УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2019 року

м. Київ
справа № 752/22085/16-к

провадження № 51-705ск17
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу та заяву про поновлення строку на касаційне оскарження захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Апеляційного суду м. Києва від 21 листопада 2017 року,
встановив:
За вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, часткового приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком (Святошинським районним судом м. Києва від 03 жовтня 2016 року) і остаточно ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_5 зараховано у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 14 листопада 2016 року по 09 квітня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цим же вироком виправдано ОСОБА_6 .
Апеляційний суд м. Києва 21 листопада 2017 року, під час розгляду кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора, засудженого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_7 , скасував вирок районного суду і постановив новий, яким ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнав винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК та призначив їм покарання у виді позбавлення волі: ОСОБА_5 на строк 4 роки 6 місяців; ОСОБА_6 на строк 4 роки. На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків, до покарання призначеного цим вироком, частково приєднано покарання за попереднім вироком, і остаточно ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Не погоджуючись із рішенням апеляційного суду, захисник ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , поза межами строку на касаційне оскарження подала касаційну скаргу, до якої долучила заяву про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Апеляційного суду м. Києва від 21 листопада 2017 року.
Як на поважні причини пропуску строку захисник посилається на те, що її підзахисний писав касаційну скаргу до Верховного Суду, яку 20 березня 2018 року було направлено керівництвом Житомирської виправної колонії № 4. Крім того вказує, що в зв`язку хворобою не змогла подати касаційну скаргу вчасно.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Порядок обчислення процесуальних строків визначений ст. 115 КПК. Частиною 4 вказаної норми процесуального закону визначено, що при обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця. Якщо закінчення строку, який обчислюється місяцями, припадає на той місяць, який не має відповідного числа, то строк закінчується в останній день цього місяця.
Вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був ухвалений 21 листопада 2017 року, а тому останнім днем подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції для захисника ОСОБА_4 було 22 лютого 2018 року.
Однак захисник ОСОБА_4 подала касаційну скаргу лише 20 березня 2019 року (згідно з її підписом на касаційній скарзі), тобто майже через 1 рік 1 місяць після закінчення трьохмісячного строку на касаційне оскарження, визначеного ч. 2 ст. 426 КПК.
Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Таким чином, клопотання захисника ОСОБА_4 не містить обґрунтованих підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки вона взагалі не вказує на обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що перешкодили саме їй подати касаційну скаргу в передбачений законом строк. Натомість захисник у поданому клопотанні наводить мотиви, з огляду на які, як вона вважає, засуджений ОСОБА_5 пропустив строк з поважних причин, що не може слугувати належним обґрунтуванням необхідності поновлення їй строку на касаційне оскарження.
Інших доводів поважності пропуску строку на касаційне оскарження в клопотанні захисник ОСОБА_4 не навела, а тому Верховний Суд дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку на касаційне оскарження, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.
Керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити захиснику ОСОБА_4 у поновленні строку на касаційне оскарження вироку Апеляційного суду м. Києва від 21 листопада 2017 року.

Повернути касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Апеляційного суду м. Києва від 21 листопада 2017 року разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3