У Х В А Л А

17.12.2018 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю прокурора ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , скаржника ОСОБА_4 , секретаря судових засідань ОСОБА_5 розглянувши у судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління прокуратури Закарпатської області старшого радника юстиції ОСОБА_3 від 27.11.2018 року про закриття кримінального провадження № 0000233 від 18.09.2015 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 374, ч. 1 ст. 365 та ч. 1 ст. 366 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді з даною скаргою в порядку ст. 303 КПК України, в якій ставить вимогу про скасування постанови слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління прокуратури Закарпатської області старшого радника юстиції ОСОБА_3 від 27.11.2018 року про закриття кримінального провадження № 0000233 від 18.09.2015 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 374, ч. 1 ст. 365 та ч. 1 ст. 366 КК України.

Подану скаргу ОСОБА_4 мотивує тим, що дана постанова є незаконною та такою, що не може бути обґрунтованою відповідно до наявних матеріалів кримінального провадження, зокрема дійсних обставин справи, з огляду на наступне.

Слідчий ОСОБА_3 приходить до висновку про не встановлення ним доказів, що підтверджують вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.І ст.374, ч.І ст.365 та ч.І ст.Збб Кримінального кодексу України з огляду на те, що відмова слідчого ОСОБА_6 у задоволенні клопотання ОСОБА_4 не могла бути перешкодою у реалізації її права на захист. Відтак заявник вважає, що спосіб вчинення ОСОБА_6 злочину проявився у інших формах реалізації її прав на захист, що полягало у повному ігноруванні скаржника, як учасника справи кримінального провадження та ігноруванні її заяв та клопотань у рамках розслідування.

Також ОСОБА_4 зазначила, що слідчий ОСОБА_3 вказує у оскаржуваній постанові на те, що у ОСОБА_6 відсутній умисел на вчинення злочину. Дані висновки слідчого ОСОБА_3 на думку скаржника не можуть прийматись до уваги як законні та обґрунтовані, оскільки зміст внутрішнього спонукання ОСОБА_6 до винесення постанови від 05.08.2015 року про відмову ОСОБА_4 у задоволенні клопотання досліджувався слідчим через допит фігуранта справи у якості свідка, що в силу вимог статті 87 КПК України не може визнаватись як допустимий, адже такі пояснення ОСОБА_6 у випадку пред`явлення підозри не можуть братись до уваги як докази обґрунтованості її пред`явлення.Так само, показання ОСОБА_6 щодо суб`єктивної сторони складу злочину надані ОСОБА_6 у якості свідка не можуть вважатись достовірними, оскільки ОСОБА_6 прямо заінтересований у результатах розслідування справи, а зміст його показань не можна буде використати у якості доказів.

Скаржник також не згідна з посиланнями слідчого ОСОБА_3 про існування в діях ОСОБА_6 лише юридичної помилки без будь-якого на те умислу в силу того, що кримінальне провадження №0001332 стосувалось оцінки її дій як уповноваженого керівника ТОВ «ВІМА», тобто наявність або відсутність у її х діях ознак інкримінованих мені злочинів було чи не єдиною обставиною, що підлягала доказуванню у цьому кримінальному провадженні. За таких обставин, статус ОСОБА_4 , окрім підтвердженого статусу обвинуваченої у ранішній кримінальній справі №9706407 з цього приводу був станом на 05.08.2015 року цілком очевидним, а саме статус підозрюваної стосовно дій якої орган досудового розслідування проводив досудове слідство. Тому скаржник вважає неправильними висновки слідчого ОСОБА_3

про неумисний характер дій ОСОБА_6 в силу вчинення ним юридичної помилки оскільки такі дії ОСОБА_6 відповідно до обставин справи на думку скаржника носили явно усвідомлений характер.

Скаржник зазначає, що ОСОБА_6 зобов`язаний був розглянути її клопотання, не керуючись надуманою відсутністю чітко визначеного національним законодавством належного засобу юридичного захисту відмовляти з свідомо надуманих процесуальних підстав на основі спеціальних положень КПК України, а керуватись вимогами частини 2 статті 7 КПК України та розглянути її клопотання по суті, тобто задоволити чи відмовити у її вимогах щодо скасування постанов слідчого ОСОБА_7 у даному провадженні з посиланням на обставини справи, а не з надуманих процесуальних підстав.

