Справа № 465/287/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/28/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру, ОСОБА_7

та її захисника адвоката ОСОБА_8 ,

представника КЗ ЛОР «ЛОКПЛ» ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу прокурора Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_10 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 3 грудня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 3 грудня 2018 року ОСОБА_7 , 1955 року народження, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , змінено застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричну лікарню із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

На ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 3 грудня 2018 року прокурор Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви заступника головного лікаря з експертизи Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» на предмет зміни застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити та продовжити ОСОБА_7 застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Зазначає, що із встановлених обставин не вбачається, що внаслідок здійсненого лікування у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом стан здоров`я ОСОБА_7 настільки змінився, що остання не становитиме суспільної небезпеки для себе і оточуючих, а зміна заходів медичного характеру зможе запобігти вчинення нею нових суспільно-небезпечних діянь, враховуючи хронічний характер та тяжкість її захворювання, а також можливості та ефективності подальшого лікування останньої в умовах заперечення необхідності такого лікування самою ОСОБА_7 .
При вирішенні питання щодо зміни примусових заходів медичного характеру суд зобов`язаний виходити як з психічного стану, так і з характеру вчиненого особою суспільно небезпечного діяння та обставин вчинення такого діяння.
В ході судового розгляду заяви на предмет зміни примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 встановлено, що остання страждає параноїчною шизофренією з вираженим змішаним типом дефекту та перебуває на примусовому лікуванні зі звичайним наглядом з 10.03.2017 року у КЗ ЛОР «ЛОКПЛ» з приводу зазначеного захворювання.
Судом першої інстанції при розгляді заяви КЗ ЛОР «ЛОКПЛ» не враховано характеру та тяжкості захворювання особи, тяжкості вчиненого нею діяння, обставин, при яких таке діяння було вчинено та ступеня небезпечності хворої для себе або інших осіб, адже ОСОБА_7 вчинила тяжке суспільно небезпечне діяння безпосередньо пов`язане з посяганням на життя іншої особи та і надалі страждає хронічним психічним захворюванням, чим може становити загрозу як для оточуючих, так і для себе.
Хвороба ОСОБА_7 носить хронічний характер, а не є тимчасовим розладом психічної діяльності, при цьому стан ремісії це лише тимчасове ослаблення проявів хвороби чи тимчасове зникнення її ознак (симптомів), що не свідчить про їх повне зникнення чи видужання особи.
Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного, ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 , представника КЗ ЛОР «ЛОКПЛ» ОСОБА_9 , на заперечення доводів апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 514 КПК України зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.

Згідно з ч.1 ст. 95 КК України, ч.3 ст. 514 КПК України, ч.3 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» зміна застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обгрунтовує необхідність зміни застосування таких примусових заходів.

Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 8.06.2011 року ОСОБА_7 госпіталізована у ДЗ «УПЛСН МОЗ України». З 28.11.2012 року по 9.03.2017 рік перебувала на лікуванні.

Згідно ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.02.2017 року ОСОБА_7 змінено застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

З 10.03.2017 року ОСОБА_7 перебуває на лікуванні у КЗ ЛОР ЛОКПЛ по теперішній час.

4 жовтня 2018 року до Франківського районного суду м. Львова з заявою про зміну виду примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричну лікарню зі звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_7 , звернувся заступник головного лікаря з експертизи КЗ ЛОР «ЛОКПЛ» ОСОБА_11 , і до заяви долучено висновок комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру № 65 від 2.10.2018 року.

Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, № 65 від 2.10.2018 року, ОСОБА_7 на момент огляду страждає параноїчною шизофренією з вираженим змішаним типом дефекту, стан дефекту. За своїм психічним станом застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом не потребує. А тому, рекомендовано надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Такий висновок зроблено, зважаючи на те, що за час перебування у відділенні поведінка ОСОБА_7 стала зовні впорядкованою, на запитання відповідає охоче, повно. Режиму не порушує, чиста, охайна, вночі спить. Слідкує за прийомом ліків, цікавиться своїм здоров`ям. З сусідами по палаті контакт живий, цікавиться оточуючим. Часто запитує про виписку. Скучає за сином. Заперечує продуктивну симптоматику. Плани на майбутнє носять реальний характер. Агресивних та аутоагресивних тенденцій не виявляється. Конфліктних ситуацій не створює. Маячних та суїцидальних думок не висловлює. В порівнянні з минулим більш активна, намагається ділитися своїми переживаннями. Зацікавлена в співчутті та емоційній підтримці, які і сама намагається дати оточуючим. Мислення символічне, з елементами резонерства. Погоджується з протиправністю скоєного. Критика формальна. Настрій стабільний. На даний час період ремісії.

Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зміну ОСОБА_7 застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, оскільки внаслідок змін у стані здоров`я ОСОБА_7 немає необхідності в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.

Доводи апеляційної скарги про те, що при вирішенні питання щодо зміни примусових заходів медичного характеру судом не враховано характеру та тяжкості захворювання ОСОБА_7 , тяжкості вчиненого нею діяння, обставин, при яких таке діяння було вчинено та ступеня небезпечності хворої для себе або інших осіб, колегія суддів вважає безпідставними і до уваги не бере, оскільки відповідно до ст. 94 КК України характер і тяжкість захворювання з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворої для себе або інших осіб були враховані при застосуванні до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Покликання прокурора про те, що у висновку комісії лікарів-психіатрів № 65 стосовно ОСОБА_7 зазначено про усвідомлення останньою необхідності продовження лікування, готовності приймати таке після виписки, однак в судовому засіданні ОСОБА_7 зазначила, що вона вилікувалася, що, на думку прокурора, ставить під сумнів те, що ОСОБА_7 усвідомлює наявність в неї психічного захворювання, яке потребує обов`язкового лікування, а також те, що остання добросовісно прийматиме в подальшому підтримуюче лікування, яке є необхідним для уникнення імовірного стану загострення психічного захворювання, то таке, на переконання колегії суддів, не є істотним порушенням кримінального процесуального закону, оскільки не вплинуло на правильність та обгрунтованість висновків суду, відтак не може слугувати підставою для зміни чи скасування рішення.

Апеляційна скарга прокурора не містить правових підстав для скасування судового рішення.

З огляду на викладене колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора необгрунтованою. Ухвала суду першої інстанції є законною, обгрунтованою, вмотивованою й підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419, 514 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 3 грудня 2018 року про зміну застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 у вигляді госпіталізації в психіатричну лікарню із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_10 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4