ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2018 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4

за участю учасників судового провадження
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілих ОСОБА_8
ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000500 від 21.07.2017 року за апеляційною скаргою прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 17 вересня 2018 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, із загальною середньою освітою, одруженого, працює водієм ФОП ОСОБА_10 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:
На вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 17 вересня 2018 року прокурор ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.3 ст.286 КК України та доведеності його вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, просить скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у

_____________________________________________________________________________________
ЄУНСС: 713/2031/17
Провадження №11-кп/822/70/18 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_11
Категорія:ст.286КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1
вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України та призначити покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що районний суд при призначенні покарання безпідставно застосував до ОСОБА_6 положення ст.75 КК України, чим допустив невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Вказує, що районний суд дійшов хибного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання. Зазначає, що внаслідок порушення вимог закону України про кримінальну відповідальність, судом першої інстанції до ОСОБА_6 застосовано явно несправедливе покарання.

На апеляційну скаргу захисник ОСОБА_7 подав заперечення, в якому спростовує вимоги апелянта, наводячи власну аргументацію, вказує, що апеляційна скарга прокурора є безпідставною та задоволенню не підлягає, просить вирок районного суду залишити без змін.

Крім того, на вказану апеляційну скаргу потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (кожен окремо) подали заперечення, в яких заявляють аналогічні вимоги залишити вирок районного суду без змін та не застосовувати до ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, оскільки претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_6 не мають.

Вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 17 вересня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.3 КК України і призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. На підставі ст.75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_6 від відбуття призначеного основного покарання, якщо він протягом 3-х (трьох) років не вчинить нового злочину.

На підставі ст.76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_12 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням.

Стягнуто з ОСОБА_6 витрати на проведення судових експертиз в сумі 5536,72 гривень в дохід держави.

Прийнято рішення щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно вироку районного суду, обвинувачений ОСОБА_6 21 липня 2017 року приблизно о 8 годині 10 хвилин, керуючи технічно справним вантажним автомобілем марки «IVECO -MAGIRUS», номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Шевченка в с.Іспас Вижницького району Чернівецької області , зі сторони с.Чорногузи в напрямку села Іспас. Наближаючись до нерегульованого перехрестя, безпосередньо перед яким розташований дорожній знак 2.1 « Дати дорогу», водій ОСОБА_6 , проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, неправильно застосував прийоми керування транспортним засобом, не здійснив повної зупинки транспортного засобу перед нерівнозначним перехрестям, а далі продовжив свій рух, при цьому виконуючи маневр лівого повороту з виїздом на вул. Іспаську, не надав перевагу у русі автомобілю марки «ВАЗ 2108», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_12 , який рухався по вищевказаній вулиці, в межах своєї смуги руху зі сторони с. Іспас в напрямку с. Чорногузи, де допустив зіткнення із останнім .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажирам автомобіля марки «ВАЗ 2108» д.н.з. НОМЕР_2 :

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 спричинено смерть, яка настала від геморагічного шоку, причиною якого послужила закрита тупа травма грудної клітки та черева з ушкодженням внутрішніх органів.

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 спричинено смерть, яка настала від геморагічного шоку, причиною розвитку якого послужила закрита тупа травма грудної клітки з ушкодженням внутрішніх органів.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, позицію обвинуваченого, його захисника та потерпілих, які заперечили проти задоволення апеляційних вимог та просили залишити без змін вирок районного суду, заслухавши учасників судового провадження у судових дебатах, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Суд першої інстанції розглядав кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КК України, а саме визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи, що фактичні обставини справи та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 учасниками кримінального провадження не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, у відповідності з вимогами ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.
Вирішуючи питання стосовно призначення виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого не знаходять свого підтвердження у ході апеляційного розгляду.
Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно п.3 ч.1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання
Ці обставини, на думку, колегії суддів, судом першої інстанції враховані повною мірою. Так, районний суд у вироку зазначив, що, хоча злочин, вчинений ОСОБА_6 , є тяжким, однак він був вчинений з необережності. Крім того, судом були досліджені та враховані дані про особу обвинуваченого, а саме: його молодий вік (1995 р.н.), стан здоров`я (т.1 а.с.155-157) те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягався (т.1 а.с.162), не перебуває на обліку у лікаря-нарколога (т.1 а.с.158), та у психіатра (т.1 а.с.159). Також враховано характеристику ОСОБА_6 з місця проживання, згідно якої останній з повагою ставиться до старших, користується повагою серед жителів села та друзів, не має шкідливих звичок, працелюбний, наполегливий у досягненні мети, поводить себе добре у сім`ї та побуті (т.1 а.с.164).
Обвинувачений ОСОБА_6 відшкодував потерпілим всю шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину. У судовому засіданні суду апеляційної інстанції неодноразово просив пробачення у потерпілих та зобов`язався у майбутньому надавати посильну фінансову допомогу.
Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційного суду просили суд не призначати ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, оскільки останній повністю відшкодував завдані моральні та матеріальні збитки, що підтверджується поданими письмовими запереченнями на апеляційну скаргу прокурора. Потерпілі вказували, що останній довів, що може виправитись, не відбуваючи покарання у виді позбавлення волі, оскільки обіцяв їм, що працюватиме та надаватиме фінансову допомогу в майбутньому. На їхню думку, позбавлення волі тільки погіршить становище ОСОБА_6 .
Крім того, вимоги апелянта про те, що суд першої інстанції ухвалив вирок із порушенням закону України про кримінальну відповідальність, не відповідає дійсності. Районним судом, у відповідності до ч.1 ст.65 КК України, призначено покарання у межах, установлених у санкції ч.3 ст.286 КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування потерпілим збитків, відсутність обтяжуючих обставин.
Вказані обставини, а також факт того, що ОСОБА_6 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, дозволили районному суду призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, із покладенням на нього відповідних зобов`язань, згідно ст.76 КК України. На думку колегії суддів, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових злочинів.

Тому колегія суддів апеляційного суду вважає, що особа обвинуваченого ОСОБА_6 не несе серйозної суспільної небезпеки та його виправлення можливе без ізоляції від суспільства. Своєю посткримінальною поведінкою, направленою на максимальне усунення наслідків злочину, а також своїми діями під час досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_6 довів, що став на шлях виправлення.

За таких обставин доводи апеляційної скарги прокурора не можуть бути підставою для призначення останньому покарання у виді позбавлення волі, оскільки судом першої інстанції при ухваленні вироку були враховані всі обставини вчиненого кримінального правопорушення. Суд першої інстанції дійшов вірного висновку і прийняв обґрунтоване рішення про застосування ст. 75 КК України та звільнив ОСОБА_6 від відбування покарання зі встановленням іспитового строку, поклавши на нього відповідні обов`язки, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Керуючись ч.2 ст.376, 404, 405, 406, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 17 вересня 2018 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3