Відповідно до вказаних обставин, на думку скаржника необхідним є додаткове дослідження органом досудового розслідування дій ОСОБА_6 через призму належних та допустимих доказів на предмет вивчення умислу останнього, характеру та способу вчинення ним дій щодо порушення права на захист.

Відтак, на думку скаржника слідчим ОСОБА_3 неповно було досліджено обставини, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні, а саме обставини вчинення кримінального правопорушення, що визначають подію злочину, вину, мотив і мету особи, що його вчинила як це передбачено статтею 91 КПК України, тому досудове слідство не може вважатись ретельним, безстороннім і сумлінним.
В судовому засіданні скаржник ОСОБА_4 підтримала скаргу в повному обсязі, просила її задовольнити з підстав, викладених в її змісті.
Слідчий ОСОБА_3 та прокурор ОСОБА_2 просили відмовити в задоволенні скарги, вважаючи оскаржувану постанову законною і обґрунтованою.
Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, вивчивши скаргу та дослідивши долучені до неї документи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
З матеріалів скарги встановлено, що слідчим відділом прокуратури Закарпатської області здійснювалося досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 374 КК України, відомості про які внесено до ЄРДР за № 0000233 від 18 вересня 2015 року.
Так, Прокуратурою Закарпатської області було внесено до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_4 від 19 серпня 2015 року щодо вчинення прокурором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 374 ч. 1 КК України, а саме, що останній 05 серпня 2015 року виніс постанову про відмову у задоволенні клопотання про скасування незаконних постанов слідчого прокуратури ОСОБА_7 , винесених протягом 2007-2008 років, та розпочато досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ст. 374 ч. 1 КК України.
Згідно повідомлення ОСОБА_4 від 21.02.2017, у діях ОСОБА_6 наявні ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст. 365 та ст. 366 КК України, оскільки за наслідками розгляду її клопотань, прокурор ОСОБА_6 відмовляв у їх задоволенні, мотивуючи відсутністю підозри, оголошеної відповідно до вимог ст.ст. 276-279 КПК України.

Постановою слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління прокуратури Закарпатської області старшого радника юстиції ОСОБА_3 від 27.11.2018 року закрито кримінальне провадження № 0000233 від 18.09.2015 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 374, ч. 1 ст. 365 та ч. 1 ст. 366 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
За змістом п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; обставини,
які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.
За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обовязок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.
Вичерпний перелік підстав закриття кримінального провадження міститься в ст. 284 КПК України, згідно якої кримінальне провадження закривається в разі встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.
Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів (ст.ст. 2, 284 КПК України).
Постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).
Тобто, на слідчого суддю, відповідно до норм КПК України, покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови. Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину, то слідчий суддя має звернути увагу на те, чи містить постанова детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить постанова висновки слідчого щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Згідно із ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Отже, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що його виключають. А тому прийняття рішення про його закриття можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження й оцінки слідчим доказів у сукупності.
Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що в ході досудового розслідування не отримано доказів у відповідності до КПК України, які б підтверджували факт неправомірних дій ОСОБА_6 , зокрема які б свідчили про його умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_4 якої небудь шкоди.

На слідчого суддю, відповідно до норм КПК України, покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови. Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину, то слідчий суддя має звернути увагу на те, чи містить постанова детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою вчинено злочин, а у разі, якщо особі ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить постанова висновки слідчого щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.
Як слідує зі місту скарги, така фактично обгрунтовується тим, що прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих прокуратури Закарпатської області юрист 2 класу ОСОБА_6 , здійснюючи процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0001332 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5

ст. 191, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 222 та ч. 2 ст. 366 КК України вирішував по суті письмове клопотання ОСОБА_4 від 03.08.2015, у якому вона просила скасувати усі, незаконні, на її думку, постанови слідчого у кримінальній справі № 9706407 ОСОБА_7 .

У відповідності до ст. 220 КПК України, під час досудового розслідування кримінального провадження розглядаються клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представ ка, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

За результатами розгляду зазначених скаржником клопотань ОСОБА_6 відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про скасування постанов, винесених ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_4 статусу підозрюваної в рамках кримінального провадження.

