Дата документу 19.12.2018 Справа № 314/5168/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 314/5158/17 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/366/18 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянула 19 грудня 2018 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 березня 2018 року про зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Владивосток Приморського краю РФ, громадянина РФ, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживав за адресою: АДРЕСА_2 .

Встановлені ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області
від 20 березня 2018 року обставини:
ОСОБА_7 засуджений вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 08.08.2001 року за ч.3 ст.140, ч.3 ст.142, ст.17 п."а" ст.93, п.п."а", "з" ст.93, ст.42 КК України в ред.1960 року до довічного позбавлення волі.
У кримінальному провадженні засуджений до набрання вироком законної сили утримувався під вартою, а саме з 11.02.2001 року по 31.10.2001 року.
Зарахувавши засудженому ОСОБА_7 в строк позбавлення волі за вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 08.08.2001 року строк його попереднього ув`язнення в період з 11.02.2001 року по 31.10.2001 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, суд вказав, що строк тримання під вартою має бути зарахований засудженому у зазначеному співвідношенні, а прохання засудженого щодо врахування при цьому строку його перебування під вартою до дня прибуття до місця відбуття покарання не може бути задоволено, оскільки строк попереднього ув`язнення закінчується в день набрання вироком законної сили.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою суду, вказує про необхідність зарахувати йому строк попереднього ув`язнення за весь період перебування його в слідчому ізоляторі м. Миколаєва, тобто до 08.09.2004 року, коли останнього було етаповано до Єнакіївської ВК №52. Вважає ухвалу суду незаконною, просить її скасувати за ухвалити нову, якою здійснити перерахунок кожного дня його перебування під вартою в слідчому ізоляторі м. Миколаєві.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідача, засудженого та захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який висловив заперечення вимогам апеляційної скарги засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 внесені зміни до п.5 ст. 72 КК України та встановлено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі у межах кримінального провадження, у якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення включається строк тримання особи під вартою як запобіжний захід на стадії досудового розслідування та під час судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» цей Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.

Разом з цим, диспозиція ч.5 ст.72 КК України вказує на строковий вимір покарання, яке підлягає перерахунку, до яких довічне позбавлення волі не відноситься.

Проте, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у Постанові від 26 жовтня 2017 року, Суд дійшов висновку про те, що положення частини п`ятої статті 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII слід тлумачити таким чином, що в ній фактично використане родове поняття позбавлення волі, яке складає зміст відразу двох видів покарань: позбавлення волі на певний строк і довічного позбавлення волі. Відповідно, норма про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі підлягає застосуванню як до осіб, які засуджені до позбавлення волі на певний строк, так і до тих, які засуджені до довічного позбавлення волі.

Верховний Суд України у вказаній постанові зауважив на тому, що статтею 24 Конституції України громадянам гарантована рівність конституційних прав і свобод та рівність перед законом.

Встановлення різних правил щодо осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк і довічного позбавлення волі є дискримінаційним заходом у розумінні Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 грудня 1950 року.

Відповідно до положень статті 52 КК України основними покараннями є громадські роботи, виправні роботи, службові обмеження для, військовослужбовців, арешт, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, позбавлення волі на певний строк, довічне позбавлення волі.

Статтею 63 КК України визначено, що покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.

Довічне позбавлення волі - найсуворіше покарання у кримінальному праві України. Цей вид покарання передбачено в альтернативі з позбавленням волі на певний строк за обмежене коло особливо тяжких злочинів застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

Засудження до довічного позбавлення волі, як і до позбавлення волі на певний строк, передбачає конкретне визначення початку відбування цих покарань. Упродовж відбування довічного позбавлення волі законодавством установлені конкретні часові показники, сплив яких змінює правовий статус засудженого до цього покарання. Йдеться, зокрема, про виникнення у засудженого до довічного позбавлення волі права на подання клопотання про помилування - після відбуття ним не менше двадцяти років призначеного покарання, про виникнення права на участь у групових заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно-оздоровчого характеру - після відбуття п`яти років строку покарання, про виникнення права на розгляд питання про переведення з одних приміщень камерного типу в інші та з приміщень камерного типу до звичайних жилих приміщень - після фактичного відбуття не менше п`яти років строку покарання.

Крім того, ч.5 ст.72 КК України не передбачає диференціації зарахування судом строку попереднього ув`язнення в залежності від призначення лише певного виду позбавлення волі. У зв`язку з чим, положення ч.5 ст.72 КК України поширюються на обидва види позбавлення волі: «позбавлення волі на певний строк» і «довічне позбавлення волі».

Як зазначено у вищевказаній Постанові Верховного суду України застосування до засуджених до довічного позбавлення волі положень Закону № 838-VIII не може бути обмежено, оскільки передбачені ним правила зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення мають істотне значення для обчислення засудженому строку фактичного відбування покарання, що прямо впливає на реалізацію ним прав щодо зміни умов тримання, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, у тому числі права на звернення з клопотанням про помилування.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 08.08.2001 року за ч.3 ст.140, ч.3 ст.142, ст.17 п."а" ст.93, п.п."а", "з" ст.93, ст.42 КК України в ред.1960 року до довічного позбавлення волі.

Згідно протоколу затримання підозрюваного у вчиненні злочину ОСОБА_7 був затриманий 11 лютого 2001 року (а.п. 11).
Вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 08.08.2001 року, за яким ОСОБА_7 відбуває покарання, набрав законної сили 01.11.2001 року (а.п. 12 зворотня сторінка).
Отже, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26.11.2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», що передбачає дозарахування засудженому ОСОБА_7 в строк покарання строку попереднього ув`язнення.
Разом з цим, згідно довідки в.о. начальника ДУ «Вільнянська УВП (№11)» ОСОБА_7 утримувався у Миколаївському слідчому ізоляторі у період з 1 листопада 2001 року по 9 вересня 2004 року у зв`язку з вирішенням комісією з питань розподілу і направлення осіб, засуджених до позбавлення волі та отриманням 31 серпня 2004 року дозволу направити засудженого ОСОБА_7 до довічного позбавлення волі із Миколаїського слідчого ізолятору до дільниці при ВК-52 (а.п. 38).
Отже доводи засудженого про зарахування проміжку часу з моменту набрання вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 08.08.2001 рокузаконної сили до моменту етапування засудженого до установи виконання покарань в строк попереднього ув`язнення, як про це йдеться в апеляційній скарзі засудженого, не може бути враховано у строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 , оскільки з урахуванням вимог ст. 87 КВК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення»в цей час, а саме з 2 листопада 2001 року він вже фактично відбував покарання призначене вищенаведеним вироком.

З урахуванням наведеного, вимоги апеляційної скарги засудженого підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити ухвалу.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу засудженого задовольнити частково.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 березня 2018 року про зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення відносно ОСОБА_7 змінити.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII дозарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання термін з 30 жовтня 2001 року по 1 листопада 2001 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3