Дата документу 08.11.2018 Справа № 336/8439/15-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/521/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 336/8439/15-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.4 ст.187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002266, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката захисника ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 січня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Потсдам Німеччини, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України та призначено покарання у вигляді 12 років позбавлення волі з конфіскацію всього належного майна.
Визнано невинуватим та виправдано ОСОБА_7 по обвинуваченню у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 п.6 ч.2 ст.115 та ч.2 ст.289 КК України у зв`язку з недоведеністю його винуватості.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишено до набрання вироком законної сили.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислюється з 28 травня 2015 р.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано обвинуваченому ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 28.05.2015 року по 21 червня 2017 р., з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 матеріальну шкоду солідарно 24474,72 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 суму моральної шкоди в розмірі 300000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 суму моральної шкоди в розмірі 300000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 суму моральної шкоди в розмірі 300000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 5701,01 грн.
Вирішена доля речових доказів в порядку ст.100 КПК України.

Згідно зі змістом вироку, 28 травня 2015 р. приблизно о 17 годині 25 хвилин, ОСОБА_7 , а також особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, перебуваючи у якості пасажирів в салоні автомобіля таксі марки «ГАЗ-31105», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_14 , знаходячись на перехресті вул. Академіка Грекова та вул. Загорської поблизу селища Будівників у м. Запоріжжі, на автодорозі, що прямує у бік Леваневського кладовища у м. Запоріжжі, будучи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном - майном водія ОСОБА_14 , а саме грошима та іншими матеріальними цінностями, діючи за попередньою змовою між собою, застосовуючи насилля, небезпечне для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, діючи з корисливих мотивів, реалізуючи свій спільний злочинний намір, за невстановлених обставин нанесли наявним у них при собі ножем ОСОБА_14 один удар в область грудної клітини з права, спричинивши потерпілому, згідно з висновком експерта Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи № 2308 від 12.07.2015 р.: одиночне сліпе проникаюче поранення правої передньої поверхні грудної клітини з пошкодженням правої легені, діафрагми та печінки, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого у момент заподіяння.
Продовжуючи свої дії, направлені на заволодіння майном ОСОБА_14 , 28 травня 2015 р. о 17.30 год., ОСОБА_7 та особа, відносно якої матеріали досудового розслідування виділені в окреме провадження, вийшли з салону автомобіля марки «ГАЗ-31105» та відкривши двері водія витягнули ОСОБА_14 з салону автомобіля на проїжджу частину і повалили його на асфальтне покриття автодороги.
Скориставшись нагодою, потерпілий ОСОБА_14 піднявся з асфальтного покриття та побіг автодорогою, що веде від перехрестя вул. Академіка Грекова та вул. Загорської до селища Будівників у місті Запоріжжі.
У подальшому ОСОБА_7 та особа, відносно якої матеріали досудового розслідування виділені в окреме провадження, реалізовуючи свій єдиний злочинний намір, направлений на заволодіння майном ОСОБА_14 , разом наздогнали потерпілого, який намагався втекти автодорогою, що веде у селище Будівників у м. Запоріжжі, де на узбіччі проїжджої частини автодороги, що прямує від перехрестя вул. Академіка Грекова та вул. Загорської до селища Будівників у місті Запоріжжі, ОСОБА_7 повалив ОСОБА_14 на землю. Після чого ОСОБА_7 , і особа, відносно якої матеріали досудового розслідування виділені в окреме провадження, разом нанесли множинні удари кулаками рук та взутими ногами в область тулуба і нижніх кінцівок ОСОБА_14 , спричинивши йому згідно з висновком експерта Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи № 2308 від 12.07.2015: садну в області правого надколінника і правої гомілки, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Після цього особа, відносно якої матеріали досудового розслідування виділені в окреме провадження, втекла з місця вчинення кримінального правопорушення (злочину), а ОСОБА_7 був затриманий в автомобілі марки «ГАЗ-31105», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Крім того органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні закінченого замаху на вбивство з корисливих мотивів і незаконне заволодіння транспортним засобом. Останньому інкримінувалося те, що безпосередньо після вчинення розбійного нападу на ОСОБА_14 у обвинуваченого 28.05.2015 приблизно о 17.30 год., з метою заволодіння майном ОСОБА_14 , у тому числі автомобілем марки "ГАЗ-31105", реєстраційний номер НОМЕР_1 , на перехресті вулиць Академіка Грекова та Загорської, на автодорозі, що прямує до селища Будівників у місті Запоріжжі, раптово виник умисел на вбивство ОСОБА_14 , тобто з корисливих мотивів, вирішив вбити потерпілого за допомогою наявного у нього при собі ножа.

