465/5577/18
1-кс/465/82/19
У Х В А Л А
судового засідання

09.01.2019 року м. Львів

Слідчий суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши матеріали клопотання слідчого Франківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 , що подане у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002726 від 13 вересня 2018 року про продовження дії запобіжного заходу - тримання під вартою

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Львова, грузину, громадянину України, тимчасово непрацюючому раніше судимому, останній раз 11 травня 2018 року Залізничним районним судом м. Львова за ч. 1 ст. 121 КК України до позбавлення волі строком на 5 (пять) років та звільненому від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку у вигляді трьох років, проживаючому та зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 .

котрий у даному кримінальному провадженні підозрювався у вичиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та на даний час підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України

Процесуальне керівництво на досудовому розслідуванні кримінального провадження здійснюється прокурором Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_5 .

Сторона захисту адвокат ОСОБА_6 .

04 січня 2019 року слідчий СВ Франківського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , як сторона у кримінальному провадженні № 0002726 від 13 вересня 2018 року, звернулася до слідчого судді Франківського районного суду м. Львова із клопотанням, котре погоджено з прокурором Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_5 про продовження дії запобіжного заходу - тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як такому, що підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 12.09.2018 року, близько 22:00 год., знаходячись в салоні автомобіля марки «Citroen С25» білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який був запаркованим по вул. В. Великого, 63 у м. Львові, під час конфлікту з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що виник між ними раптово з приводу відмови останнього повернути грошовий борг та мобільний телефон і супроводжувався бійкою, наніс кулаками три удари в печінку та по різних частинах тіла ОСОБА_7 , що спричинило тупу закриту травму живота, яка проявилась травматичним розривом капсули і паренхіми великої частки печінки, що спричинило до гострої внутрішньої крововтрати, обезкровлення організму, внаслідок чого настала смерть останнього.

Як зазначено у розглядуваному клопотанні, - у вчиненні кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_4 .

Згідно змісту клопотання, 14.09.2018 року , у відповідності до ст. ст. 40, 42, 276, 277, 278 КПК України ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, роз`яснено та вручено процесуальні права та обов`язки підозрюваного, а 27.12.2018 року йому повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, відповідно до якого ОСОБА_4 підозрюється в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, що призвело до смерті потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

У клопотанні зазначено, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 13.09.2018 року, - автомобіля марки «Сітроен С25» білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , де сталася дана подія; показаннями свідка ОСОБА_8 , протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_8 ; висновком судово медичного експерта та іншими матеріалами кримінального провадження.

13.11.2018 року згідно постанови керівника Львівської місцевої прокуратури № З старшого радника юстиції ОСОБА_9 , строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002726 від «13» вересня 2018 року про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. І ст. 115 КК України, продовжено до 3 (трьох) місяців.

26.12.2018 року, колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду, підозрюваному ОСОБА_10 продовжено строк тримання під вартою з 26 грудня 2018 року по 09 січня 2019 року включно.

29.12.2018 року Франківським ВП ГУНП у Львівській області завершено досудове розслідування та прийнято рішення про відкриття матеріалів сторонам у даному кримінальному провадженні.

З даного приводу підозрюваному ОСОБА_4 29.12.2018 було надіслано письмовий лист, в якому останнього повідомлялося про право ознайомитись з матеріалами досудового розслідування, аналогічне повідомлення 29.12.2018 скеровано захиснику ОСОБА_6 , Також 03.01.2019 підозрюваного ОСОБА_4 було доставлено із ЛСІ №19 до Франківського ВП ГУНП у Львівській області та запрошено захисника ОСОБА_6 . В приміщенні Франківського ВП, підозрюваний ОСОБА_4 повідомив, що вказаного повідомлення він не отримував, тому йому було вручено копію вказаного повідомлення, на якому він розписався про отримання повідомлення, а також вказав, що ознайомлюватись бажає після 09.01.2019 року.

Прокурор та слідчий уклопотанні зазначають, що на переконання органу досудового розслідування, вказані дії підозрюваного ОСОБА_4 спрямовані на затягування досудового розслідування без поважних на те причин.

