Справа № 152/1155/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2019 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,
за участі секретаря

судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000207, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 червня 2016 року,

за обвинуваченням: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , не працюючої, українки, громадянки України, раніше не судимої,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

учасники кримінального

провадження:

сторона обвинувачення:

прокурор - ОСОБА_4 ,
сторона захисту:

обвинувачена - ОСОБА_3 ,
захисник - ОСОБА_5 ,

інші учасники:

потерпіла - ОСОБА_6 ,
представник

потерпілої - ОСОБА_7 ,

у с т а н о в и в:

13 червня 2016 року, біля 10 години в с. Конатківці Шаргородського району Вінницької області, на стежці, яка сполучає земельні ділянки по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , біля домогосподарства ОСОБА_3 , між останньою та ОСОБА_8 виникла суперечка на ґрунті тривалих неприязних відносин, під час якої ОСОБА_3 умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , нанесла їй один удар тупою частиною господарської сапи в область передпліччя та два удари по голові. Коли ОСОБА_8 намагалася вирвати господарську сапу з рук ОСОБА_3 , остання нанесла їй удар кулаком в обличчя, від чого ОСОБА_8 впала спиною на землю. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 схилилась над ОСОБА_8 , схопила її лівою рукою за волосся, а кулаком правої руки нанесла декілька ударів у голову. Потім, взявши в руки господарську сапу, нанесла їй робочою металевою частиною сапи удар в потиличну частину голови.

Таким чином, ОСОБА_3 заподіяла ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематоми в ділянці правого ока, синця на лівому передпліччі, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 66-к від 10 липня 2017 року утворились від дії твердого тупого предмету, можливо і в термін та при вказаних обставинах, та відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я.

Своїми діями ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисно заподіяла легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Так, допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала та суду показала, що 13 червня 2016 року вона пішла до сіновалу, який розташований на її земельній ділянці, щоб взяти певну кількість сіна для своєї худоби. В момент, коли вона викидала сіно, побачила ОСОБА_8 , яка рухалась поруч із її сіновалом в сторону центральної дороги, при цьому висловлювалась в адресу обвинуваченої нецензурною лайкою.

На це ОСОБА_3 відповіла їй в грубій формі «закрий мордяку», однак ОСОБА_8 висловлювати нецензурні образи в сторону ОСОБА_3 не припиняла. На вказане, ОСОБА_3 підійшла до ОСОБА_8 , схопила її за волосся на голові, від чого остання присіла. Не маючи змоги піднятись, ОСОБА_8 почала руками наносити подряпини ОСОБА_3 в області ніг останньої. Інших обставин ОСОБА_3 не повідомила, лише зазначила, що сапи в неї не було і тілесних ушкоджень вона не наносила.

Цивільний позов ОСОБА_3 не визнала в повному обсязі, так як вважає себе невинуватою у вказаному вище злочині.

Відповідно до положень ст. 23 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. В силу ст. 24 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з ст. 349 КПК України обсяг доказів, та порядок їх дослідження вирішується з урахуванням думки учасників судового провадження.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 не визнає себе винуватою, суд з урахуванням позиції учасників кримінального провадження, визнав за необхідне окрім допиту обвинуваченої, потерпілої, свідків, дослідити письмові докази у справі.

Незважаючи на невизнання обвинуваченою ОСОБА_3 своєї вини, її винуватість у вчиненні злочину за наведених вище і встановлених судом обставин, підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду доказів, які ретельно перевірені та оцінені судом, узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та у взаємозв`язку для ухвалення цього процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 суду показала, що на цей час перебуває із обвинуваченою у неприязних відносинах у зв`язку із подіями цього кримінального провадження.

Так, 13 червня 2016 року вона рухалась до Конатковецької середньої школи у своїх справах. Вирішивши скоротити свій шлях, пішла через сусідський город, так як там є стежка, якою жителі села зазвичай ходять, оскільки це суттєво скорочує шлях.

Перейшовши домогосподарство одного із сусідів, ОСОБА_8 опинилась біля сіновалу ОСОБА_3 де в цей час знаходилась остання.

