Дата документу 29.03.2019
Справа № 334/843/18
Провадження № 1-кп/334/205/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000265 від 17.01.2018 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, яка має вищу освіту, розлученій, безробітній, яка має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимій, зареєстрованої та мешкаючій за адресою АДРЕСА_1 ,

у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-1 КК України

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , відповідно до наказу № 97 о/с від 06.09.2011 року було призначено на посаду спеціаліста-бухгалтера відділу бухгалтерського обліку та фінансової звітності управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області та їй було присвоєно 13 ранг державного службовця та відповідно до наказу №162/0016 від 24.05.2016 року ОСОБА_4 було присвоєно 9 ранг державного службовця.

Таким чином, посада спеціаліста-бухгалтера фінансово-економічного відділу управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області відносилась до посад державної служби категорії «В».

30 грудня 2016 року ОСОБА_4 на підставі наказу №406/0016 від 27.12.2016 року звільнено з вищевказаної посади за п.1 ч.І ст.87 Закону України «Про Державну службу» (припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення у зв`язку з ліквідацією державного органу).

Відповідно до ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» державні службовці зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством. Особи, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. Особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функції держави або місцевого самоврядування, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

01.06.2016 року ОСОБА_4 письмово ознайомлена про те, що особа, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функції держави або місцевого самоврядування, зобов`язана наступного року після припинення діяльності подавати в установленому порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Таким чином, встановлено, що 30 грудня 2016 року, ОСОБА_4 , на підставі наказу №406/0016 від 27.12.2016 року, звільнившись з займаної посади спеціаліста-бухгалтера фінансово-економічного відділу управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області за п.1 ч.І ст.87 Закону України «Про Державну службу» (припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення у зв`язку з ліквідацією державного органу), діючи умисно та будучі обізнаною про те, що особа, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функції держави, зобов`язана наступного року після припинення діяльності подавати в установленому порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, за минулий рік, після припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функції держави, не подала у передбачений Законом України «Про запобігання корупції» строк - до 01.04.2017 року та у встановленому вказаним Законом порядку, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, за минулий рік, тобто за період з 01.01.2016 року по 30.12.2016 року, чим порушила вимоги ст. 45 Закону «Про запобігання корупції».

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст.366-1 КК України - умисне неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, передбаченої Законом України "Про запобігання корупції".

В судовому засіданні обвинувачена надала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію», оскільки на її утриманні є неповнолітня дитина.

Захисник обвинуваченої підтримав клопотання ОСОБА_4 , надав суду свідоцтво про народження дитини та додатково пояснив, що 07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію» у 2016 році від 22.12.2016 року.

Стаття 13 вищевказаного Закону встановлює, що дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом. Злочин, який інкримінують його підзахисній не є тяжкими, тому вона підлягає звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-6 цього Закону.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, з`ясувавши думку обвинуваченої ОСОБА_4 , вивчивши матеріали справи приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію», виходячи з таких підстав.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч.2 ст.61 Конституції України). Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2ст.61Конституції України свідчить проте, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Відповідно до положень п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.1ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом про кримінальну відповідальність.

Згідно зі ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 КК України законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.

Згідно зі ст. 5 цього ж Закону дія закону про амністію поширюється на злочини, вчинені до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання законом про амністію чинності.

7 вересня 2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році». Пунктом «в» ст. 1 цього Закону передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

За змістом ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році» особи, на яких поширюється дія цього Закону, звільняються від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_4 вчинила злочин невеликої тяжкості до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про її народженн.

Матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_4 позбавлена батьківських прав відносно зазначеної вище дитини.

Обставини, передбачені ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» та ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в України", які б виключали застосування амністії до ОСОБА_4 відсутні.

Суд роз`яснив обвинуваченій ОСОБА_4 наслідки застосування амністії, а саме: протягом наступних десяти років амністія до неї не може бути застосована, наслідки обвинуваченому зрозумілі.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне звільнити обвинувачену ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Запобіжний захід до обвинуваченого, в ході судового розгляду, не застосовувався.

Керуючись ст. 2, 22, 84 - 86, 91, 92, 94, 100, 124, 129, 369-371, 373, 374, 376, 392, 393, 395 КПК України, Законом України « Про амністію у 2016 році», Законом України « Про застосування амністії в Україні», суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винною у пред`явленому їй обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченому ст..366-1 КК України та призначити їй покарання у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить суму 42500 гривень.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного цим вироком покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляція до Запорізького Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду сторони кримінального провадження можуть отримати у Ленінському районному суді м.Запоріжжя в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1