28.05.2015 о 17.30 год., одразу після того, як ОСОБА_7 наздогнав потерпілого ОСОБА_14 , який скориставшись нагодою намагався втекти автодорогою, що веде у селище Будівників у м. Запоріжжі та спричинив ОСОБА_14 , легкі тілесні ушкодження, у подальшому, знаходячись на узбіччі проїжджої частини автодороги, що прямує від перехрестя вул. Академіка Грекова та вул. Загорської до селища Будівників у місті Запоріжжі, він, ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний намір направлений на заволодіння майном ОСОБА_14 , керуючись раптово виниклим умислом на умисне вбивство потерпілого з корисливих мотивів, наявним у нього ножем завдав один удар в життєво важливий орган - в область грудної клітини зліва та один удар ножем в ліве стегно, спричинивши потерпілому згідно з висновком експерта Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи №2308 від 12.07.2015 р.: одиночне сліпе проникаюче колото-різане поранення лівої передньої поверхні грудної клітини з пошкодженням лівої легені, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого у момент заподіяння; поверхневе сліпе колото-різане поранення лівого стегна, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Тим самим, ОСОБА_7 вчинив всі необхідні умисні дії, які вважав за потрібні для вбивства потерпілого ОСОБА_14 , після чого потерпілого своєчасно було госпіталізовано до КУ "МКЛЕ та ШМД" у м. Запоріжжі, де внаслідок надання йому швидкої медичної допомоги він залишився живим.

Після цього ОСОБА_7 прослідував на перехрестя вулиць Академіка Грекова та Загорської поблизу селища Будівників в м. Запоріжжі, де з салону автомобіля "ГАЗ-31105" заволодів грошовими коштами потерпілого у сумі 300 гривень і мобільним телефоном "Нокіа" моделі Х2-02 вартість якого, згідно з висновком судової товарознавчої експертизи №2420 від 02.11.2015 р., складає 406,95 грн., а також незаконно заволодів автомобілем марки "ГАЗ- 31105", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований та належить ОСОБА_14 вартість якого, згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи №278/15 від 02.11.2015 р. складає 84306,18 грн., а всього заволодів майном потерпілого на загальну суму 85013,13 грн.

За вказаним епізодами обвинувачення ОСОБА_7 було виправдано за недоведеністю, що це кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не оспорюючи правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 та доведеність його вини, вважає, що покарання, визначене судом першої інстанції у виді 12 років позбавлення волі, не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та собі обвинуваченого, внаслідок суворості. Апелянт вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання недостатньо враховано, що обвинувачений раніше не судимий, частково відшкодував завдані збитки, що визнано судом, як обставину, що пом`якшує покарання, а також позитивні характеристики обвинуваченого за місцем проживання. Також апелянт посилається на ту обставину, що судом необґрунтовано враховано при призначенні покарання суб`єктивне ставлення обвинуваченого до вчиненого ним злочину. Крім того, адвокат ОСОБА_8 не заперечуючи проти задоволення позовних вимог потерпілих в частині відшкодування матеріальних збитків, вважає, що рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди постановлено незаконно. Під час задоволення цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди, судом першої інстанції не враховано те, що злочин був вчинений обвинуваченим у співучасті з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, не враховано судом і матеріального становища обвинуваченого, а також інші обставини, які повинні бути враховані.