При цьому слідчий та прокурор покликаються на ч. 10 ст. 290 КПК України, згідно якої, сторонам кримінального провадження, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надається достатній час для ознайомлення з матеріалами, до яких їм надано доступ. У разі зволікання при ознайомленні з матеріалами, до яких надано доступ, слідчий суддя за клопотанням сторони кримінального провадження з урахуванням обсягу, складності матеріалів та умов доступу до них зобов`язаний встановити строк для ознайомлення з матеріалами, після спливу якого сторона кримінального провадження або потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, вважаються такими, що реалізували своє право на доступ до матеріалів.

Як слідчий, так і прокурор вважають, що з огляду на вказане, виникла необхідність продовжити запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_4 .

Далі у своєму клопотанні прокурор та слідчий зазначають, що крім цього, продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 необхідне для виконання вимог ст. 291 КПК України щодо вручення обвинувального акту підозрюваному, скерування такого до суду, а також виконання судом вимог передбачених ст. 314 КПК України щодо призначення та проведення підготовчого судового засідання.

Стверджують, що на даний час у слідства є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, що повністю виправдовують продовження підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід - тримання під вартою.

Зокрема, вважають слідчий та прокурор, на даний час не зменшився ризик ОСОБА_4 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки, вироком Залізничного районного суду м. Львова від 11.05.2018 року ОСОБА_4 був засуджений за ч. І ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбуття покарання терміном 3 роки, підозрюється у вчиненні нового насильницького, особливо тяжкого злочину, за який, у випадку визнання його винним, буде засуджений до реальної міри покарання у виді позбавлення волі.

Слідчий та прокурор у клопотанні зазначають, що крім цього, уже реалізувався ризик того, що ОСОБА_4 перебуваючи на волі продовжить вчиняти кримінальні правопорушення, оскільки Залізничним ВП ГУНП у Львівській області зареєстровано кримінальне провадження №0004204 від 20.11.2018 року за ч. І ст. 129 КК України за письмовою заявою ОСОБА_11 , в якій просить притягнути того до кримінальної відповідальності оскільки ОСОБА_4 19.11.2018 року, близько 21 год. 00 хв., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 погрожував їй фізичною розправою та вбивством. У даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 , 07.12.2018, у порядку, передбаченому ст.ст. 276, 277, 278 КПК України, повідомлено про підозру y вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст.129 КК України.

Також зазначають, що Пустомитівським ВП ГУНП у Львівській області зареєстровано кримінальне провадження № 0002150 від 25.12.2018 року. У даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 , 26.12.2018, у порядку, передбаченому ст.ст. 276, 277, 278 КГІК України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. І та 2 ст. 185 КК України.

Вважають, що застосування запобіжного заходу у вигляді застави до підозрюваного ОСОБА_4 є неможливим, оскільки останній відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПK України вчинив кримінальне правопорушення із застосуванням насильства.

Застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є недостатнім, оскільки останній вироком Залізничного районного суду м. Львова від 11.05.2018 року засуджений за ч. І ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та у відповідності до ст.75 КК України, звільнений від відбуття покарання терміном З роки. Зазначене свідчить, що підозрюваний і надалі може продовжити свою злочинну діяльність, адже попередньо не виконав покладений на нього судом обов`язок передбачений ст. 76 (75) КК України. ОСОБА_4 , будучи схильним до скоєння насильницьких злочинів, перебуваючи на волі може вплинути на свідків кримінального провадження, оскільки останньому такі відомі та відоме їх місце проживання.

Отже, вважають слідчий та прокурор, ризики, передбачені ст.177 КПК України, не змінились та продовжують існувати, а тому немає підстав обирати ОСОБА_4 іншу міру запобіжного заходу окрім, як тримання під вартою.

Цитуючи п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, згідно якого запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 3 роки, слідчий та прокурор вважають, що у даному випадку ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання від 7 до 10 років позбавлення волі.