Пройшовши до кінця сіновалу, ОСОБА_8 побачила в руках у ОСОБА_3 господарську сапу, при цьому остання висловлювала в адресу ОСОБА_8 образи нецензурними словами. З метою уникнення конфлікту ОСОБА_8 пришвидшила крок, однак через певний час відчула удар твердим тупим предметом в ліве плече. Повернувшись до ОСОБА_3 ОСОБА_8 побачила в її руках господарську сапу, яку намагалась відібрати. В цей час ОСОБА_3 штовхнула ОСОБА_8 , від чого остання впала на землю. В подальшому ОСОБА_3 , нагнувшись над ОСОБА_8 , лівою рукою тримаючи її за волосся, почала наносити правою рукою удари в різні частини тулуба та голови.

Точну кількість ударів, які нанесла ОСОБА_3 кулаком, а також сапою та їх локалізацію потерпіла вказати не може, оскільки не очікувала таких подій, відтак, перебувала в шоковому стані.

Через певний час в їх сторону почала рухатись сусідка ОСОБА_9 . Побачивши останню ОСОБА_3 перестала наносити удари, підвелась, взяла свою сапу і попрямувала в сторону свого домогосподарства.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що 13 червня 2016 року вона рухалась через город, де побачила ОСОБА_8 , та привіталась із нею.

Через деякий час почула, голос ОСОБА_3 , яка висловлювала на адресу ОСОБА_8 образи нецензурною лайкою. Повернувшись в їх сторону, знаходячись на відстані близько 50 метрів, свідок побачила як ОСОБА_3 нанесла один удар ОСОБА_8 . Після цього ОСОБА_3 кинула на землю ОСОБА_8 і почала наносити їй удари. Точну кількість ударів вона не бачила, однак точно бачила удар палицею в область плечей, як пізніше з`ясувалось господарською сапою.

В цей час свідок побігла до чоловіка ОСОБА_8 , щоб повідомити йому про ці обставини, однак його не знайшла.

Десь через пів години ОСОБА_10 побачила потерпілу ОСОБА_8 , на обличчі якої в області правого ока була гематома.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні суду показав, що 13 червня 2016 року він займався будівництвом на території власного домогосподарства. Побачив жінку в червоній куртці, яка рухалась стежкою в сторону сіновалу ОСОБА_3 .

Через деякий час він почув суперечку. Повернувшись, побачив, що жінка в червоній куртці зникла з поля зору. Через деякий час ОСОБА_11 побачив ОСОБА_8 в червоній куртці, на її обличчі в області правого ока була гематома. Остання повідомила йому, що її побила ОСОБА_3 . Від місця події свідок знаходився на відстані близько 150 метрів.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні суду пояснила, що 13 червня 2016 року, близько 10 години 30 хвилин, пораючись по господарству почула суперечку двох жінок. По голосу вона зрозуміла, що однією із них була ОСОБА_3 . Через певний час сварка припинилась. Розвернувшись в їх сторону свідок побачила, що ОСОБА_8 знаходилась на землі, а ОСОБА_3 тримає її за волосся, наносячи іншою рукою удари. В цей час ОСОБА_9 відразу почала рухатись в їх сторону. Побачивши її, ОСОБА_3 відпустила ОСОБА_8 і направилась в сторону свого домогосподарства.

Точну кількість ударів свідок вказати не може, однак запевнила, що ударів було багато.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснила що вона є матір`ю потерпілої ОСОБА_8 . Самої бійки вона не бачила, лише чула як Дністрянська кричала до ОСОБА_8 що позбавить її життя.

Крім цього, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується такими доказами:

-відомостями, що містяться в витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000207 від 13 червня 2016 року;

-відомостями, що містяться в протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13 червня 2016 року, відповідно до якого, ОСОБА_8 повідомила, що 13 червня 2016 року біля 10 години 20 хвилин їй нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_3 ;

-висновком експерта № 66-к від 10 липня 2017 року, відповідно до якого у ОСОБА_8 мали місце тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми струсу головного мозку, гематоми в ділянці правого ока, синця на лівому передпліччі. Дані тілесні ушкодження утворились за механізмом «удар» від дії тупого предмету (предметів); відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (понад шести днів, але не більше як три тижні) розлад здоров`я; могли бути спричинені у термін, вказаний в «Ухвалі» про призначення експертизи 13.06.2016; характер і кількість описаних у «Медичній карті стаціонарного хворого» № 3578 Шаргородської ЦРЛ ушкоджень вказують на не менш, ніж дві травмуючі дії тупого твердого предмету (предметів) в ділянки голови і лівого передпліччя; Характер, локалізація на різних поверхнях тіла і морфологічні особливості тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 виключають можливість їх утворення внаслідок падіння з положення стоячи на площину, і допускають можливість їх утворення від нанесення ударів тупим предметом (предметами), індивідуальні особливості якого (яких) на тілесних ушкодженнях не відобразились. Такими предметами могли бути кожен з названих в ухвалі суду «рукою, зажатою в кулак», «ногою, взутою у взуття», «робочою металевою частиною господарської сапи».

