УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
законного представника ОСОБА_5 ,
особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:

19 грудня 2017 року, близько 21 год. 00 хв., ОСОБА_6 , шляхом відкриття засувки на воротах, незаконно проник на територію домоволодіння ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_1 .
У подальшому, перебуваючи на території вказаного домоволодіння, ОСОБА_6 достовірно знаючи про право особи на недоторканість житла, в порушення вимог ст. 30 Конституції України, яка гарантує кожному громадянину недоторканість житла та не допускає проникнення до нього не інакше, як за вмотивованим рішенням суду, маючи умисел на незаконне проникнення до житла ОСОБА_7 , за допомогою каменю розбивши скло метало пластикового вікна, що розміщене в підвальному приміщенні житлового будинку, що розташований за вказаною адресою, незаконно, всупереч волі особи, яка на законних підставах ним володіє, проник до даного будинку, чим порушив право ОСОБА_7 на недоторканість житла.
Крім того, 26 грудня 2017 року, близько 09 год. 10 год., ОСОБА_6 , перебуваючи в кафе «Фортіссімо», що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. 16 Липня, 7А, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю спостереження за ним, підійшов до барної стійки, звідки таємно викрав належний ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Meizu M-5», вартістю 2 799,00 грн., чим завдав останній майнової шкоди у вказаному розмірі.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання, посилаючись на те, що суспільно небезпечні діяння вчинені ОСОБА_6 у стані неосудності, тому просить застосувати до нього примусовий захід медичного характеру у виді поміщення його до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.
Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився. 19 вересня 2018 року подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі.
Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилася. 26 жовтня 2018 року подала до суду заяву, в якій просить суд проводити розгляд справи без її участі, вирішення клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 покладає на розсуд суду.
Захисникособи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечував щодо задоволення клопотання прокурора.
Законний представник особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечила проти задоволення клопотання прокурора, однак просила суд визначити медичний заклад, де буде утримуватися ОСОБА_6 , в межах міста Рівне.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження дослідивши матеріали кримінального провадження, виходячи із положень ст.ст. 93, 94 КК України, ст.ст. 512, 513 КПК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», Закону України «Про психіатричну допомогу» приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінально-процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами.
Статтею 513 КПК України імперативно передбачено, що під час постановлення ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення ; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою ; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності ; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання ; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Обставини вчинення ОСОБА_6 суспільно-небезпечних діянь, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст.185 КК України, знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду, на підставі досліджених судом доказів.
Так, допитана в судовому засіданні, 26 жовтня 2018 року, потерпіла ОСОБА_8 суду показала, що працює офіціантом в кафе «Фортіссімо». 26 грудня 2017 року близько 09 год. 00 хв., вона перебувала на роботі. До закладу зайшов клієнт, якого вона пішла обслуговувати, залишивши свій телефон на барній стійці. Повернувшись приблизно через 10-15 хв., вона помітила, що телефон зник. Вона передивилася запис по камерах внутрішнього відеоспостереження та побачила, що ОСОБА_6 підійшов до барної стійки, взяв її телефон та поклав до своєї кишені.
Обставини вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечних діянь також підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 20.12.2017 року, з якого вбачається, що ОСОБА_6 в присутності законного представник ОСОБА_5 та понятих надав металевий ключ від вхідних дверей будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , якого він взяв у невідомої жінки (Т. 1 а.с. 46-48); висновком експерта № 2.2-14/18 від 09.01.2018 року за результатами судової імунологічної експертизи, в якому зазначено, що на фрагменті марлевої серветки зі змивом речовини бурого кольору, який вилучений 20.12.2017 року на поверхні дверей будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено кров. Походження крові від ОСОБА_6 не виключається (Т.1 а.с. 74-77); висновком експерта № 1.3-24/18 від 25.01.2018 року за результатами судової трасологічної експертизи, в якому зазначено, зокрема, що сліди долоней рук, які були вилучені під час проведення огляду місця події від 20.12.2017 року - будинку за адресою: АДРЕСА_1 , залишені особою, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_6 (Т. 1 а.с. 86-111); протоколом огляду місця події від 06.02.2018 року, з якого вбачається, що в приміщенні службового кабінету № 15 Рівненського ВП ГУНП В Рівненській області, на пропозицію працівників поліції надати мобільний телефон марки «Meizu M-5», громадянин ОСОБА_9 погодився та надав його(Т. 1 а.с. 150-151); висновком експерта № 43.2-154/18 від 22.02.2018 року за результатами судової товарознавчої експертизи, в якому зазначено, що ринкова вартість мобільного телефону марки «Meizu M-5», який був придбаний 22.05.2017 року за 3 700 грн., на момент вчинення злочину, тобто станом на 26.12.2017 року могла становити 2 799 грн. (Т. 1 а.с. 168-171).
