Справа№639/5112/16-к
1-кп/639/43/19
В И Р О К
04 лютого 2019 року м. Харків
Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисника - адвоката ОСОБА_10 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, працюючого, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, суд,

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.07.2006 року, задоволені вимоги ОСОБА_13 по справі про стягнення з ОСОБА_12 на користь його колишньої дружини, ОСОБА_13 , аліментів на утримання малолітнього сина, ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 200 гривень щомісячно, починаючи з 03.04.2006 до досягнення дитиною повноліття.

Згідно вказаного вище рішення суду по справі №2-2437/06 від 04.07.2006р., ОСОБА_12 брав участь в розгляді справи, проти позовних вимог про стягнення аліментів не заперечував. Таким чином, йому було відомо про ухвалення судом рішення щодо стягнення аліментів, про їх розмір та про необхідність сплачувати аліменти у визначеній грошовій сумі на користь ОСОБА_13 на утримання їх спільної дитини.

07 липня 2006 року, Жовтневим районним судом м. Харкова виданий виконавчий лист № 2-2437/06 про стягнення аліментів з ОСОБА_12 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.12.2014р. по справі №639/9577/14-ц, змінено розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_12 на користь його колишньої дружини ОСОБА_15 на утримання дитини, ОСОБА_14 , судом ухвалено стягувати з ОСОБА_12 аліменти у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, з дня набрання рішенням суду законної сили. Зазначене рішення суду набрало законної сили 20.05.2015р. після розгляду Апеляційним судом Харківської області апеляційної скарги ОСОБА_12 .

ОСОБА_12 у період часу з 08.09.2006р. по 08.01.2010р. офіційно працював на підприємстві ТОВ «Ольвія-Харків», та щомісячно сплачував аліменти на користь його колишньої дружини, ОСОБА_13 , на утримання малолітнього сина, ОСОБА_14 ,

Однак, в подальшому ОСОБА_12 у період з 12.01.2010р. по 30.11.2010р. працюючи на посаді заступника начальника відділу інформаційних технологій адміністративного департаменту ТОВ «Афіна Груп» м. Дніпропетровська, діючи з умислом, спрямованим на ухилення від сплати аліментів на утримання малолітнього сина, не повідомив виконавчу службу про зміну місця роботи та працевлаштування на вказане підприємство, відрахування з заробітної плати за його власного ініціативою протягом зазначеного періоду не здійснював.

В подальшому ОСОБА_14 у період з грудня 2010 року по лютий 2011 року, продовжуючи діяти умисно, з метою ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання свого малолітнього сина, ОСОБА_14 , свідомо не здійснював виплати аліментів та участі у вихованні сина не приймав, матеріальну чи будь-яку іншу допомогу сину не надавав, обмежуючи його в праві на повноцінне життя та всебічний фізичний, психічний і соціальний розвиток.

Крім того, ОСОБА_12 , працюючи з лютого 2011 року по лютий 2013 року на підприємстві ТОВ «Атлант-М на Гагаріна», отримуючи регулярно та своєчасно заробітну плату, діючи з метою ухилення від сплати аліментів по виконавчому листу колишній дружині ОСОБА_13 , на утримання малолітнього сина, ОСОБА_14 , ігноруючи поступово зростаючу помісячну та річну заборгованість у зв`язку з несплатою аліментів, умисно не сплачував встановлені рішенням суду кошти на утримання дитини.

Також ОСОБА_12 у період з березня 2013 року по 01 травня 2016 року, продовжуючи діяти умисно, з метою ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання свого малолітнього сина, ОСОБА_14 , офіційно ніде не працевлаштовувався, свідомо не здійснював виплати аліментів та участі у вихованні сина не приймав, матеріальну чи будь-яку іншу допомогу сину не надавав, обмежуючи його в праві на повноцінне життя та всебічний фізичний, психічний і соціальний розвиток.

