Справа № 466/8968/18
УХВАЛА

іменем України

«17» грудня 2018 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, винесеного відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні малолітню дитину 2009 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у с т а н о в и в :

09 листопада 2018 року на розгляд Шевченківського районного суду м. Львова надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність із законодавством України вироку суду Російської Федерації, яким засуджений громадянин України ОСОБА_4 .

Відповідно до клопотання, 30 жовтня 2018 року наказом №3392/5 Міністерством юстиції України прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючись ст.606 КПК України, ст.3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 12 вересня 2018 року за №06-120238/18.

ОСОБА_4 засуджено вироком Щербинського районного суду м. Москви від 19 вересня 2017 року до покарання у вигляді 9 років 9 місяців позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого частиною третьою статті 30, частиною п`ятою статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, організованою групою, в особливо великому розмірі) КК Російської Федерації, що також є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.

ОСОБА_4 відбуває покарання у ФКУ «Виправна колонія № 5 УФСВП Росії по Івановській області»; кінець строку відбуття покарання 12 вересня 2026 року.

Останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог частини третьої статті 609 КПК України Міністерство юстиції України в разі прийняття рішення щодо прийняття громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для подальшого відбування покарання на території України звертається до суду з клопотанням про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України.

Відповідно до частини першої статті 610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України.

При визначенні строку покарання, який підлягатиме відбуванню у разі передачі ОСОБА_4 в Україну, Міністерство юстиції України просить суд враховувати вимоги частини першої статті 10 та частини першої статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року щодо максимального врахування покарання, визначеного вироком російського суду, з метою створення належних підстав для реалізації засудженим ОСОБА_4 права бути переданим в Україну як державу свого громадянства для подальшого відбування покарання.

При цьому, звертає увагу суду на те, що відповідно до судової практики Російської Федерації російський суд і Міністерство юстиції Російської Федерації відмовляються у передачі засуджених громадян в Україну у разі, якщо визначене в Україні покарання є меншим за визначене у вироку, вказуючи підставою для відмови ту обставину, що покарання, призначене вироком російського суду, є неспівмірним, яке засуджений зможе відбути в Україні у разі його передачі для подальшого відбування покарання.

З метою забезпечення виконання в Україні покарання, призначеного громадянину України російським судом, керуючись статтею 9 Конституції України, статтями 9 11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, статтями 606 -610 КПК України, просить клопотання задовольнити.

У судове засідання представник Міністерства юстиції України не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином. В зазначеному вище клопотанні просив суд розглянути справу без його участі.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення клопотання Міністерства юстиції України та приведення у відповідність із законодавством України вироку Щербинського районного суду м.Москви від 19 вересня 2017 року

Суд, заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вважає, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність із законодавством України вироку іноземного суду, винесеного відносно громадянина України ОСОБА_4 , підлягає задоволенню. Вважає необхідним привести вирок суду Російської Федерації у відповідність з законодавством України на підставі наступного.

30 жовтня 2018 року наказом №3392/5 Міністерством юстиції України прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючись ст.606 КПК України, ст.3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року та на підставі запиту Міністерства юстиції РФ від 18 серпня 2017 року за № 06-100504/17.

Оскільки ст.607 КПК України передбачено, що питання про передачу осіб, засуджених судами України до позбавлення волі, для відбування покарання в державах, громадянами яких вони є, вирішується Міністерством юстиції України та згідно ст.606 ч.4 КПК України у разі недотримання хоча б однієї з умов, передбачених частинами першою - третьою цієї статті, Міністерство юстиції України може відмовити у передачі або прийнятті засудженого, якщо інше не передбачено цим Кодексом або міжнародним договором України, право вивчати та перевіряти матеріали, необхідні для передачі засуджених осіб, надано Міністерству юстиції, йому ж надається і право відмовити у передачі або прийнятті засудженого.

Тому на підставі ст.610 КПК України під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

При розгляді питання про виконання покарання суд може одночасно вирішити питання про виконання вироку суду іноземної держави в частині цивільного позову і процесуальних витрат у разі наявності відповідного клопотання.

Розглядаючи клопотання про приведення вироку суду РФ, суд виходить із положень Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та норм Кримінального кодексу України.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний та території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 9 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна була приєднана на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік» встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку: а) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10; b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст.11 Конвенції.