У своєму клопотанні слідчий та прокурор також покликаються на ч. 3 ст. 219 КПК України, відповідно до якої, строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею.

Резюмуючи зміст клопотання, слідчий та прокуро стверджують, що викладені вище обставини повністю виправдовують продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , а тому для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, виконання вимог ст.ст. 290, 291, 314 КПК України, процесуальних рішень у кримінальному провадженні та для забезпечення його явки до суду, слідчий та прокурор вважають за необхідне продовжити підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на термін 20 днів.

В судовому засідання слідчий ОСОБА_3 та прокурор ОСОБА_5 клопотання підтримали, навели ті ж докази обґрунтованої підозри і ризики, що зазначені у клопотанні. Крім цього, слідчий стверджує, що досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено, а прокурор вважає, що таке продовжується, оскільки з урахуванням вимог ст. 284 КПК України, обвинувальний акт до суду не скеровано. Зазначають, що підозрюваний та його захисник зволікають правом ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, що впливає на можливість перейти до складання обвинувального акта та направлення справи до суду. Застосування іншого запобіжного заходу у тому числі й застосування застави не може застосовуватися, з метою виконання вимог ст.ст. 290, 291, 314 КПК України. Просять задовольнити клопотання.

Захисник та підозрюваний в судовому засіданні клопотання заперечили. Просять відмовити у задоволенні клопотання. При цьому, адвокат просить суд звернути увагу, що дане клопотання не відповідає вимогам кримінально процесуального законодавства, до нього не долучено докази обгрунтованої підозри та кваліфікації дій його підзахисного у вчиненні інкримінованого злочину за ч. 2 ст. 121 КК України, не долучено жодного доказу чи доводів тих обставин, які не були враховані Львівським апеляційним судом при постановленні ухвали від 26 грудня 2018 року, де прокурор просив продовжити строк до 09 січня 2019 року, тобто в межах строку досудового розслідування. Натомість у даному судовому засіданні прокурор вважає, що досудове розслідування триває й надалі. Покликання сторони досудового розслідування на протокол огляду автомобіля, як на доказ вини його підзахисного, є недоречним. Стверджує, що ні його підзахисний, ні він сам не уникають обов`язку ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, проте ті умови які пропонує орган досудового розслідування та прокурор, є не прийнятні та суперечать вимогам процесуального законодавства порушуючи їх право, відповідно до якого забороняється обмежувати сторін в часі на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, якщо відсутні підтвердження зволікання.

Розглянувши клопотання, дослідивши його зміст та подані до нього копії матеріалів кримінального провадження, як обґрунтування та підстави його задоволення, заслухавши доводи прокурора, який разом із слідчим стверджують, що клопотання відповідає вимогам процесуального законодавства, а строк тримання під вартою слід продовжити на 20 днів з метою виконання вимог ст.ст. 290, 291, 314 КПК України та запобіганню вчинення підозрюваним інших кримінальних правопорушень, приходжу до переконання, що клопотання не відповідає вимогам ст. 184 КПК України і зокрема: п.п.1-4,6 ч.1 та ч. 2 вказаної норми закону, а також п.1, п.2,п.3 ч. 3 ст. 184 КПК України, а відтак і ст. 197 вказаного закону, відповідно до якої, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Встановлено, що за матеріалами кримінального провадження № 0002726 від 13 вересня 2018 року, 14.09.2018 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

21.09.2018 року слідчим суддею Франківського районного суду м. Львова відносно підозрюваного ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку, передбаченого ч. 1 ст. 197 КПК України.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26.09.2018 року задоволено апеляційну скаргу прокурора, ухвалу слідчого судді скасовано та постановлено нову ухвалу, якою обрано запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 16.00 год. 19.11.2018 року включно.

14 листопада 2018 року у кримінальному провадженні закінчувався двохмісячний строк досудового розслідування.

13.11.2018 року, згідно постанови керівника Львівської місцевої прокуратури № 3 старшого радника юстиції ОСОБА_9 , строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002726 від «13» вересня 2018 року про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, продовжено до 3 (трьох) місяців, при цьому, без зазначення конкретної дати дії постанови..

