обґрунтовано матеріалами доданими до клопотання та заявником у судовому засіданні, не наведено жодних інших додаткових доводів в обґрунтування наявних ризиків, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у правомірне володіння ОСОБА_3 належним йому майном на підставі зазначених обставин, оскільки представником власника майна адвокатом ОСОБА_4 доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

При таких обставинах доводи клопотання про скасування арешту є обґрунтованими та воно підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами ст. ст.170, 171, 173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ :

Клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2016 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000204 від 07 квітня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000204 від 07 квітня 2016 року, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2016 року, а саме на: земельну ділянку, яка перебуває у власності ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), кадастровий номер :02:043:0004).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1