ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/197/19 Справа № 192/442/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

його захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження № 0000526за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2017 року щодо ОСОБА_7 , -

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, з середньою освітою, який зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2. ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки 6 місяців.

На підставі ст.76 КК України, зобов`язано ОСОБА_7 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Скасовано арешт автомобіля марки «NISSAN QASHQAI», номерний знак НОМЕР_1 .

Вирішено питання щодо речових доказів.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в розмірі 2111 гривень 04 копійки.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він приблизно о 17 годині 40 хвилин 03 березня 2017 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «NISSAN QASHQAI», номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 зареєстрований за ОСОБА_11 , рухався разом з пасажиром ОСОБА_12 , який перебував на передньому пасажирському сидінні вказаного автомобіля по автодорозі «Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя», яка проходить по території Солонянського району Дніпропетровської області зі сторони смт Солоне в напрямку м. Дніпро.

В районі 429 км + 900м ОСОБА_7 , виїхав на розділовий газон, в результаті чого втратив можливість контролювати рух транспортного засобу та допустив виїзд за межі проїжджої частини дороги праворуч, з послідуючим перекиданням автомобіля.

Своїми діями ОСОБА_7 порушив вимоги п.п.1.3,1.5,2.3 (б), 2.9 (а), 10.1 Правил дорожнього руху України, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої пасажиру автомобіля ОСОБА_12 були завдані тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, від яких потерпілий помер на місці ДТП.

В апеляційній скарзі:

- прокурор просить вирок скасувати, в частині призначення покарання, у зв`язку із неправильним, на його думку, застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Вважає, що призначаючи ОСОБА_7 покарання, із застосуванням ст. 75 КК України, судом допущено неправильність закону України про кримінальну відповідальність.

На його думку, висновок суду щодо щирого каяття обвинуваченого не відповідає фактичним обставинам, оскільки ОСОБА_7 за час досудового розслідування та судового слідства не відшкодував завдані ним збитки потерпілому, вибачився перед потерпілим лише під час останнього слова, тобто майже після 6 місяців з моменту ДТП.

На думку апелянта, судом належним чином не враховано те, що ОСОБА_7 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, а також суспільно-небезпечні наслідки дій обвинуваченого, внаслідок чого загинув потерпілий ОСОБА_12 .

Вважає, що факти, щодо особи обвинуваченого ОСОБА_7 , на які послався суд, із врахуванням конкретних обставин, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та дають підставі для застосування ст. 75 КК України.

Крім того, зазначає, що в порушення вимог ст. 76 КК України, суд першої інстанції поклав на ОСОБА_7 обов`язки, які не передбачені чинним законодавством.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити, думки обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, просили залишити їх без задоволення, а вирок суду без зміни, думку потерпілого, який прохав призначити обвинуваченого покарання у види реального позбавлення волі, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст.404 КПК в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій обвинуваченого, та доведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, є вірними, ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, і які ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються.
Що стосується доводів апелянта про необґрунтованість призначення обвинуваченому занадто м`якої міри покарання, то колегія суддів вважає доводи прокурора слушними та зазначає, що відповідно з вимогами ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини, прийде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Із роз`яснень, які містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» вбачається, що суди визначаючи ступінь тяжкості скоєного злочину, зобов`язанні виходити з класифікації злочинів, а також з особливостей конкретного злочину та обставин його скоєння (форма вини, мотив, спосіб скоєння, кількість епізодів, характер та ступінь тяжкості наслідків та інше).

Між тим, вимоги Закону судом першої інстанції не було дотримано.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком, суд послався на тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, приймав участь в АТО, має державні нагороди.

Суд послався і на те, що по справі встановлено наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого: його щире каяття.

Обставиною, що обтяжує його покарання, суд врахував вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції не належним чином враховано те, що ОСОБА_7 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, його злочинні дії призвели до смерті потерпілого ОСОБА_12 . Також суд не врахував, що за час досудового розслідування та судового слідства, ОСОБА_7 не відшкодував завдані ним збитки потерпілому, та останній просить призначити обвинуваченому покарання у вигляді реального позбавлення волі.

Дані обставини судом першої інстанції належним чином до уваги взяті не були, та при призначенні покарання обвинуваченому, суд не навів переконливих доводів для застосування вимог ст. 75 КК України, та необгрунтовано прийшов до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_7 від покарання з випробуванням.

Колегія суддів, вважає, що у суду першої інстанції не було належних підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, а призначене покарання із застосуванням ст. 75 КК України, є несправедливим внаслідок м`якості. При цьому також суд допустив неправильність закону України про кримінальну відповідальності при застосуванні ст. 75 КК України та ст. 76 КК України, поклавши на обвинуваченого обов`язки, які не передбачені чинним законодавством.

Відповідно до ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Виходячи з наведеного, на підставі ст. 414 КПК України, даний вирок підлягає скасуванню, з постановленням нового вироку, та частковому задоволенню апеляційної скраги.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України, у відповідності до статей 65-67 КК України, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу винного, який позитивно характеризується, приймав безпосередню участь при проведенні антитерористичної операції, має державні нагороди, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставиною, що пом`якшує покарання, суд враховує щиросердне каяття.
В той же час,обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , суд враховує скоєння ним злочину в стані алкогольного сп`яніння. Також колегія суддів приймає до уваги, що потерпілий просить призначити обвинуваченому покарання у вигляді реального позбавлення волі.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно ст. 2 Конвенції Про захист прав людини та основоположних свобод, право кожного громадянина на життя охороняється законом. Відповідно до ст. ст. 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.
Також колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Тому, колегія суддів приймає до уваги думку прокурора про необхідність призначення обвинуваченому реального покарання, та вважає, що йому, виходячи з вищенаведеного, слід призначити покарання в мінімальній межі санкції ч.2 ст. 286 КК України у виді реального позбавлення волі у мінімальному розмірі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Позбавлення права обвинуваченого керувати транспортними засобами на більший термін, як просить прокурор, було б несправедливим внаслідок суворості, оскільки керування транспортними засобами є джерелом доходу обвинуваченого.
На думку колегії суддів, саме такий вид та розмір покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Керуючись ст. ст. 404,405,407,409, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 , - задовольнити частково.
Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2017 року щодо ОСОБА_7 , - в частині призначеного покарання, - скасувати.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
В решті вирок залишити без зміни.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 обраховувати з моменту його фактичного затримання.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення. На вирок апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4