Таким чином, ОСОБА_12 протягом 75 місяців злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання свого малолітнього сина, ОСОБА_14 , що виразилося в безперервній їх невиплаті, а саме: за період з січня 2010р. по грудень 2010р. включно, нараховано 2400 грн. аліментів, сплачено -0грн.; за період з січня 2011 року по грудень 2011 року включно, нараховано 2400 грн., сплачено -0грн.; за період з січня 2012 року по грудень 2012 року включно, нараховано 2400 грн., сплачено -0грн.; за період з січня 2013 року по грудень 2013 року включно, нараховано 2400 грн., сплачено -0грн.; за аналогічний період 2014 року, нараховано 2400 грн., сплачено -0грн.; за аналогічний період 2015 року нараховано 7494,5 грн., сплачено -0грн.; та за аналогічний період з січня 2016 року по квітень 2016 року включно, нараховано аліментів 3840грн., сплачено 0грн., а всього за вказаний вище період нараховано до сплати аліментів на суму 23334,5 грн.

В результаті протиправного діяння ОСОБА_12 , заборгованість по аліментам на утримання малолітнього сина до досягнення ним повноліття, відповідно до розрахунку державного виконавця від 24.05.2016 року, станом на 01.05.2016 склала 23334 грн. 50 коп., тобто у вищезазначений період часу він, умисно ухиляючись від сплати аліментів, не здійснював виплати у період з серпня 2010 року по квітень 2016 року включно, які встановлені рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.07.2006р., не дивлячись на те, що періодично офіційно працював, отримував грошові кошти і мав можливість частину їх сплачувати на утримання свого сина.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 вину у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України не визнав, пояснив суду, що на даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, яка є інвалідом. Від цього шлюбу має на утриманні дитину. Окрім того, в нього на утриманні перебував непрацездатний батько, за яким він постійно здійснював ухід, по мірі можливості, від усіх зароблених коштів сплачує аліменти на утримання сина від першого шлюбу. Постійної, стабільної роботи, в зазначений в обвинувальному акті період часу він фактично не мав, тому виникла така заборгованість. Крім того, він змінював місце мешкання в м. Харкові, та місце роботи, але виконавчий лист, до служби та за місцем його нового мешкання був переданий тільки після його заяви, через що вважає, що частково заборгованість по аліментам виникла через бездіяльність органу державної виконавчої служби. На теперішній час він працевлаштований та сплачує аліменти на утримання сина, бачитись з яким, йому не дозволяє колишня дружина. Також вважає, що на теперішній час сплили строку його притягнення до кримінальної відповідальності.

Суд критично ставиться до такої позиції та пояснень обвинуваченого ОСОБА_12 по справі, оцінюючи їх як бажання останнього уникнути відповідальності за вчинення злочину, так як його винність підтверджується сукупністю досліджених та оголошених в судовому засіданні доказів, а саме.

Потерпіла ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_12 , будучи батьком їх спільного сина ОСОБА_14 , після розлучення, з моменту винесення судом рішення, тобто з 04.07.2006 року, бачився із дитиною та справно сплачував аліменти на його утримання до серпня 2010 року, з того часу не цікавиться його вихованням, розвитком, станом здоров`я і не сплачує кошти на утримання дитини, яка хворіє, потребує лікування, що тягне за собою значні витрати. Як потерпіла цивільний позов не заявляє, претензій морального характеру до обвинуваченого немає. Просить суд призначити обвинуваченому суворе покарання.

Свідок ОСОБА_16 пояснив в судовому засіданні, що ОСОБА_12 є його двоюрідним братом, та до 2010 року перебував у шлюбі з ОСОБА_13 , вони проживали за адресою: АДРЕСА_2 . Після розлучення, ОСОБА_12 одружився з іншою жінкою, та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За останній рік ОСОБА_12 нікуди не виїжджав і не переїжджав, чому не сплачує аліменти на утримання сина, йому не відомо.

Свідок ОСОБА_17 надав суду аналогічні пояснення.

