КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2018 року,відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Біла Церква Київської області, громадянина України, із неповною середньою освітою, не працюючого, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,

законного представника ОСОБА_8 ,
підозрюваного ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6 , та застосовано до неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши йому цілодобово залишати домогосподарство, крім як для виконання обов`язків обумовлених даним кримінальним провадженням, або з дозволу слідчого, прокурора слідчого судді чи суду, до 27 грудня 2018 року включно.
Застосовуючи щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя в ухвалі вказав, що з урахуванням доведеності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, виходячи з того, що неповнолітній обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, пов`язаного із позбавленням життя людини, є підстави для застування більш м`якого запобіжного заходу підозрюваному, у виді цілодобового домашнього арешту.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2018 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 55 днів (в межах строку досудового розслідування), без права внесення застави.
Прокурор вважає вказане рішення слідчого судді незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
Апелянт посилається на те, що у ході досудового розслідування встановлено, а прокурором у ході судового розгляду клопотання доведено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість ОСОБА_6 переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_6 після вчинення злочину залишив місце його вчинення та переховувався від органу досудового розслідування з метою уникнення ним відповідальності, постійно змінював місце свого проживання.
На думку прокурора, слідчий суддя при прийняті рішення не надав оцінку доводам прокурора та дійшов до помилкового висновку, що прокурором вказаний ризик не обґрунтовано.
Крім того, як зазначає прокурор, ОСОБА_6 може незаконно впливати та свідків у кримінальному провадженні, так як він особисто знайомий з неповнолітнім свідком ОСОБА_10 , який є молодшим за підозрюваного, був безпосереднім свідком вчиненого злочину, з неповнолітніми свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , тому є всі підстави вважати, що він зможе чинити незаконний тиск на свідків у кримінальному проваджені.
Як стверджує сторона обвинувачення, слідчим суддею при прийняті рішення неналежно надано оцінку тому факту, що неповнолітній ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого з корисливого мотиву, у групі, в нічний час, жорстоким та цинічним способом.
Прокурор вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6 , зокрема домашнього арешту, не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, думку підозрюваного, його захисника та законного представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчим відділом Білоцерківського відділу поліції ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0003955, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 жовтня 2018 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 с.121 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що 06 жовтня 2018 року близько 03 години неповнолітній ОСОБА_6 , перебуваючи на території закинутого розважального майданчику поблизу ДК «Росава», по вул. Леваневського, 53 в м. Біла Церква Київської області, спільно з неповнолітнім ОСОБА_13 зайшли до частково зруйнованої одноповерхової споруди, в якій на той час перебував ОСОБА_14 , задля того, щоб забрати наявні при ньому грошові кошти чи інші матеріальні цінності.

Далі неповнолітній ОСОБА_6 , діючи спільно за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_13 , перебуваючи в приміщенні, яке облаштував собі як місце для тимчасового проживання ОСОБА_15 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді фізичного болю та тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , спільно почали наносити удари руками та ногами по тілу і голові ОСОБА_15 для подолання можливого опору останнього. Внаслідок чого завдали ОСОБА_15 тілесні ушкодження у вигляді сукупної травми голови та тулубу, травматичного субдурального крововиливу, перелому кісток склепіння та основи черепа, від яких ОСОБА_15 помер на місці заподіяння йому тілесних ушкоджень.

26 жовтня 2018 року підозрюваному ОСОБА_6 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та того ж дня старший слідчий СВ Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 , звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6 строком на 60 днів.
Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6 , та застосовано до неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши йому цілодобово залишати домогосподарство, крім як для виконання обов`язків обумовлених даним кримінальним провадженням, або з дозволу слідчого, прокурора слідчого судді чи суду, до 27 грудня 2018 року включно.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно зі ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі і ті, які зазначені в ч. 1 ст. 178 КПК України.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування відносноОСОБА_6 запобіжного заходу перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний, вислухана думка прокурора, законного представника, педагога, підозрюваного та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу.

Згідно з ч. 1 ст. 492 КПК України, за наявності підстав, передбачених КПК України, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачений цим Кодексом.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав застосування саме такого запобіжного заходу, передбаченогостаттею 183 КПК України.
Разом з тим, як правильно зазначив в ухвалі слідчий суддя, з чим погоджується і колегія суддів, в даному провадженні існують підстави для застосування до підозрюваного більш м`якого, окрім виняткового, запобіжного заходу, враховуючи дані про особу ОСОБА_6 в їх сукупності, який є неповнолітнім, має визначене місце проживання, а застосування до підозрюваного такого запобіжного заходу, як домашній арешт зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України,
Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті не зможе запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.
З урахуванням положень ст.ст. 177, 178 КПК України, п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, суду належало з`ясувати чи тримання підозрюваного під вартою є тим запобіжним заходом, який забезпечив би його належну процесуальну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків, та чи не було можливості обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого запобіжного заходу, що, як вважає колегія суддів, було правильно зроблено слідчим суддею.
Як вважає колегія суддів, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про те, що застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України та для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків.

За таких обставин, необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження немає, а тому апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді, якою застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, без змін, оскільки, як вважає колегія суддів, такий запобіжний захід в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Що стосується посилань прокурора на те, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, то вони є непереконливими, оскільки жодних переконливих доказів на підтвердження даних твердження стороною обвинувачення надано не було.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Суд обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178, 181, 194 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , характеризуючих даних про його особу, застосував запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6 , та застосовано до неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши йому цілодобово залишати домогосподарство, крім як для виконання обов`язків обумовлених даним кримінальним провадженням, або з дозволу слідчого, прокурора слідчого судді чи суду, до 27 грудня 2018 року включно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/1439/2018
Категорія: ст. 181 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_16
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1