У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2019року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2018 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Відповідно до ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднано невідбуте покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 01 вересня 2016 року у виді позбавлення волі на строк 4 роки, та остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Львівський апеляційний суд ухвалою від 13 листопада 2018 рокуапеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишив без задоволення, а вирок Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2018 року відносно ОСОБА_5 без змін.
Як установив суд першої інстанції, 18 травня 2017 року приблизно о 13:00 год ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні магазину «Близенько», на вул. Князя Романа, 9 у м. Львові, маючи умисел на викрадення чужого майна, з метою протиправного збагачення, повторно, таємно викрав у потерпілої ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Prestigio», вартістю 2000 грн з сім-картою оператора «Київстар» вартістю 30 грн та сім-картою оператора «Лайфселл» вартістю 30 грн, а всього заволодів майном потерпілої на загальну суму 2060 грн.
Крім того, 16 червня 2017 року, близько 14:10 год, ОСОБА_5 повторно, за попередньою змовою в групі з ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні кафе «Львівські круасани», на вул. Князя Романа, 20 у м. Львові, маючи умисел на викрадення чужого майна, з метою протиправного збагачення, таємно викрали мобільний телефон марки «Kiano Elegance 5.0» вартістю 3200 грн, що належить потерпілому ОСОБА_8 , з вставленою сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 20 грн, а всього заволоділи майном потерпілого на загальну суму 3220 грн.

Захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою на вказані судові рішення із вимогою про їх скасування і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Суд, перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК Українисуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджується детально наведеними у вироку доказами, які судом досліджено та яким надано належну оцінку. Так, винуватість ОСОБА_5 підтверджується показаннями засудженого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , даними протоколу слідчого експерименту від 16 червня 2017 року, записом відеоспостереження від 16 червня 2017 року, протоколом перегляду відеозапису.
Доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_4 про істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону у зв`язку з покладенням в основу вироку неналежних та недопустимих доказів, є безпідставними.

Як встановлено судом першої інстанції, всі наявні докази підтвердили існування обставин, що підлягали доказуванню у даному кримінальному провадженні. Також ці докази були перевірені судом апеляційної інстанції, який не встановив порушень вимог кримінального процесуального законодавства.

Доводи захисника з приводу відсутності відомостей щодо дати складання повідомлення про підозру ОСОБА_5 , були предметом перевірки судом апеляційної інстанції, який визнав їх безпідставними, оскільки повідомлення про підозру, які йому вручалися, були оформлені відповідно до вимог, передбачених ст. 277 КПК України.

Доводи ОСОБА_4 про порушення права на захистОСОБА_5 , також були спростовані судом апеляційної інстанції, який встановив, що у матеріалах кримінального провадження міститься особисто написана заява ОСОБА_5 , зі змісту якої вбачається, що він відмовляється від будь-якого адвоката та буде захищатися самостійно. Крім того, кримінальне правопорушення, за яке засудженоОСОБА_5 , а саме ч. 2 ст. 185 КК України, не передбачає обов`язкової участі захисника, а відмова від послуг захисника є його волевиявленням.

Посилання захисника на порушення апеляційним судом вимог ст. 404 КПК України у зв`язку з не дослідженням повторно обставин, досліджених судом першої інстанції, не заслуговують на увагу. Суд апеляційної інстанції визнав недоцільним повторне дослідження доказів у кримінальному провадженні. З таким висновком погоджується і суд касаційної інстанції, оскільки він ґрунтується на законі.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Під час апеляційного розгляду не було встановлено даних, які могли б свідчити про дослідження таких обставин судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, тому в суду апеляційної інстанції не було процесуальних підстав для повторного дослідження окремих доказів. Апеляційний суд переглянув вирок в апеляційному порядку з дотриманням вимог ст. 404 КПК України та, погодившись із висновками суду першої інстанції щодо оцінки таких доказів, не порушив принципу безпосередності дослідження доказів.
Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, перевірив усі доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 , які аналогічні доводам його касаційної скарги, та навів відповідні мотиви на їх спростування, з якими колегія суддів погоджується.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3