-постановою про перекваліфікацію злочину у кримінальному провадженні від 29 липня 2016 року.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Отже, оцінивши кожний із перелічених вище доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у цьому кримінальному провадженні, суд доходить висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_3 у тому, що вона 13 червня 2016 року умисно нанесла легкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_8 , що спричинило короткочасний розлад здоров`я, таким чином вчинила злочин передбачений частиною 2 статті 125 КК України.

У суду немає сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань потерпілої. Показання потерпілої ОСОБА_8 є логічними та послідовними.

Суд, при оцінці показань потерпілої враховує її процесуальний статус, вік, характер отриманих тілесних ушкоджень, а тому не вбачає підстав визнавати показання потерпілої недостовірними та неправдивими.

Аналізуючи показання потерпілої на предмет їх достовірності, суд також враховує висновок експертів №66-к, за результатами проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_8 відповідно до якого, характер і кількість описаних ушкоджень вказують на не менш ніж дві травмуючі дії тупого твердого предмету (предметів) в ділянки голови та лівого передпліччя. Суд зважає на те, що потерпіла не пам`ятає точну кількість ударів та їх локалізацію, оскільки, як вона зазначила, перебувала в шоковому стані не очікуючи від обвинуваченої таких дій.

Одночасно, у висновку експерта № 66-к від 10 липня 2017 року встановлено розбіжність у написанні по батькові обвинуваченої ОСОБА_3 , помилково зазначено її як « ОСОБА_3 ».

В судовому засіданні з цього приводу допитувався експерт Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_13 . Останній пояснив, що у висновку експерта ним допущено технічну помилку у написанні по батькові обвинуваченої ОСОБА_3 , зазначивши не « ОСОБА_14 » а « ОСОБА_15 ».

На підставі наведеного, суд визнає показання потерпілої достовірними, належними та допустимими, оскільки вони підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження та отримані у порядку встановленому КПК України, не суперечать показанням допитаних свідків та висновку експертизи.

Крім показань потерпілої, суд бере до уваги показання свідків, які будучи безпосередньо допитаними, у судовому засіданні у відповідності до вимог положень § 3 Глави 28 КПК України, з урахуванням положень ст. 352 КПК України, та будучи попередженими про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та за завідомо неправдиві показання, кожен окремо, підтвердили обставини, які підлягають встановленню відповідно до змісту ст. 91 КПК України, у тому числі й в частині дати, часу, місця вчинення кримінального правопорушення. З таких підстав показання свідків судом беруться до уваги, як доказ вини ОСОБА_3 , зокрема, показання окремих свідків, таких як, ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , які безпосередньо вказують на те, що ОСОБА_3 нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_8 .

Покази свідків є логічними, не суперечать показам обвинуваченої та потерпілої, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів в їх достовірності, тому суд визнає їх належними та допустимими доказами, а доводи захисника ОСОБА_5 про їх недопустимість необґрунтованими.

Крім вищезазначеного, вина ОСОБА_3 у скоєні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується письмовими доказами, які досліджені в судовому засіданні у порядку ст. 358 КПК України та зазначені по тексту вище.

Щодо висновків експерта, досліджених в судовому засіданні, зокрема, на недопустимість яких вказувала захисник ОСОБА_5 , суд виходить з того, що згідно ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів, мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки експерта, однак стороною захисту такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.

Посилання захисника на те, що висновки експертів у справі є недопустимими доказами, оскільки експертизи призначено з порушенням процесуальних вимог КПК не заслуговує на увагу, з тих підстав, що висновок експерта №66-к від 10 липня 2017 року, який судом враховується при ухваленні цього вироку, виготовлений на підставі ухвали суду, посилання на його недопустимість є необґрунтованими. Інші висновки експертів судом при встановленні винуватості ОСОБА_3 до уваги не беруться, оскільки це докази, які досліджувались попереднім складом суду і не зберегли доказове значення, під час судового розгляду у даному складі суду.

