Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/44/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2019 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та в його інтересах адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 серпня 2018 року, якою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Цілуйкове Білокуракінського району Луганської області, громадянина України, з середньою освітою, пенсіонера, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 10.06.2016 Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 115 КК України до 10 років позбавлення волі,
відмовлено в задоволенні клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення

ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_8 звернувся до суду із клопотанням про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, мотивуючи це тим, що він відбув 3/4 строку призначеного покарання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 серпня 2018 року, відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про застосування умовно-дострокового звільнення.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що засуджений, який вчинив умисний особливо тяжкий злочин, за який його засуджено до позбавлення волі, відбув три четверті строку покарання, призначеного йому судом, на даний час має позитивне ставленням до праці, однак його поведінка, як процес виправлення та перевиховання, за весь час відбування покарання не є взірцевою, не була позитивним прикладом для інших засуджених та не вказувала на те, що засуджений став на шлях виправлення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що не встановлено необхідних та достатніх підстав для застосування до засудженого ОСОБА_8 положень ст. 81 КК України.

В апеляційних скаргах засуджений та його захисник просять скасувати ухвалу районного суду та задовольнити клопотання ОСОБА_8 про застосування до нього умовно дострокового звільнення від відбування.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг вказали, що судом першої інстанції не в повній мірі були враховані досліджені в судовому засіданні матеріали особової справи та характеристика від 11.07.2018 на засудженого ОСОБА_8 , пояснення самого засудженого та пояснення представника установи.

Також вказали, що відповідно до медичної довідки Кропивницької виправної колонії № 6 ОСОБА_8 встановлений діагноз хронічна екзема, яка дуже часто перебуває в стадії загострення, пахово мошонкова грижа та згідно висновку працездатний з обмеженням, потребує додаткового лікування, яке установа надати не може.

Крім того, засуджений ОСОБА_8 є пенсіонером за віком, однак все рівно займається працею, а саме зразково виконує роботи по благоустрою місць позбавлення волі без оплати праці, до роботи ставить сумлінно, сам виявляє особисту ініціативу щодо праці тим самими надає позитивний приклад для зразкової поведінки інших молодих засуджених. Дана інформація підтверджується характеристикою та рапортом начальника соціально психологічної служби від 30.03.2018.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_8 та його адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційні скарги, висновок прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Згідно ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання, зокрема, і у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», під час розгляду справ даної категорії, судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених та інше.

Як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_8 , з врахуванням утримання в слідчому ізоляторі, перебуває в місцях позбавлення волі з 05.02.2014.

За час відбування покарання допустив 2 порушення встановленого режиму утримання, за які притягувався до дисциплінарної відповідальності, на даний час стягнення погашені у встановленому законом порядку, має 2 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці.

На засіданні адміністративної комісії Кропивницької ВК (№6) розглядалося питання заміни невідбутої частини строку покарання більш м`яким у виді обмеження волі щодо засудженого ОСОБА_8 , де останньому було відмовлено в застосуванні ст. 82 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення ( протокол № 26 від 28.09.2017 ).

На засіданні адміністративної комісії Кропивницької ВК (№6) розглядалося питання умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 , де останньому було відмовлено в застосуванні ст. 81 КК України, як такому, що не довів свого виправлення ( протокол № 06 від 15.03.2018 року).

З характеристики, наданої ДУ «Кропивницька виправна колонія (№6)» в судове засідання, вбачається, що з 05.02.2014 ОСОБА_8 перебував в Кіровоградському СІЗО, де допустив 2 порушення встановленого режиму утримання; заохочень не мав; з 01.09.2017 відбуває покарання в Кропивницькій виправній колонії (№6) - за час відбування покарання в установі порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав; з 12.10.2017 по 14.12.2017 відбував покарання в Дар`ївській виправній колонії (№10) - за час відбування покарання в установі порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав, заохочень не мав; стосовно скоєного злочину розкаюється; міру покарання, призначену судом, вважає справедливою; дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом; до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться сумлінно; до виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, виконує ремонтні роботи на відділенні, залучається до робіт без оплати праці; відповідно до п. 5 ст. 118 КВК України засуджений відпрацював 28 години; приймає участь у виховних заходах, які проводяться в установі; відповідно до ст.123 КВК України бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення»; за час відбування покарання на профілактичному обліку в установі не перебував; характеризується в цілому на даний час позитивно.

В судовому засіданні суду першої інстанції прокурор заперечив, щодо застосування умовно дострокового звільнення, мотивуючи це тим, що засуджений не став на шлях виправлення. Представник випраної колонії № 6 залишив вирішення даного питання на розсуд суду.