На підставі викладеного, адвокат ОСОБА_8 просить змінити вирок суду першої інстанції, зменшити покарання ОСОБА_7 . Вирок в частині цивільного позову скасувати, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди залишити без задоволення або без розгляду.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 посилається на незаконність вироку суду першої інстанції, через необґрунтованість прийнятих судом рішень відносно заявлених ним та захисником доводів, фактів та обставин кримінального провадження, які прямо та очевидно виключають можливість та підстави для інкримінування йому злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України. Апелянт вважає, що в матеріалах справи немає жодного доказу про наявність попередньої змови направленої на заволодіння чужим майном, також не надано жодного доказу його причетності безпосередньо до нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому. Також апелянт посилається на порушення його права на захист, оскільки 28.05.2018 в день його затримання йому не був наданий захисник про залучення якого він наполягав. У зв`язку з цим, обвинувачений вважає, що всі докази надані суду першої інстанції стороною обвинувачення є недопустимими, а тому не можуть бути використані під час прийняття процесуальних рішень та на них не може посилатися суд під час ухвалення рішення.

На підставі викладеного, обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок та направити кримінальне провадження до суду першої інстанції, а також просить змінити йому запобіжний захід на непов`язаний з внесенням застави та триманням під вартою.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 не заперечуючи доведеність вини ОСОБА_7 в скоєнні кримінального правопорушення, за яке він засуджений та кваліфікацію його дій в цій частині, вважає що вирок суду першої інстанції є незаконним і підлягає скасуванню в частині виправдання ОСОБА_7 і призначення йому покарання через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначаючи у вироку про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115, ч.2 ст.289 КК України, суд першої інстанції вказав, що досліджені судом докази, надані стороною обвинувачення, не підтверджують вчинення обвинуваченим дій спрямованих на умисне вбивство потерпілого та вилучення обвинуваченим у потерпілого автомобіля всупереч його волі. Прокурор вважає, що допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , а також враховуючи висновок експерта ОСОБА_21 та його пояснення надані в судому засіданні, підтверджують той факт, що саме ОСОБА_7 наносив удари ножем потерпілому у життєво важливий орган, а саме в область серця, коли останній лежав на узбіччі дороги. Зазначені дії ОСОБА_7 та знаряддя вчиненого злочину вказують на наявність у останнього умислу на позбавлення життя потерпілого. Також, саме ОСОБА_7 був затриманий в автомобілі Волга свідками. На думку апелянта, вказані обставини свідчать, що обвинувачений незаконно заволодів транспортним засобом, який належить потерпілому та здійснював рух на автомобілі. Окрім того, прокурор вважає, що судом взагалі не надана оцінка доказам сторони обвинувачення в частині фактичних обставин за якими виправдано ОСОБА_7 , які визнані судом належними, допустимими і достатніми та такими, що підтверджують винуватість останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України. Також апелянт, вражає, що призначене судом покарання не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого злочину.

На підставі викладеного прокурор просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 , винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115, ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання за ч.4 ст.187 КК України у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч.2 ст.289 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України остаточно призначити йому покарання у виді 15 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.396 КПК України, прокурор клопотав повторно допитати свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_18 , повторно дослідити СД-диски з відеозаписом слідчих експериментів з вказаними свідками, а також повторно дослідити висновки судових експертиз №2308 від 12.07.2015 року та №4126 від 29.09.2015 року.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: обвинуваченого його захисника, які, підтримали свої апеляційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу процесуального прокурора та заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника; потерпілу і її представника, які заперечували проти доводів апеляційних скарг обвинуваченого і його захисника, підтримали доводи апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 і прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно зі ст.368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання, чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Згідно з п.2 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою суд у вироку зазначає формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування судом окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визначення частини обвинувачення необґрунтованими.

На переконання колегії суддів, вказані вимоги судом першої інстанції були дотримані.

Також судом дотримано вимоги п.1 ч.3 ст.374 КПК України при виправдані ОСОБА_22 по ряду епізодів, а саме: зазначене формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення.

За матеріалами кримінального провадження ОСОБА_7 , свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав (хоча у вироку зазначено, що визнав частково). Зі змісту його пояснень випливало, що він не наносив тілесних ушкоджень потерпілому, не наздоганяв його коли останній вибіг з автомобіля не намагався заволодіти ані його майном, ані автомобілем. Припускав, що ножеві порання потерпілому міг нанести ОСОБА_23 (особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження). Відповідно не було і попередньої змови між ним і ОСОБА_24 на вчинення злочину.