Саме вказані дії ОСОБА_6 , на думку ОСОБА_4 , призвели до порушення її права на захист.

У той же час, досудовим розслідуванням встановлено, що прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 , під час розгляду клопотання ОСОБА_4 у відповідності до ст.ст. 36, 220 КПК України був наділений повноваженнями приймати рішення щодо розгляду клопотань.

Натомість з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_4 не оскаржила дії та рішення прокурора до суду, тобто погодилась з прийнятим рішенням.

Дії ОСОБА_6 скаржник вважає умисними з тих підстав, що такий чітко знав про фальсифікації тогочасним слідчим ОСОБА_7 матеріалів кримінальної справи.

Суб`єктивна сторона злочинів, передбачених ч. 1 ст. 365, ч.І ст. 366 та ч. 1 ст. 374 КК України, за якими відповідно були внесені відомості до ЄРДР та відкрито кримінальне провадження № 0000233 від 18.09.2015 року, характеризується умисною формою вини, яка в обов`язковому порядку передбачає усвідомлення особою-суб`єктом кримінального правопорушення суспільно небезпечного характеру свого діяння, а також бажання чи свідоме допускання нею настання суспільно небезпечних наслідків.

Разом з тим при проведенні досудового розслідування слідчий чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатній, за їх переконанням, для прийняття вмотивованого рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Обов`язковими елементами складу будь-якого злочину є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність), які оцінюється, не є злочином.
Стаття 374 ч. 1 КК України, за якою закрито кримінальне провадження, встановлює кримінальну відповідальність за недопущення чи ненадання своєчасно захисника, а також інше грубе порушення права підозрюваного, обвинуваченого на захист, вчинене слідчим, прокурором або суддею.
З об`єктивної сторони вказаний злочин характеризує наявність двох ознак: 1) недопущенні чи ненаданні своєчасно захисника; 2) іншому грубому порушенні права потерпілого на захист.
Недопущення захисника має місце у випадках невиконання особою, яка провадить дізнання, слідчим, прокурором або суддею вимог КПК про допуск захисника до участі у справі в будь-якій стадії процесу, коли захисник запрошується підозрюваним, обвинуваченим. Ненадання своєчасно захисника має місце при невиконані встановленого порядку призначення захисника у випадках, передбачених КПК. Інше грубе порушення права підозрюваного, обвинуваченого на захист може мати місце, наприклад, у випадку впливу на потерпілого з тим, щоб останній відмовився від запрошеного чи призначеного захисника, не призначення захисника у випадках, передбачених законом, тощо.
Заявник вважає, що спосіб вчинення ОСОБА_6 злочину проявився у повному ігноруванні скаржника, як учасника справи кримінального провадження та ігноруванні її заяв та клопотань у рамках розслідування, що також проявилось у тому, що її статус як обвинуваченої не був встановлений.

Разом з тим зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що через декілька днів після винесення ОСОБА_6 постанови про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_4 , зокрема 10.08.2015 року було закрито кримінальне провадження № 0001332 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 222 та ч. 2 ст. 366 КК України.

Відтак, дослідивши зміст оскаржуваної постанови судом встановлено, що слідчим ОСОБА_3 було досліджено обставини, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні, а саме обставини вчинення кримінального правопорушення, що визначають подію злочину, вину, мотив і мету особи, всі доводи ОСОБА_8 , що були викладені в заяві про кримінальне правопорушення, були перевірені і доказів того, що ним були вчинені будь-які порушення вимог КПК України під час винесення оскаржуваної постанови, судом не отримано.
З огляду на вищезазначене, слідчим виконані необхідні слідчі дії щодо з`ясування обставин про наявність чи відсутність події та складу кримінального правопорушення, в достатньому для встановлення об`єктивної істини обсязі та в залежності від встановленого, прийняте законне та обґрунтоване рішення, яке є належним чином мотивованим з всебічним аналізом доводів заявника.
За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління прокуратури Закарпатської області старшого радника юстиції ОСОБА_3 від 27.11.2018 року про закриття кримінального провадження № 0000233 від 18.09.2015 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 374, ч. 1 ст. 365 та ч. 1 ст. 366 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1