Свідок ОСОБА_18 пояснила в судовому засіданні, що 04.10.2013 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_12 З травня 2013 року вони стали проживати спільно за адресою: АДРЕСА_1 . Їй відомо, що 19.04.2013 року ОСОБА_12 звільнився з роботи на «Атлант-М на Гагаріна», де працював системним адміністратором, за згодою сторін. З цього періоду часу він офіційно і неофіційно ніде не працює, так як доглядає за своїм батьком ОСОБА_19 , 1956 р.н., який хворів на гангрену, через що йому у 2016 року ампутували праву ногу. Від першого шлюбу у ОСОБА_12 є дитина, син ОСОБА_20 , 2005 р.н. Колишня дружина її чоловіка, ОСОБА_13 , після розлучення подала заяву про стягнення з ОСОБА_12 аліментів на утримання сина в сумі 200 гривень щомісячно.

З 2006 по 2010 рік ОСОБА_12 працював в ТОВ «Ольвія Харків» на посаді начальника відділу, і в цей період часу з його зарплати утримували аліменти щомісяця, з 2010 року він аліменти не платив. З 2010 до 2013 року ОСОБА_12 офіційно працював у 2010 році на ТОВ «Афіна - груп», з 2011 по 2013 на ТОВ «Атлант-М на Гагаріна». 19.04.2013 року чоловік звільнився з роботи у «Атлант-М на Гагаріна», та по теперішній час він ніде не працює, так як доглядає за своїм батьком. Вона також ніде офіційно не працює, перебуває на обліку в центрі зайнятості, як безробітна з 14.09.2015 року. Про суму заборгованості по аліментах їй відомо зі слів чоловіка.

Крім наведених вище пояснень потерпілої та свідків по справі, провина обвинуваченого ОСОБА_12 також підтверджується наступними письмовими доказами дослідженими в судовому засіданні.

З Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.07.2006 року по справі №2-2437/06 вбачається, що ОСОБА_12 зобов`язаний, щомісячно, сплачувати на користь ОСОБА_13 , аліменти, на утримання сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 200 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 3 квітня 2006 року.

Виконавчим листом №2-2437 виданим 06.07.2006 року Жовтневим районним судом м. Харкова, на виконання рішення від 04.07.2006 року по справі №2-2437/06, про стягнення з ОСОБА_12 аліментів на утримання дитини.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.12.2014 року по справі №639/9577/14-ц, яким змінений розмір аліментів на утримання ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлений рішенням суду від 04.07.2006 року, стягнуто з ОСОБА_12 , аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частини заробітку (доходу) відповідача, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття, а також стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 96188 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.03.2015 року, заяву представника відповідача ОСОБА_12 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.12.2014 року по справі №639/9577/14-ц, залишено без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 20.05.2015 року, апеляційна скарга ОСОБА_12 задоволена частково, заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.12.2014 року по справі №639/9577/14-ц змінено в частині суми стягнення пені та скасоване в частині стягнення судового збору. Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_13 пеню в сумі 15000грн. та витрати по сплаті судового збору. В іншій частині рішення залишено без змін.

Згідно листа першого заступника директора Харківського міського центру зайнятості від 22.12.2014 року, на запит слідчого, ОСОБА_12 перебував на обліку в міському центрі зайнятості як безробітний з 24.10.2013 року по 15.01.2014 року, трудові договори із ним не реєструвалися.

Згідно листа заступника директора Харківського міського центру зайнятості від 12.05.2016 року, на запит слідчого, ОСОБА_12 на обліку в центрі зайнятості не перебуває.

Згідно листа начальника управління праці та соціального захисту населення адміністрації Жовтневого району Харківської міської Ради від 12.05.2016 року, на запит слідчого, ОСОБА_12 на обліку в управлінні не перебував і не перебуває, станом на 06.05.2016 року ніяких видів державної допомоги не отримує.

Згідно розрахунку заборгованості державного виконавця від 24.05.2016 станом на 01.05.2016 заборгованість ОСОБА_12 по аліментам склала 23334 грн. 50 коп., за період з серпня 2010 року по квітень 2016 року.

В ході судового розгляду справи доводи обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника про те, що в діях ОСОБА_12 відсутній склад злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, оскільки орган досудового розслідування не довів злісне ухилення від сплати аліментів, не знайшли свого підтвердження.