Натомість вина ОСОБА_7 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 і ОСОБА_26 , ОСОБА_15 , ОСОБА_27 , ОСОБА_12 , показами експерта ОСОБА_21 які узгоджуються між собою та з речовими і письмовими доказами у кримінальному провадженні, а саме:

-DVD-R диском із записом слідчого експерименту за участю свідків ОСОБА_28 та ОСОБА_15 ;

-протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_18 (т.2 а.п.172);

-протоколом слідчого експерименту з участю обвинуваченого ОСОБА_7 (т.2 а.п.178);

-протоколом огляду місця події від 28.05.2015, де описано місце скоєння злочину (т.3 а.п. 52), в якому зазначено, що між водійським сидінням та підлокітником виявлено мобільний телефон марки "Самсунг" в корпусі чорного кольору та нашаруванням РБК (т.3 а.п. 59);

-протоколом огляду місця події (т.3 а.п.70), згідно з яким в автомобілі виявлені фрагменти паперу з нашаруванням РБК; пачка цигарок з запальничкою; копії документів та документи на ім`я ОСОБА_14 , візитні картки; барсетка чоловіча з речами; розкладний ніж, по типу "Балістон" (метелик) з нашаруванням РБК; мобільний телефон "Самсунг Дуос" в корпусі червоного кольору; на гумовому килимку заднього сумісного сидіння з правої сторони виявлено дисконтні картки, а також утримувач для сім картки "МТС", і кредитна картка банку "Райфайзен банк Аваль" на ім`я ОСОБА_14 , декілька нашарувань у вигляді плям, крапель, мазків. Під час огляду місця події було виявлено та вилучено 7 слідів папілярних візерунків;

-протоколом огляду місця події від 28.05.2015 (т.3 а.п.9) приймального приміщення Комунальної установи МКЛЕ та ШМД м. Запоріжжя по вул. Перемоги 80, де вилучено целофановий пакет, в якому знаходились одяг та особисті речі ОСОБА_14 (т.3 а.п.100);

-протоколом огляду предмету - мобільного телефону "Самсунг GТ -СЗ 3752" слайдер в корпусі бордового та чорного кольорів з 2 сім-картками. Як пояснив ОСОБА_7 , вказаний телефон належить йому та був втрачений ним 28.05.2015 в автомобілі ГАЗ-31105 НОМЕР_1 (т.3 а.п.101);

-висновком експерта №2308 від 11.07.2015 (причина смерті і тілесні ушкодження ОСОБА_14 , т.3 а.п.102);

-висновком експерта №269 від 21.06.2015 (сліди пальців рук ОСОБА_7 , т.3 а.п 170);

-висновком експерта №1363 від 04.06.2015 (рідкої крові ОСОБА_7 , т.3 а.п. 160);

-висновком експерта №1422 від 10.06.2015 (рідкої крові ОСОБА_14 );

-висновком №1424 від 28.05.2015 (ліворуч і праворуч від автомобіля - не виключає походження крові від ОСОБА_7 , Домішка крові від потерпілого ОСОБА_14 виключається, т.3 а.п.145);

-висновок експерта №363 від 29.05.2015 ( внутрішні ручки автомобіля - не виключається походження знайденої крові від ОСОБА_7 . Домішок крові гр-на ОСОБА_14 не виключається, т.3 а.п.150);

-висновком експерта №1423 від 29.05.2015 (на аркушах паперу ІІІ, ІV, V не виключає походження від потерпілого ОСОБА_14 . Походження крові від ОСОБА_7 , виключається; на аркушах паперу VІ, VІІ, VІІІ не виключає походження крові від ОСОБА_7 . Домішка крові від потерпілого ОСОБА_14 не виключається, т.3 а.п.162);

-висновок експерта №1426 від 28.05.2015 (внутрішня поверхні дверей водія, рульове колесо, важіль КПП, поріг біля дверей водія, внутрішня передня пасажирська двір, з заднього сидіння знайдена кров людини, ( внутрішні ручки автомобіля - не виключається походження знайденої крові від ОСОБА_7 . Домішок крові гр-на ОСОБА_14 не виключається, т.3 а.п. 166);

