Справа № 636/4434/18
Провадження № 1-кп/636/663/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 листопада 2018 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному за №0001380 від 24.09.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червона Нива Богодухівського району Харківської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого, колишнього військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, який знаходився на посаді стрільця-зенітника зенітного взводу зенітної ракетно-артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
07.08.2014 року на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 21.07.2014 року за №607/2014, затвердженого Законом України №1595VII від 22.07.2014 року ОСОБА_4 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.08.2014 року №161 ОСОБА_4 , до відповідно до мобілізаційного плану, призначений на посаду, зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення, а на котлове забезпечення - з вечері 07.08.2014 року та призначений на посаду стрільця-зенітника зенітного взводу зенітної ракетно-артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону, солдат.

Відповідно до положень п. 9 ст. 1, п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства. Відтак, з вказаного моменту громадянин ОСОБА_4 приступив то виконання обов`язків військової служби, тобто набув статус військовослужбовця.

Згідно з п.п. 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Являючись військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, рядовий ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватись Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Проте, рядовий ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення. Так, 08.09.2014 року рядовий ОСОБА_4 виявив небажання проходити військову службу та намір взагалі ухилитись від її проходження.

08.09.2014 року солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації на особливий період, реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, порушив вимоги зазначеного вище законодавства та не з`явився з лікувального закладу до військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_3 . Цього ж дня, рядовий ОСОБА_4 , діючи з метою ухилитись від виконання службових обов`язків та військової служби, убув за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Незаконно перебуваючи поза місцем служби за вказаною адресою солдат ОСОБА_4 проводив час вільно, на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та став підшукувати роботу для забезпечення себе коштами на існування.

Увесь час, незаконно перебуваючи поза межами військової частини, ОСОБА_4 переховувався від правоохоронних органів та приховував від оточуючих свою належність до Збройних Сил України. Крім того, усвідомлюючи всю протиправність своїх дій та маючи можливість повернутися на місце служби, останній ніяких заходів для цього не вживав.

24.09.2018 року місцезнаходження солдата ОСОБА_4 встановлено, так як він добровільно прибув до військової частини НОМЕР_1 та того ж дня приступив до виконання службових обов`язків.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він, проходячи військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , на посаді стрільця-зенітника зенітного взводу зенітної ракетно-артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону, у військовому званні «солат», в порушення вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вимог ст.ст. 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, без поважних причин, дозволу командирів та начальників, з метою небажання проходити військову службу, 08.09.2014 року не з`явився до військової частини НОМЕР_1 з лікувального закладу, тим самим ухилився від проходження військової служби, чим вчинив кримінальне правопорушення.
Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 408 КК України - дезертирство, тобто нез`явлення на службу з лікувального закладу з метою ухилитись від військової служби.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, зазначивши час, місце, спосіб його вчинення. Зокрема він пояснив, що дійсно, будучи військовослужбовцем за призовом і проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , 08.09.2014 року не повернувся з лікувального закладу та до 24.09.2018 року ухилявся від військової служби.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їхньої позиції. Заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу, визначивши відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Отже, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, доходить висновку, що вина обвинуваченого, яка виразилась у нез`явленні до військової частини з лікувального закладу з метою ухилитися від військової служби. Дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 408 КК України.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст. ст. 65 та 68 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують його покарання, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він одружений, має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце проживання, за місцем служби характеризується негативно, не судимий, тому вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 408 КК України у межах санкції цієї статті.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому потрібно призначити у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, які сприятимуть його виправленню, оскільки таке покарання, на думку суду, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Цивільний позов не заявлявся, речові докази, витрати на проведення експертиз в кримінальному провадженні відсутні.

Відносно обвинуваченого запобіжний захід не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки відповідно до ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Головуюча -