При вирішенні справи суд виходить з того, що з об`єктивної сторони злочин, передбачений ч.1 ст.164 КК України виявляється в бездіяльності, а саме, злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів). Під ухиленням від сплати аліментів слід розуміти не тільки пряму відмову від сплати присуджених судом аліментів на дітей, а і приховування винним свого дійсного заробітку, зміну роботи або місця проживання з метою уникнути утримань за виконавчим листом, а також інші дії, що свідчать про ухилення від сплати за рішенням суду коштів на утримання дітей. Необхідною умовою притягнення до кримінальної відповідальності за злісну несплату аліментів є наявність рішення суду, що набрало чинності і зобов`язує особу сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Злісне ухилення, про яке йдеться в ч.1 ст.164 КК України - це тривале, систематичне і наполегливе ухилення від виконання цього обов`язку, як приховання свого місця проживання, місця роботи, повторне ухилення від сплати аліментів, незважаючи на відповідні попередження, тощо. Закінченим даний злочин є з моменту злісного ухилення від сплати аліментів, встановлених рішенням суду.

Обвинувачений ОСОБА_12 в судовому засіданні стверджував, що не мав можливості працевлаштуватися, оскільки доглядав батька, який хворіє, жінка, у шлюбі з якою проживає на даний час є інвалідом. Судом встановлено, що ОСОБА_12 проживає у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_18 , яка є інвалідом 3 групи, разом виховують неповнолітню дитину. Обвинувачений посилався на неможливість працевлаштуватися на постійну роботу, відсутність коштів, однак з позовом про зменшення розміру присуджених до сплати аліментів до суду не звертався, жодних дій направлених на недопущення заборгованості не вчиняв.

На думку суду, про злісний характер ухилення обвинуваченого ОСОБА_12 від сплати аліментів свідчить його обізнаність про те, що відповідні рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини, зміну розміру аліментів набрали законної сили, тривалість ухилення, продовження ухилення після неодноразових попереджень з боку державного виконавця про необхідність виконання свого обов`язку, неодноразові звернення до винної особи з цього приводу державного виконавця. Ухилення ОСОБА_12 від сплати аліментів мало систематичний характер, обвинувачений є особою працездатного віку, мав раніше і має на даний час можливість добровільно виконувати рішення суду по стягненню з нього аліментів, ухилення не було вимушеним з боку обвинуваченого, оскільки обвинувачений не намагався працевлаштуватись, про що ним зазначено під час судового розгляду, що свідчить про не усвідомлення ним караності такого діяння.

Таким чином, вина ОСОБА_12 у вчиненні злочину доведена повністю, він злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів) та суд кваліфікує такі його дії за ч.1 ст.164 КК України.

Судом у справі не встановлено підстав для звільнення ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, на підставі ст.49 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, останнє зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань стосовно ОСОБА_12 - 30 вересня 2014 року, події злочину мали місце з серпня 2010 року та тривали по квітень 2016 року.

Злочин, передбачений ч.1 ст.164 КК України, відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, так як санкція передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до двох років.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Таким чином, на момент розгляду судом справи, строки давності притягнення ОСОБА_12 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.164 КК України не минули, у зв`язку з чим, клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності та призначеного судом покарання, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, задоволенню не підлягає.

Обставин, які пом`якшують, або обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_12 встановлено, що він із середньою освітою, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, має постійне місце мешкання та реєстрації в м. Харкові, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, згідно довідки МСЕК Серії 12 ААА №682108 від 10.07.2017 року встановлена 3 група інвалідності загального захворювання (травма у ДТП 2016 рік), дата переогляду 10.07.2018 року, дані про проведення переогляду МСЕК суду не надані, раніше не судимий.

Відповідно до ст.ст.50,65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_12 покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого і приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого та запобігання скоєння ним інших злочинів не можливо без його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання в мінімальних межах санкції ч.1 ст.164 КК України у виді обмеження волі, яке суд вважає необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_12 в ході досудового та судового слідства не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 369, 373, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_12 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_12 рахувати з дня його прибуття до виправного центру та постановки на облік.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1