-висновком експерта №1585 від 04.07.2015 (ніж ІІІ "метелик" - не виключає походження крові від ОСОБА_7 , домішка крові від потерпілого ОСОБА_14 не виключається; гумова палиця - піт без домішки крові, не виключає походження від ОСОБА_14 , походження потожирових виділень від ОСОБА_7 виключається; робоча частина гумової палиці кров людини з домішкою поту, не виключає змішування крові та поту за рахунок крові (поту) від ОСОБА_7 з потом та (або) крові ОСОБА_14 ; рукоятки ножа І та ножа ІІ наявність крові та потожирових виділень не встановлена, т.3 а.п.177);

-висновком експерта №415 від 04.07.2015 (ніж ІІІ - припущення походження крові від особи, як у потерпілого ОСОБА_14 ; ножі І, ІІ крові та клітинних накладень не знайдено, т.3 а.п.182);

-висновком експерта №2072 від 07.09.2015 (на футболці, джинсових брюках, парі кросівок ОСОБА_7 знайдена кров людини, що не виключає походження крові від самого ОСОБА_7 . Домішка крові від потерпілого ОСОБА_14 не виключається, т.3 а.п.188);

-висновком експерта №2071 від 07.2015 р. (на куртці, сорочці, шкіряному ремені, парі туфель потерпілого ОСОБА_14 знайдена кров людини, що не виключає походження крові від самого потерпілого ОСОБА_14 , походження крові від підозрюваного ОСОБА_7 не виключається. В змивах на куртці, в слідах на джинсових брюках потерпілого ОСОБА_14 знайдена кров людини, що не виключає змішення крові за рахунок крові потерпілого ОСОБА_14 та підозрюваного ОСОБА_7 , т.3 а.п.192);

-висновком експерта № 407 від 11 09.2015 (пошкодження на куртці, сорочці і джинсових брюках потерпілого ОСОБА_14 були заподіяні пласким односторонньогострим колюче-ріжучим предметом, яким міг бути клинок ножа, що має обушок і лезо. Ніж № 3 в якості знаряддя заподіяння виявлених ушкоджень виключено. Можливість заподіяння пошкоджень клинками ножів № 1 та № 2, не виключаються т.3 а.п.199);

-висновком експерта №3526 від 04.06.2015 (тілесні ушкодження у ОСОБА_7 , т.3 а.п.227-228);

-висновком експерта №4125 від 29.09.2015 (не виключається ймовірність завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_14 при обставинах та умовах, вказаних підозрюваним ОСОБА_7 , в ході його допиту, під час слідчого експерименту за його участю, але згідно медичної документації, результати експертизи трупа ОСОБА_14 виявлено три колото-різаних поранення два в області передньої поверхні грудної клітини та на внутрішній поверхні, лівого стегна. Підозрюваний вказує лише на два. Крім того, згідно показанням ОСОБА_7 , ОСОБА_29 спричинив поранення грудної клітини ОСОБА_14 в прямому напрямку, не деталізуючи конкретні ділянки тіла постраждалого, які контактували з лезом ножа в момент спричинення ним ушкоджень. Згідно його свідчень не виключається можливість спричинення поранення лівої поверхні грудної клітини при вказаних ним умовах. Але характер та розташування пошкоджень правої половини грудної клітини на черевної порожнини постраждалого ОСОБА_14 суперечить його свідченням - удар ножем повинен бути здійсненим в напрямку спереду назад та зверху донизу, а не таким чином, як вказує підозрюваний ОСОБА_7 (т.3 а.п.229);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 22.08.2015 за участю свідків ОСОБА_28 та ОСОБА_15 ; (т.3 а.п.237);

-висновком експерта №4126 від 29.09.2015 р. не виключається можливість завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_14 при обставинах та умовах, вказаних свідками ОСОБА_28 та ОСОБА_15 в ході їх допитів, та під час слідчого експерименту за їх участю (т.3 а.п. 232);

-висновком експерта № 2420 від 02.11.2015 (ринкова вартість мобільного телефону "Нокія Х2-02", т.3 а.п.212-214).