Статтею 11 цієї Конвенції зазначено, що у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: а)повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом; с) повинен зараховувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

Виходячи з положень ст. 10 Конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 21 березня 1983 року, в разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку. Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироку для виконання. Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання,призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Крім того, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені у ст.606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст.610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При призначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у ч.4 ст. 610 КПК України. При цьому суд, як це зазначено у ч.3 ст.603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

Так, засуджений висловив бажання бути переведеним в Україну, для подальшого відбування покарання, що підтверджується його письмовою заявою від 12 липня 2018 року.

Згідно розпорядження від 24 квітня 2018 року про виконання вироку Щербинського районного суду м.Москви, вказаний вирок від 19 вересня 2017 року відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживавшого до засудження за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого за ч.3 ст.30, ч.5 ст.228-1 КК РФ до 9 років 9 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання в виправній колонії суворого режиму, вступив в законну силу 03 квітня 2018 року.

Згідно довідки про початок та кінець строку покарання від 12 липня 2018 року, початок строку засудженого ОСОБА_4 , 1985 року народження, 13 грудня 2016 року, кінець строку 12 серпня 2026 року.

Згідно довідки про відбуту та не відбуту частину покарання від 12 липня 2018 року, засуджений ОСОБА_4 , 1985 року народження, станом на 12 липня 2018 року з 9 років 9 місяців позбавлення волі, відбув 01 рік 07 місяців, не відбутий строк 08 років 02 місяці.

Згідно довідки медичної частини про стан здоров`я від 12 липня 2018 року, стан здоров`я ОСОБА_4 задовільний.

Згідно копії паспорту ОСОБА_4 , 1985 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішуючи питання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України суд враховує наступні положення законодавства України.

Визначаючи статтю закону України про кримінальну відповідальність, якою передбачена відповідальність за кримінальний злочин, вчинений засудженим, суд виходить з того, що ОСОБА_4 , як встановлено вироком Щербинського районного суду м.Москви від 19 вересня 2017 року засуджений до покарання у вигляді 9 років 9 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання в виправній колонії суворого режиму.

Санкція ст.30 ч.3 КК РФ передбачає, що замахом на вчинення злочину визнаються умисні дії (бездіяльність) особи, безпосередньо направлені на скоєння злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця по незалежним від цього особи обставинам.

Санкція ст.228.1 ч.5 КК РФ карається позбавленням волі на строк від 15 до 20 років з позбавленням права займати певні посади або займатись певною діяльністю на строк до 20 років або без такого та з штрафом в розмірі до одного мільйона рублів або в розмірі заробітної плати або іншого доходу засудженого за період до п`яти чи без такого або довічним позбавленням волі.

Відповідно до КК України дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.3 ст.15, ч.3 ст. 307 КК України, як замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинені організованою групою в особливо великих розмірах.

З метою забезпечення виконання в Україні покарання, призначеного громадянину України ОСОБА_4 судом Російської Федерації, керуючись ст.9 Конституції України, ст.ст.9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, ст.ст.606-610 КПК України, суд повинен розглянути клопотання з визначенням строку покарання для засудженого на території України з дотриманням тривалості призначеного таким вироком покарання, у разі якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України.

Санкцією ст. 307 ч.3 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

Згідно ч.3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього кодексу.

Таким чином, ОСОБА_4 слід вважати засудженим за ст.15 ч.3, ч.3 ст.307 КК України до 8 років позбавлення волі.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст.9-11 Конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 21 березня 1983 року, ст. ст. 602, 606, 609, 610 КПК України, суд,

у х в а л и в :

Привести у відповідність із законодавством України вирок Щербинського районного суду м.Москви Російської Федерації від 19 вересня 2017 року винесеного відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за ч.3 ст.30, ч.5 ст.228-1 КК Російської Федерації та призначеним покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років 9 місяців з відбуванням покарання в виправній колонії суворого режиму.

ОСОБА_4 , вважати засудженим за:

ст.15 ч.3, ст.307 ч.3 КК України та призначити йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 , відповідно до вироку Щербинського районного суду м.Москви Російської Федерації від 19 вересня 2017 року, рахувати з 13 грудня 2016 року.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, якщо її не скасовано, остання набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду, органом, що подав клопотання, особою щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором протягом семи діб з моменту її проголошення, а для осіб, які перебувають під вартою, - в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1