Відповідно до ухвали слідчого судді від 19 листопада 2018 року, відмовлено у продовженні строку тримання під вартою підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КПК України ОСОБА_4 .. Підстави такого рішення викладені в ухвалі.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, прокурор ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу до Апеляційного суду Львівської області, якого на той час уже не існувало, та яка станом на 04 грудня 2018 року, ще не була розглянута Львівського апеляційним судом.

Відповідно до постанови слідчого від 30 листопада 2018 року, досудове розслідування у кримінальному провадженні зупинено та оголошено розшук ОСОБА_4 .. Досудове розслідування відновлено постановою слідчого від 26 грудня 2018 року.

Незважаючи на оголошений розшук, 04 грудня 2018 року слідчий та прокурор у цьому ж кримінальному провадженні подали клопотання слідчому судді від 30 листопада 2018 року про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу тримання під вартою.
Одночасно прокурором і слідчим подано клопотання про дозвіл на затримання підозрюваного з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу.
Як слідчий суддя визнаю сатисфакцією, що дані два клопотання подані в супереч вимогам КПК України, оскільки апеляційним судом розглядалася апеляційна скарга прокурора на ухвалу слідчого судді про відмову у продовженні строку тримання під вартою, а крім того, апеляційним судом було ухвалено постанову про привід ОСОБА_4 в судове засідання, що здійснювалося апеляційним судом з розгляду апеляційної скарги та вказаного клопотання.
Більш того, в ході судового розгляду клопотань від 30 листопада 2018 року прокурор ОСОБА_5 , продовжуючи зловживати своїми процесуальними правами подав дві заяви про відвід слідчого судді ОСОБА_1 від їх розгляду. Заяви прокурора про відвід слідчого судді ОСОБА_1 відхилено відповідно до ухвал іншого судді від 17.12.2018 року та від 18.12.2018 року.
У подальший розвиток процесуальних дій, за наслідками розгляду апеляційної скарги прокурора, ухвалою Львівського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року ухвалу слідчого судді скасовано та постановлено нову ухвалу, якою апеляцію і клопотання задоволено та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_4 з 26 грудня 2018 року по 09 січня 2019 року, тобто з урахуванням вимог ст. 197 КПК України.

27.12.2018 року повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, відповідно до якого ОСОБА_4 підозрюється в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, що призвело до смерті потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Отже як органом досудового розслідування, так і прокурором, ОСОБА_4 з 14 вересня 2018 року по 27 грудня 2018 року, тобто понад три місяці як процесуально, так і публічно через засоби масової інформації оголошувався підозрюваним у вчиненні умисного вбивства, хоча з 23 жовтня ( висновок експерта ) було очевидним, що підозра у вчиненні ОСОБА_4 умисного вбивства є необґрунтованою, що й було зазначено слідчим суддею в ухвалі від 19 листопада 2018 року про відмову у продовженні строку тримання під вартою.

28 грудня 2018 року слідчим ОСОБА_12 через канцелярію суду першої інстанції подано заяву про залишення клопотань від 30 листопада 2018 року без розгляду, оскільки, як зазначив слідчий, ОСОБА_4 обрано запобіжний захід апеляційним судом.
Ухвалою слідчого судді від 28 грудня 2018 року, вказані клопотання залишено без задоволення, з підстав їх невідповідності вимогам процесуального законодавства.

Як повідомив в судовому засіданні адвокат, запобіжний захід саме на вказаний період апеляційним судом було застосовано за клопотанням прокурора ОСОБА_5 , з чим останній погодився.

Проте, 04 січня 2019 року, слідчий та прокурор у вказаному кримінальному провадженні, подали слідчому судді клопотання про обмеження строку для підозрюваному та його захисника для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та розглядуване клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваному строком на 20 днів.

Відповідно до ухвали слідчого судді від 09 січня 2019 року, відмовлено у задоволенні клопотання про обмеження в строку на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, у зв`язку з його безпідставністю. Підстави такого рішення викладені в ухвалі.