-висновком експерта 278/15 від 02.11.2015 (середньо-ринкова вартість транспортного засобу - автомобіля ГАЗ 31105, т.3 а.п.21);

-висновком №4121Д від 29.09.2015 р. (по представленим даним (допиту підозрюваного і протоколу проведення слідчого експерименту за його участю) надати висновок про ймовірний механізм отримання встановленого комплексу тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 не можливо, т.3 а.п.233);

-висновком експерта № 265 від 14.08.2015 р. (речі потерпілого ОСОБА_14 , речі підозрюваного ОСОБА_7 . Серед виявлених на предметах одягу потерпілого текстильних волокон, схожих з тими, що входять в склад одягу підозрюваного волокон, і навпаки, не виявлено, т.3 а.п.140);

-висновком судово-психіатричного експерта (осудність ОСОБА_7 , т.2 а.п.208).

Вказані докази судом були вивчені і досліджені кожний окремо з точки зору належності, допустимості,а в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку всебічності, і їм була дана належна оцінка. Версія обвинуваченого про те, що ним не наносились тілесні ушкодження потерпілому, що була відсутня попередня змова між ним і особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження на вчинення розбійного нападу, а також про відсутність у нього умислу на вчинення розбою спростована, а висновки щодо наявності вини у вчиненні цього кримінального правопорушення викладені обґрунтовано і вмотивовано.

Свої висновки з приводу версій обвинуваченого суд обґрунтував належним чином, колегія суддів погоджується з ними і вважає, що судом правильно розцінені ці версії як спосіб захисту від обвинувачення з метою уникнення відповідальності за вчинене.

Порушення права на захист, яке б могло бути розцінено як підставу для скасування вироку колегією суддів не встановлено, оскільки в основу обвинувачення покладені докази, які здобуті за наслідками слідчих та процесуальних дій що проводились або ж за відсутності ОСОБА_7 або ж за участю останнього із захисником.

Об`єктивних підстав для породження сумніву у законності отримання доказів і визнання їх недопустимими не має.

Так саме є безпідставними доводи обвинуваченого на предмет незаконності рішення суду про можливість розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 окремо від провадження щодо особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, адже це рішення не суперечить вимогам ст.ст.334, 217 КПК України.

Відтак доводи обвинуваченого зазначені в апеляційній скарзі є необґрунтованими і не свідчать про наявність підстав для скасування вироку.

Так саме, на переконання колегії судді є необґрунтованими і доводи зазначені в апеляційній скарзі прокурора щодо висновків суду в частині виправдання обвинуваченого за ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115, ч.2 ст.289 КК України.

На підтвердження вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115, ч.2 ст.289 КК України, сторона обвинувачення посилалась на ті самі докази, які покладені в основу обвинувачення ОСОБА_7 за ч.4 ст.187 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат, обставини які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

Згідно з положеннями статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Дана презумпція невинуватості є одним із основних принципів сучасного кримінального провадження, що в Україні визнана відправною точкою правосуддя. Окрім того, це положення закріплено в пункті 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, в якій зазначено, що кожен обвинувачений в скоєнні кримінального злочину вважається невинним, до тих пір поки його винність не буде встановлена в законному порядку.

Аналогічні за змістом засади передбаченні ст.17 КПК України.

Вказана презумпція невинуватості є одним із основних принципів сучасного кримінального провадження, що в Україні визнана відправною точкою правосуддя. Окрім того, це положення закріплено в пункті 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, в якій зазначено, що кожен обвинувачений в скоєнні кримінального злочину вважається невинним, до тих пір поки його винність не буде встановлена в законному порядку.

Суд, проаналізувавши усі докази на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку, прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не було доведено, що ОСОБА_7 було вчинено закінчений замах на вбивство з корисливих мотивів і незаконне заволодіння транспортним засобом, тому за ціма епізодами обвинувачення останнього було виправдано.

Зі вказаними висновками суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів.

Допитані судом свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , які знаходились поблизу місця події, не підтвердили версію обвинувачення про спричинення двох тілесних ушкоджень обвинуваченим з використанням ножа. Лише ОСОБА_15 показав суду, що хлопець у червоній футболці ( ОСОБА_7 ), наніс потерпілому два удари схожі на штикові, але і він не стверджував, що ці удари були нанесені ножем. Жоден із свідків ножа не бачив взагалі.

