Справа № 314/5559/18
Провадження № 1-в/314/94/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.02.2019 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні матеріали за клопотанням засудженого Державної установи «Софіївська виправна колонія (№ 55)» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: місто Шамхор Республіки Азербайджан, громадянина України, освіта середня, одруженого, до засудження не працював, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимого:

1)12.04.2000 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 141 КК України, засуджений до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 14.07.2001 по відбуттю строку покарання;
2)26.03.2002 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 187 КК України, засуджений до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 14.05.2007 по відбуттю строку покарання;
3)09.10.2007 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ст. 198 КК України, засуджений до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним строком 2 роки;
4)24.06.2008 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України засуджений до 5 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнений 13.05.2013 по відбуттю строку покарання;
5)30.01.2014 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним строком 2 роки, вироком Апеляційного суду Запорізької області від 14.04.2014 року змінено покарання на 4 роки позбавлення волі.
По даній справі засуджений: 15.09.2014 року вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 7 років 3 місяців позбавлення воліз конфіскацією всього належного йому майна.
Початок строку: 14.03.2014 року, кінець строку: 22.07.2020 року,
про умовно-дострокове звільнення,
за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

представника колонії ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_3 ,

встановив:
до Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого Державної установи «Софіївська виправна колонія (№ 55)» ОСОБА_3 надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Засуджений в судовому засіданні на клопотанні наполягав, просив його задовольнити та звільнити від відбування покарання умовно достроково на підставі ст. 81 КК України на строк який залишився, так як віну скоєному злочині розкаюється, зробив для себе належні висновки, запевнив про недопущення ним порушень закону в майбутньому.
Представник адміністрації колонії в судовому засіданні покладався на думку суду.
Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання засудженого.

Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.
Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
З наданих відомостей про особу встановлено, що засуджений ОСОБА_3 з 24.02.2015 року відбуває покарання в Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 55)». Працевлаштований старшим днювальним у відділенні СПС № 10, до праці ставиться задовільно. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 130 та п. 14 ст. 134 КВК України стягнення, які були накладено на засудженого, зняті та погашені у встановленому законом порядку, а тому вони не повинні враховуватися при розгляді питання про звільнення умовно-достроково від відбування покарання, тобто вважається таким, що не має стягнень, за сумлінну поведінку та ставлення до праці має 4 заохочення. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих відносин з персоналом установи, до виконання робіт з благоустрою установи ставиться сумлінно, бере участь у реалізації диференційованого виховного впливу на засуджених «Фізкультура і спорт».

Оцінивши всі докази, враховуючи вимоги Європейської конвенції з прав людини, вимоги КК України, КВК України, Постанови Верховного Суду України від 26 квітня 2001р № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суд дійшов до висновку, що засуджений ОСОБА_3 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, відбув частину покарання за вироком суду, що відповідно до ст. 81 КК України, дає йому право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

клопотання засудженого задовольнити.
Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , умовно достроково від подальшого відбування покарання, призначеного йому за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15.09.2014 року з урахуванням ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 31.03.2016 року, на невідбутий строк, що складає 1 рік 5 місяців 2 дні.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя : ОСОБА_1

20.02.2019