Таким чином, висновок експерта № 66-к від 10 липня 2017 року досліджений в судовому засіданні суд визнає належним і допустимим доказом, оскільки останній містить в собі докладні описи проведених досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на поставлені запитання, які ґрунтуються на відомостях, які сприймалися безпосередньо, та які стали відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження, тобто в повній мірі відповідають вимогам КПК України.

Суд уважає, що даний висновок у своїй сукупності з іншими доказами вказує на те, що в діях ОСОБА_3 наявний склад інкримінованого їй кримінального правопорушення, а також в суду немає сумнівів щодо кваліфікації дій ОСОБА_3 саме за ч. 2 статті 125 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статей 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винної, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, відсутність обставин що пом`якшують і обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обставин пом`якшуючих та обтяжуючих покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Виходячи з норми ст. 12 КК України, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, що передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, є злочином невеликої тяжкості, оскільки за нього передбачено більш м`яке покарання, ніж позбавлення волі.

Суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченої статей 69, 69-1 КК України, а тому: з урахуванням усіх обставин у справі, ступеня тяжкості злочину, вчиненого обвинуваченою ОСОБА_3 , особи винуватої, відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на думку прокурора, потерпілої та її представника, висловлену у судових дебатах, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 125 КК України.

Судом досліджено відомості, що характеризують ОСОБА_3 та встановлено, що остання раніше не судима, на обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, однак з досудової доповіді вбачається, що по місцю проживання ОСОБА_3 зарекомендувала себе як особа схильна до конфліктних ситуацій.

З урахуванням цих обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої можливе в умовах застосування до неї покарання у виді громадських робіт.

Призначаючи зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченої ОСОБА_3 , запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає її особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

У кримінальному провадженні заявлено цивільний позов потерпілою ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. Із позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог вбачається, що потерпіла просить стягнути із ОСОБА_3 на її користь матеріальну шкоду в сумі 2011,31 грн, моральну шкоду в сумі 15000 грн та процесуальні витрати на правову допомогу в сумі 8000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок злочину, вчиненого ОСОБА_3 , ОСОБА_8 понесла матеріальну шкоду в сумі 2011,31 грн. Вказана сума складається із понесених витрат на придбання ліків, проїзд до лікаря та до судово-медичного експерта. Моральна шкода потерпілою оцінюється в 15000 грн, оскільки вона терпіла значний фізичний біль та страждання, а також душевні страждання внаслідок вчиненого відносно неї злочину.

ОСОБА_3 проти позовних вимог заперечувала в повному обсязі.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить із такого.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням … завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого… Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок …, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Судом встановлено, що злочинними діями обвинуваченої потерпілій заподіяно матеріальної та моральної шкоди.

Згідно з ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За загальними правилами майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Частиною 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно зі ст.ст. 23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї… Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань… При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Потерпілою ОСОБА_8 надано суду належні та допустимі докази заподіяння обвинуваченою матеріальних збитків на загальну суму 2011,31 грн, а тому вони підлягають відшкодуванню.

Вирішуючи питання стягнення моральної шкоди, суд виходить із наступного.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі № 303/4076/15-к.

Однак, вирішуючи питання розміру стягнення моральної шкоди, суд доходить висновку, що заявлена позивачем вимога про стягнення її в розмірі 15000 гривень завищена.

Суд погоджується з наявністю моральної шкоди, однак виходить з того, що відшкодування моральної шкоди повинно бути спрямоване на досягнення сатисфакції і не може бути джерелом до збагачення позивача.

Об`єктивно оцінюючи усі обставини, суд оцінює моральну шкоду, яка завдана позивачеві в розмірі 5000 гривень.

Відтак, враховуючи викладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовної заяви потерпілої ОСОБА_8 в сумі 2011,31 грн матеріальної шкоди, 5000 гривень моральної шкоди та 8000 гривень процесуальних витрат на правову допомогу, оскільки вони підтверджені належними та допустимими доказами у справі.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати відсутні.

Підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченій немає.

Керуючись статтями 368-371, 373-376 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити їй покарання у виді громадських робіт на строк двісті сорок годин.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 2011 (дві тисячі одинадцять) гривень 31 копійка, моральну шкоду в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень та 8000 (вісім тисяч) гривень процесуальних витрат.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Згідно зі статтями 376, 392, 393, 395, 532 КПК України вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1