Відповідно положень ст. 81 КК України засуджений ОСОБА_8 є особою, до якого можливе застосування заохочувальної норми у вигляді умовно дострокового звільнення, що вірно зазначено як засудженим так і його захисником у апеляційних скаргах.

Однак, посилання засудженого ОСОБА_8 та його захисника в апеляційних скаргах на те, що суд першої інстанції приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання не врахував, всіх обставин справи, колегія суддів не приймає до уваги, за наступних підстав.

З врахуванням перебування під вартою, застосування до засудженого положень ч.5 ст. 72 КК України (залік становить 3 роки 4 місяці 18 днів), та часу відбування покарання, ОСОБА_8 в місцях позбавлення волі знаходиться близько 8 років. Фактично ОСОБА_8 , який засуджений за ч.1 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі,відбуває покарання з 05.02.2014. Кінець строку 07 вересня 2020 року.
Сумлінна поведінка, як передумова умовно дострокового звільнення - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.
На засіданнях комісій Кропивницької виправної колонії № 6 було відмовлено ОСОБА_8 про застосування щодо нього положень ст. 82 КК України - заміни невідбутої частини строку покарання більш м`яким у виді обмеження волі, та ст. 81 КК України в застосуванні умовно - дострокового звільнення від відбування покарання, як такому, що не став на шлях виправлення та не довів свого виправлення.

Посилання апелянтів як підстави для задоволення поданих апеляційних скарг на те, що засуджений є пенсіонером за віком, однак займається працею, зразково виконує роботи по благоустрою місць позбавлення волі без оплати праці, до роботи ставить сумлінно, сам виявляє особисту ініціативу щодо праці тим самими надає позитивний приклад для зразкової поведінки інших молодих засуджених, колегія суддів вважає безпідставними, необґрунтованими та які спростовуються наступним.

Засуджений двічі у 2018 році заохочувався за сумлінну поведінку та ставлення до праці, разом з тим зміна його поведінки, що було підставою для заохочення, відбувалась після відмови у березні 2018 році адміністративною комісією Кропивницької ВК (№6) у застосуванні ст.81 КК України. Пасивна поведінка засудженого не засвідчує виправлення та перевиховання останнього, активна участь у суспільному житті установи виконання покарань не була послідовною, заохочення отримувались засудженим напередодні розгляду питань про застосування заохочувальних норм, зокрема застосування ст.81 КК України. Таким чином, адміністраціями установ виконання покарань протягом часу відбування покарання з лютого 2014 року по березень 2018 року, поведінка ОСОБА_8 оцінювалась як задовільна та така, яка не свідчила про те, що засуджений стає на шлях виправлення, у зв`язку з чим у застосуванні заохочувальних норм ст.82 та ст.81 КК України засудженому було відмовлено.
Відповідно до ч.1 ст.118 КВК України засуджені до позбавлення волі повинні працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії. Адміністрація зобов`язана створювати умови, що дають змогу засудженим займатися суспільно корисною оплачуваною працею.
Згідно наданих суду довідок ОСОБА_8 не був працевлаштований, згідно п.5 ст.118 КВК України залучався до двохгодинних відпрацювань без оплати праці по благоустрою місць позбавлення волі та за весь час відбування покарання відпрацював лише 28 години. За більший проміжок часу відбування (більше 7,5 років) покарання участь в організації виховних заходів, які проводились в установах виконання покарань не приймав, не прагнув до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок.
З урахуванням сукупності викладених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що засуджений, який вчинив умисний особливо тяжкий злочин, за який його засуджено до позбавлення волі, відбув три четверті строку покарання, призначеного йому судом, на даний час має позитивне ставленням до праці, однак його поведінка, як процес виправлення та перевиховання, за весь час відбування покарання не є взірцевою, не була позитивним прикладом для інших засуджених та не вказувала на те, що засуджений став на шлях виправлення.
Відповідно до ч.1 ст.6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Виходячи з наведеного і враховуючи, що матеріали не містять достатніх даних про те, що своєю поведінкою засуджений ОСОБА_8 повністю довів своє виправлення, тому суд вірно дійшов висновку за необхідне залишити без задоволення клопотання засудженого.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав застосування на даний час до засудженого ОСОБА_8 умовно дострокового звільнення, як те просять у своїй апеляційній скарзі останній та його захисник, а тому вважає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін.

Керуючись статями 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 серпня 2018 року щодо ОСОБА_8 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді - підписи
Згідно з оригіналом

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2