Відтак доводи прокурора про те, що з показів свідків і експерта випливало, що саме ОСОБА_7 наніс потерпілому два удари ножем в життєво важливі органи коли останній лежав на узбіччі, є необґрунтованими. Твердження апелянта, що ОСОБА_7 вчинив закінчений замах на вбивство є лише припущенням прокурора, адже наявні докази поза розумним сумнівом не вказували на вчинення цих дій.

Так саме дослідженні в судовому засіданні докази не вказували на те, що ОСОБА_7 незаконно заволодів автомобілем потерпілого. З показів свідків ОСОБА_16 і ОСОБА_30 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та обвинуваченого ОСОБА_7 випливало, що автомобіль у володіння останнього не переходив, і хоча сам він був затриманий у вказаному автомобілі за кермом, автомобіль не рухався. Доказів того, що у обвинуваченого був умисел на його заволодіння, суду надано не було. Посилання прокурора на обґрунтування своїх доводів в цьому контексті на покази свідка ОСОБА_18 є безпідставними, адже в суді цей свідок показала, що після того як хлопці відійшли від потерпілого і пішли за поворот вона почула, як завівся автомобіль, при цьому не бачила хто сідав за кермо автомобіля. Однак ці свідчення безсумнівно не вказують, що ОСОБА_7 заволодів і керував автомобілем. До того ж з показів свідків ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , випливало що вони під`їхали до автомобіля потерпілого який стояв посеред дороги і побачили в ньому обвинуваченого який шукав щось в бардачку.

Пояснення ОСОБА_18 викладені в протоколі слідчого експерименту на предмет того, що вона бачила як обвинувачений сів у машину і поїхав, суперечать її ж поясненням наданими в судовому засіданні і поясненням інших свідків.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Прокурор клопотав про повторний допит свідків ОСОБА_15 , і ОСОБА_18 , повторне дослідження СД-дисків з відеозаписом слідчих експериментів за участю цих свідків і повторне дослідження висновків експертів №2308 і 4126, при цьому не вказує, що свідки були допитані а докази досліджені не повно або з порушеннями. Колегією суддів встановлено, що у клопотанні прокурора свідки були допитані, а докази досліджені судом, показам і доказам була дана відповідна оцінка, з якою апелянт не погоджується. Однак вказана обставина не є підставою для повторного допиту свідків і дослідження вказаних доказів, тому клопотання прокурора замовленню не підлягає.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду в частині виправдання ОСОБА_7 зач.2 ст.15 п.6 ч.2 ст.115 та ч.2 ст.289 КК Україниє законним, обґрунтованим і вмотивованим, і підстав для його скасування, за доводами апеляційної скарги прокурора також, не вбачається.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, що вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів з урахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують покарання та відсутність таких, які його обтяжують.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, призначив його, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Доводи захисника щодо необґрунтованого посилання суду при призначенні покарання на суб`єктивне ставлення обвинуваченого до скоєного, колегія суддів вважає переконливими. Разом з тим сукупність інших обставин, які враховуються при призначенні покарання, навіть якщо виключити вищевказане посилання суду, дають підстави вважати що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання не є надмірно суворим і несправедливим. Колегія суддів не погоджується з доводами захисника, на предмет того що суд при призначенні покарання необґрунтовано врахував наслідки у виді смерті людини, оскільки на думку захисника відсутній прямий зв`язок із діями обвинуваченого і наставанням смерті потерпілого, адже з матеріалів провадження (зокрема висновку експерта і пояснень в судовому засіданні) випливало протилежне. Так саме колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисника щодо не правильного вирішення цивільних позовів. На переконання колегії суддів розмір стягнутої моральної шкоди з обвинуваченого на користь членів родини загиблого в повній мірі відповідає характеру і обсягу заподіяних позивачам моральних і фізичних страждань. Та обставина, що злочин було скоєно ОСОБА_7 у співучасті з іншою особою, в жодному випадку не свідчить про хибність висновків суду в цій частині.
Доводами прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, є безпідставним, оскільки усі наведені прокурором обставини, судом були враховані, і покарання було призначено у розмірі наближеному до максимального, передбаченому санкцією ч.4 ст.187 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для скасування судового рішення, колегія суддів також не встановила.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника - адвоката ОСОБА_8 , і прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , залишити без задоволення.
Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 січня 2018 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4