В судовому засіданні прокурор не зміг пояснити, чому в апеляційному суді не просив продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 до 20 чи більше днів, як не зміг пояснити чому на даний час, просить продовжити строк тримання під вартою на 20 днів.

Разом з тим, прокурор в судовому засіданні стверджує, що до закінчення строку досудового розслідування залишилося 11 днів, і оскільки з 29 грудня 2018 року відбулося відкриття матеріалів кримінального провадження, то на його думку, з 29 грудня 2018 року строк досудового розслідування який залишився не включається у строки передбачені ч.3ст. 219 КПК України.

Приймаючи рішення про відмову у продовженні строку тримання з підстав невідповідності клопотання процесуальним вимогам, виходжу з наступного.

Відповідно до ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Суд відхиляє твердження прокурора про те, що з 29 грудня 2018 року відбулося відкриття матеріалів кримінального провадження, а тому з даного часу строк досудового розслідування, який залишився, не включається у строки передбачені ч. 3ст. 219 КПК України, оскільки таке сприйняття прокурором норми закону не відповідає фактичному.

Так, відповідно до вказаної норми закону, не включається строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження, а не їх відкриття.

Відповідно до ч. 9 ст. 290 КПК України, сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів. З аналізу вказаної норми закону також випливає, що наданню для ознайомлення також підлягають докази.

Як вбачається із досліджених в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження, що надані слідчим у трьох томах, такі не підготовлені для надання їх на ознайомлення сторонам, а крім того ні прокурором, ні слідчим в судовому засіданні не доведено, що ними отримано від учасників кримінального провадження письмові підтвердження про надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.

Згідно повідомлення про завершення досудового розслідування та відкриття сторонам матеріалів кримінального провадження від 29 грудня 2018 року, на які покликаються слідчий з прокурором, адвокату та підозрюваному повідомлено про відкриття матеріалів та роз`яснено право на ознайомлення, але аж ніяк не зафіксовано факт надання таких матеріалів з їх переліком, як цього вимагають процесуальні норми закону, у тому числі й надання доказів на які є покликання в оголошеній підозрі, а саме тих речових доказів, що зазначені у протоколі огляду місця події від 13.09. 2018 року, і зокрема автомобіля марки «Citroen С25» білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який запаркований по вул. В. Великого, 63 у м. Львові.

Крім цього, діючий КПК унеможливлює продовження строку тримання під вартою
під час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 219 КПК України, строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, не включається у строк досудового розслідування, при цьому не внесені зміни у ст. 197 КПК, яка відповідає за строк дії ухвали про тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою.

Отже, продовження слідчим суддею строку тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, вочевидь повністю узгоджується з вимогами, визначеними ч. 1 та ч. 3 ст. 197 КПК України, де вказано, що строк тримання під вартою обмежується строком досудового розслідування і виключень з цього не має.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 219 КПК України, строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею, а тому врахування його в строк досудового розслідування обов`язково призведе до невиправданого та незаконного тримання підозрюваного під вартою, що є неприпустимим. Таким чином, період тримання підозрюваного під вартою протягом часу ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження поза межами встановлених строків досудового розслідування, не відповідає вимогам пункту 1 статті 5 Конвенції.
У п. 30 рішення ЄСПЛ від 09 жовтня 2014 року у справі "Чанєв проти України" зазначено, - «щодо цього питання Суд із занепокоєнням зазначає, що новий Кримінальний процесуальний кодекс України, на відміну від звіту Уряду Комітетові міністрів (див. пункт 19), чітко та точно не врегульовує питання щодо тримання особи під вартою у період після закінчення досудового розслідування та до початку судового розгляду…..»
Щодо вжиття заходів загального характеру, зумовлених порушенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які встановлені у рішенні Європейського суду з прав людини від 09 жовтня 2014 року у справі "Чанєв проти України" звертає увагу також Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі № 9-3167/ 0/4-16 від 30.12.2016 року де акцентує увагу на те, що
запобіжний захід, обраний або продовжений слідчим суддею на стадії досудового розслідування, може бути продовжений, змінений лише у підготовчому судовому засіданні.

