У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22 січня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22 січня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу та звільнити ОСОБА_5 умовно-достроково від відбування покарання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою.
Звертає увагу на те, що судом не надано належної оцінки стану здоров`я ОСОБА_5 , тому, що він тривалий час хворіє, позитивно характеризується, не має дисциплінарних стягнень та заохочень.
Вказує, що ОСОБА_5 знаходиться в місцях позбавлення волі з 17.03.2015 р. та відбув встановлений законом строк для подання клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання за скоєний ним злочин, а саме дві треті від усього строку покарання. Однак, адміністрація колонії залишає поза увагою усні звернення ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення та не реагує на них.
Наполягає на тому, що матеріали справи не містять даних на підтвердження того, що ОСОБА_5 пропонувалась робота, а він відмовлявся її виконувати.
Крім того, зазначає, що ОСОБА_5 має матір, яка є непрацездатною пенсіонеркою та має захворювання «плеврит туберкульозний».

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

29.11.2018 р. до Миколаївського районного суду Миколаївської області від захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 засуджений вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 08.02.2016 р. за ч. 3 ст. 185, ст. 395 КК України, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 08.02.2016 р. та вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16.11.2015 р., остаточно призначено покарання у виді 4 років 9 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано строк попереднього ув`язнення з 17.09.2015 р. по 09.03.2016 р.
З матеріалів справи вбачається, що засуджений за час відбування покарання має посередню характеристику, не працює, дисциплінарних стягнень та заохочень не має.
Вислухавши пояснення представника адміністрації державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» та думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав вважати, що засуджений ОСОБА_5 став на шлях виправлення, а тому відмовив у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 засуджений вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 08.02.2016 р. за ч. 3 ст. 185, ст. 395 КК України, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, частково приєднане покарання, призначене вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16.11.2015 р. та визначено остаточне покарання у виді 4 років 9 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано строк попереднього ув`язнення з 17.09.2015 р. по день, що передує дню набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На день розгляду судом першої інстанції клопотання захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, засуджений ОСОБА_5 , із призначених 4 років 9 місяців, відбув 3 роки 4 місяці 5 днів.
Отже, з урахуванням того, що ОСОБА_5 засуджений за вчинення умисного тяжкого злочину, відбув більше двох третин строку покарання, призначеного судом, до нього можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України.
Разом з тим, як зазначено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.
Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.
Як зазначив суд першої інстанції, ОСОБА_5 за місцем відбування покарання характеризується посередньо, довгий час хворіє, дисциплінарних стягнень не отримував. Наведені обставини знайшли своє підтвердження перевіркою матеріалів кримінального провадження, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наведені обставини не можуть свідчити про виправлення засудженого.
З характеристики, затвердженої в.о. начальника державної установи «Ольшанська виправна колонія (№ 53)», від 10.01.2019 р. вбачається, що ОСОБА_5 в установах виконання покарань знаходиться з 17.09.2015 р., в цілому характеризується посередньо, стягнень та заохочень не має. Не працевлаштований на виробництві установи у зв`язку з небажанням працювати та не приймає участі в роботах по благоустрою місць позбавлення волі. Не навчається в Ольшанському навчальному центрі при державній установі «Ольшанська виправна колонія (№ 53)», оскільки вважає свій освітній рівень достатнім. Рішенням комісії 31.07.2018 р. у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини призначеного йому покарання у виді позбавлення волі більш м`яким відмовлено з тих підстав, що він не став на шлях виправлення. За рішенням комісії від 31.07.2018 р., у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення також відмовлено як такому, що не довів свого виправлення.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.
Аналізуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, обґрунтовано дійшов висновку про те, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, з чим погоджується і апеляційний суд.
Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення про відмову у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Посилання апелянта на наявність у ОСОБА_5 захворювань та матері, яка є непрацездатною пенсіонеркою та має захворювання «плеврит туберкульозний», апеляційним судом до уваги не беруться, оскільки такі обставини не є підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, а тому не мають значення для вирішення даного питання.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , належним чином врахував умови, передбачені ст. 81 КК України, для такого звільнення та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що за період часу відбування покарання засуджений ОСОБА_5 не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а тому вважає, що підстав для скасування ухвали Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22 січня 2019 року, про що просить апелянт, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22 січня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
_____________________ ___________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3