При цьому, вище досліджені процесуальні джерела доказів, а саме, показання потерпілої, речові докази, документи, висновки експертів суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та враховує, що останні отримані у порядку встановленому КПК України, а безпосередніх порушень вимог КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено.
Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про вірність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 185 КК України, а саме, як незаконне проникнення до житла, та таємне викрадення чужого майна
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 88/18 від 17.04.2018 року ОСОБА_6 в період часу, до якого відноситься інкриміновані йому діяння, страждав хронічним психічним захворюванням Параноїдною шизофренією з безперервним перебігом, виходом в дефект, антисоціальною поведінкою (F20.0 за міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду), не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У теперішній час ОСОБА_6 не може усвідомлювати свої дії та керувати ними та потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування в психіатричній лікарні із звичайним наглядом.
Таким чином, під час судового розгляду встановлена неосудність ОСОБА_6 на момент вчинення суспільно-небезпечних діянь і в теперішній час, так як він не міг в період вчинення інкримінованих діянь і не може в теперішній час усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Згідно з положеннями ст. 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру (ч. 2 ст. 19 КК України).
У відповідності до вимог ст.ст. 19, 94 КК України до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до закладів з надання психіатричної допомоги зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога за місцем проживання.
Відповідно до ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне правопорушення у стані неосудності.
Відповідно до ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом, зокрема до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.
Згідно ч. 3 ст. 94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Враховуючи вищевикладене, встановлено, що ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, передбаченіч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 185 КК України, у стані неосудності, що виключає можливість застосування до нього покарання, оскільки він за своїм психічним станом не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними, та потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.
При визначенні виду примусових заходів медичного характеру та типу психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, суд враховує рекомендації експертів-психіатрів викладені у висновку судово-психіатричного експерта № 88/18 від 17.04.2018 року, яким ОСОБА_6 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.
Одночасно з цим судом враховуються роз`яснення Верховного Суду України, викладені в абзаці 2 пункту 15 постанови Пленуму від 3 червня 2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», за якими в ухвалі (постанові) суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа, і вказувати строк застосування примусового заходу медичного характеру, проте необхідно зазначити про скасування з часу доставки (прийому) неосудного до цього закладу запобіжного заходу (якщо останній був застосований).
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у вигляді поміщення ОСОБА_6 до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, до вступу ухвали в законну силу підлягає залишенню без змін.
Судові витрати, пов`язані із залученням експертів для проведення експертиз віднести за рахунок держави, у відповідності до ст. 124 КПК України.
Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішити, згідно положень ст.100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 93, 94 КК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст. 100, 124, 369-372, 376, 395, 503, 508, 512, 513, 516 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 185 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008411 від 20.12.2017 року задоволити.
Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, громадянина України, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у вигляді поміщення ОСОБА_6 до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, до вступу ухвали в законну силу залишити без змін.
Зобов`язати Рівненський ВП ГУНП в Рівненській області доставити ОСОБА_6 до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.
Судові витрати, пов`язані із залученням експертів для проведення експертиз в сумі 7 399,66 гривень віднести за рахунок держави.
Речові докази, а саме:
- металевий ключ від вхідних дверей будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який поміщено в спецпакет Національної поліції України Головного слідчого управління № 4275582, який перебуває на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_7 залишити потерпілому ОСОБА_7 ;
- посвідчення водія, виявлене в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який поміщено в спецпакет Національної поліції України Головного слідчого управління № 4424807, який перебуває на відповідальному зберіганні у ОСОБА_6 залишити ОСОБА_6 ;
- кросівки чорного кольору, які добровільно надав ОСОБА_6 , які передано на відповідальне зберігання для ОСОБА_6 залишити ОСОБА_6 ;
- мобільний телефон марки «Meizu M-5», ІМЕІ НОМЕР_1 , який передано на відповідальне зберігання для потерпілої ОСОБА_8 залишити потерпілій ОСОБА_8 ;
- DVD диск, на якому наявне відео з кафе «Фортіссімо», що розташоване по вул. 16 Липня, 7А, м. Рівне від 26 грудня 2017 року зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Контроль за виконанням ухвали покласти на Рівненську місцеву прокуратуру.
Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Рівненський міський суд Рівненської області.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1