В супереч позиції прокурора щодо факту завершення досудового розслідування, слідчий в судовому засіданні повідомила, що досудове розслідування у кримінальному провадженні відповідно до ст. 290 КПК України завершено і лише не ознайомлення підозрюваного і адвоката з матеріалами досудового розслідування, унеможливлює складання і вручення обвинувального акта та направлення його до суду. Як вбачається із наданого в судовому засіданні витягу з ЄРДР відомості які зазначені в ньому органом досудового розслідування, у тому числі й щодо зупинення та відновлення провадження, повідомлення про підозру та її зміну, завершення досудового розслідування, не відповідають вимогам « Положення про порядок ведення ЄРДР» затвердженого наказом ГПУ від 06.04.2016 року № 139 із подальшими змінами.

Без надання слідчому судді зазначеного процесуального документа, не можливо дійти обґрунтованого висновку про те , чи закінчено досудове розслідування, чи воно ще триває, що має суттєве значення і без чого не можливо вирішити питання про правомірність розгляду клопотання, оскільки продовження строку тримання під вартою можливим лише в межах строку досудового розслідування, що чітко передбачено ч. 3 ст. 197 КПК України.

Про неможливість дійти обґрунтованого висновку щодо стадії кримінального провадження підтверджується також різними поглядами слідчого та прокурора в судовому засіданні, де один вважає, що досудове розслідування завершено, а другий, що ще продовжується.
З огляду на вказане та з урахуванням решти обставин встановлених в судовому засіданні, приходжу до висновку, що викладені слідчим та прокурором обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про продовження строку тримання під вартою неможливість ознайомлення підозрюваного і адвоката з матеріалами досудового розслідування, тобто для виконання вимог ст.ст. 290, 291, 314 КПК України, вважаю не достатньо належною причиною для продовження строку тримання під вартою, та вважаю що неналежне проведення групою слідчих та групою прокурорів необхідних слідчих дій для повного та своєчасного проведення розслідування кримінального провадження, не може компенсуватися порушенням прав підозрюваного і використано як привід для продовження строку тримання під вартою.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 23 листопада 2017 року у справі № 1-28/2017 зазначив:

Частина друга статті 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначені в законі (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011). Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина.
Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права (абзац третій підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016).
Згідно з частиною першою статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до частини першої статті 124 Основного Закону України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.
З огляду на викладене та зважаючи на положення частини другої статті 29 Конституції України, Конституційний Суд України вважає, що слід визначити такі обов`язкові вимоги до правомірного арешту або тримання під вартою: по-перше, арешт чи тримання під вартою має здійснюватися виключно на підставі належним чином вмотивованого рішення суду; по-друге, підстави та порядок застосування цих запобіжних заходів мають бути визначені в законі та повинні відповідати конституційним гарантіям справедливої судової процедури та принципу верховенства права.
Оскільки метою статті 29 Конституції України є недопущення свавільного обмеження (позбавлення) свободи чи особистої недоторканності особи, то дотримання зазначених вимог є обов`язковим.
Про фундаментальність права на свободу та особисту недоторканність свідчить також факт його закріплення у більшості міжнародних правових актів. Зокрема, у Загальній декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання (стаття 9), у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року вказано, що ніхто не повинен бути позбавлений волі інакше, як на підставах і відповідно до такої процедури, які встановлені законом (пункт 1 статті 9).
Право на свободу та особисту недоторканність, як і будь-яке інше право, потребує захисту від свавільного обмеження, для чого вимагається періодичний судовий контроль за обмеженням чи позбавленням свободи та особистої недоторканності, що має здійснюватися у визначені законом часові інтервали.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 390 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого Франківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 погодженого із прокурором Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_5 про продовження міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з невідповідністю такого вимогам процесуального законодавства.

Копію даної ухвали негайно вручити підозрюваному ОСОБА_4 .

Контроль за виконанням ухвали слідчого судді покласти на слідчого та прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на ухвалу подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_13