УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 120 131 101 000 9008 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України про арешт майна,

ВСТАНОВИВ :
Прокурор Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанняму кримінальному провадженні № 009008 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 .

На обгрунтування клопотання прокурором зазначено, що СВ УП ГУНП у Шевченківському районі м. Києва здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 009008 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, процесуальне керівництво якого здійснюється Київською місцевою прокуратурою №10.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 будучи керівником ТОВ «Торговий дім Італія», усвідомлюючи, що останнє не має у штаті відповідних працівників і фактично не буде поставляти італійський мармур та здійснювати монтаж, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний план, щоб увійти у довірливі стосунки ОСОБА_6 та приховати справжній характер своїх дій, спрямованих на заволодіння чужим майном, виготовив договір №30/03-11 від 30.03.2011 про здійснення поставки та монтажу виробів з каменю (італійського мармуру) та ряд додатків до нього, згідно з якими ТОВ "Торговий дім Італія" нібито мало поставити мармурові вироби на будівництво та змонтувати їх будинок АДРЕСА_2 . У вказаний спосіб ОСОБА_5 завуалював свої шахрайські наміри, надавши вказаним взаємовідносинам формальний вигляд цивільно-правових. У подальшому ОСОБА_5 упродовж 2011-2012 років заволодів коштами ОСОБА_6 на суму близько 189 тис. євро під виглядом необхідності закупівлі мармурових виробів та близько 577 тис. гри. ніби то для їх монтажу на будинку.

16.08.2018 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

З метою конфіскації майна, як можливого виду покарання, слідчий просив накласти арешт на майно яке належить ОСОБА_7 , а саме: АДРЕСА_1 .

Також прокурор просив розглянути клопотання без повідомлення власника майна з метою забезпечення арешту майна.
В судовому засіданні прокурор підтримав доводи клопотання, просив клопотання задовольнити з підстав наведених у ньому.

Слідчий суддя, заслухавши доводи прокурора, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного.
Так, статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Так, встановлено, що у провадженні СВ УП ГУНП у Шевченківському районі м. Києва знаходится кримінальне провадження № 009008 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

В межах даного кримінального провадження прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_7 , а саме: АДРЕСА_1 .

Обгрунтовуючи підстави для накладення арешту слідчий вказує, можливість конфіскації майна як виду покарання.

Як вбачається з матеріалів клопотання, прокурор просить арештувати майно, що належить ОСОБА_4 , а саме квартиру АДРЕСА_1 .

При цьому в ЄРДР внесені дані за ознаками вчинення злочину за ч.4 ст.190 КК України відносно керівника ТОВ «Торговий дім Італія» ОСОБА_5 .
Будь-яких даних щодо причетності до вказаного злочину власника майна на яке прокурор просить накласти арешт, а саме ОСОБА_5 матеріали клопотання не містять.
Крім того, у матеріалах клопотання відсутні дані щодо спільного сумісного права власності ОСОБА_5 на майно, що належить арештувати.
Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в рамках якого подано дане клопотання, а також необґрунтованість застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження як арешт мана, слідчий суддя не знаходить правових підстав для задоволення вказаного клопотання.
Крім того, прокурором не доведено існування реальних ризику використання або приховання вказаного майна.
Керуючись вимогами ст. 131, 132, 167, 168, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 про арешт майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 .

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.
Повний текст ухвали виготовлений 24.12.2018.

Слідчий суддя: