Справа № 523/6165/18
Провадження № 1-кп/523/415/19
УХВАЛА
про повернення обвинувального акту прокурору

06 березня 2019 року

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт і додані до нього документи у кримінальному провадженні №0000287, внесеному до ЄРДР 19.01.2018 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Чарівне Миколаївського району Одеської області, українця за національністю, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого та офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не маючого судимості,

у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.289 КК України, а також клопотання вказаного захисника про повернення обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування, -

В С Т А Н О В И В:
05.05.2018 року до Суворовського районного суду м.Одеси з Одеської місцевої прокуратури №4 надійшли зазначений обвинувальний акт й додані до нього документи у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 , які ухвалою судді від 07.05.2018 року призначені для розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Під час підготовчого провадження від захисника ОСОБА_6 до суду надійшло клопотання про повернення обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування прокурору, мотивуючи його неконкретністю, суперечністю і незрозумілістю викладеного в обвинувальному акті обвинувачення, невідповідність форми і змісту обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам закону, вручення стороні захисту не копії означених документів, які підлягають оформленню за правилами «Інструкції з діловодства в органах прокуратури України», а лише примірників таких документів.

В обґрунтування своєї позиції захисник ОСОБА_6 в усній промові повідомив суду, що незрозумілість викладеного в обвинувальному акті обвинувачення позбавляє його можливості роз`яснити суть такого обвинувачення підзахисному та надати останньому кваліфіковану правову допомогу за викладеним в акті обвинуваченням.

З`ясувавши позицію прокурора ОСОБА_3 щодо можливості призначення до судового розгляду обвинувального акту або задоволення означеного клопотання захисника ОСОБА_6 , а також вислухавши з цього приводу думку потерпілих ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_8 , дослідивши наявні в розпорядженні суду процесуальні документи та клопотання захисника, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має повернути прокурору обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ст.2 зазначеного Кодексу, завданнями кримінального провадження, наряду із захистом особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, застосування до них лише належної правової процедури, а за ст.7 цього Кодексу, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань, речей і документів, диспозитивність судового провадження.

Частини 1, 2 ст.9 наведеного Кодексу зобов`язують суд, слідчий суддю, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, іншу службову особу органів державної влади під час кримінального провадження неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а прокурору, керівнику органу досудового розслідування, слідчому належить всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Положення ст.291 вказаного Кодексу встановлюють, що обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором, у випадку погодження з ним останнього, а у самому обвинувальному акті, наряду з іншим, повинні бути викладені: фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; дата та місце його складення та затвердження.

За змістом вимог ст.ст.91, 92 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, наряду з іншим, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчинення кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат та обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, обов`язок доведення яких покладається на слідчого та прокурора.

Як слідує з ст.ст.110, 283 означеного Кодексу, будь-які рішення органів досудового розслідування, прокурора є процесуальними рішеннями, які оформлюються постановами та обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчинення кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відомості про що вносяться прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписами ч.1 ст.337 вказаного Кодексу, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а за змістом п.13 ч.1 ст.3 цього Кодексу, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленим цим Кодексом.

Проте, при складенні й погодженні наданого на розгляд суду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_8 , ані слідчим Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , ані прокурором ОСОБА_3 , яким затверджувався цей акт, наведені вище вимоги закону дотримані не були, оскільки при викладені фактичних обставин і формулювання обвинувачення у розглядуваному обвинувальному акті не визначено форми вини, мотивів та кваліфікуючої ознаки повторності у діях вказаного обвинуваченого за другим епізодом від 24.02.2018 року, незважаючи на наявність такої кваліфікуючої ознаки при викладені правової кваліфікації за останнім з епізодів вчинення інкримінованих вказаній особі протиправних діянь, що свідчить про неконкретність, незрозумілість і суперечність висунутого обвинувачення за відповідними епізодами, унеможливлює визначення меж судового розгляду та суперечить приписам ст.ст.91, 291 КПК України.

До того ж, у означеному обвинувальному акті наведені суперечливі відомості при викладенні органом досудового розслідування правової кваліфікації протиправних діянь обвинуваченого ОСОБА_8 за першим епізодом від 19.01.2018 року (зокрема, кваліфікуюча ознака повторності), адже з визначених у цьому акті анкетних даних вказаного обвинуваченого та з встановлених в судовому засіданні обставин, останній в силу ст.89 КК України є таким, що не має судимості, а згідно з ч.4 ст.32 цього ж Кодексу, повторність злочинів відсутня, якщо поміж іншого судимість за раніше вчинений злочин було погашено або знято.

Крім того, слід зауважити на тому, що суперечність наведених у розглядуваному обвинувальному акті фактичних обставин інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_8 протиправних діянь сформульованому органом досудового розслідування обвинуваченні має місце і при викладені відомостей про заподіяну відповідним потерпілим матеріальну шкоду за колом осіб, оскільки у фактичних обставинах означеного акту зазначено про спричинення такої шкоди саме вказаним обвинуваченим, а у сформульованому обвинуваченні останнім «…разом з невстановленою особою…».

Аналогічні висновки щодо необхідності зазначення у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, повторності злочинів як кваліфікуючої ознаки, містяться в останньому реченні абзацу другого пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.06.2010 року «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», а суперечність сформульованого обвинувачення визначеній органом досудового розслідування правовій кваліфікації інкримінованих обвинуваченому дій, за роз`ясненнями ВССУ «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» (№223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 року, п.2), обумовлює необхідність повернення такого обвинувального акту.

Зазначені обставини, за своєю сукупністю, суперечать принципам законності та верховенства права, уявляють порушення право обвинуваченого ОСОБА_8 на захист, оскільки унеможливлюють належне роз`яснення йому судом та захисником суті обвинувачення, а у випадку відання останнього до суду взагалі поставить під сумнів справедливість судового провадження, тощо.

Такої ж позиції дотримався Пленум Верховного Суду України в Постанові «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року №8, визначивши, що суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним та зрозумілим за змістом.

Разом із тим, сукупність наведених вище обставин свідчать про невідповідність розглядуваного обвинувального акту відносно ОСОБА_8 завданням кримінального провадження та практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до приписів ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України, підлягає обов`язковому застосуванню у кримінальному провадженні.

Так, Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у пп.«а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» №9783/82, п.79). Крім того, суд зазначає, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий розгляд, гарантоване п.1 цієї статі.

У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП) №25444/94, п.52; рішення від 25.07.2000 року у справі «Маттоціа проти Італії» №23969/94, п.58; рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії» №42780/98, п.34).

До того ж, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначене рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП) №25444/94, п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47).

За правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові №5-328кс16 від 24.11.2016 року, і за ч.ч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», - є обов`язковою для застосування усіма суб`єктами владних повноважень і судами, практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що з огляду на невідповідність розглядуваного акту вимогам ст.ст.2-3, 8-9, 91-92, 291 КПК України та на незрозумілість й суперечність наведеного у цьому акті формулювання обвинувачення правовій кваліфікації інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_8 протиправних діянь, сформульоване органом досудового розслідування обвинувачення вказаній особі неможливо визнати таким, що висунуте в порядку, встановленим цим Кодексом.

Втім, оцінюючи інші доводи захисника ОСОБА_6 , на які він посилався в обґрунтування свого клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, суд вважає, що зазначені обставини не уявляють собою достатніх підстав для повернення обвинувального акту прокурору в розумінні п.3 ч.2 ст.314 КПК України, а тому клопотання вказаного захисника підлягає частковому задоволенню.

Наряду із цим, зазначені доводи захисника ОСОБА_6 підлягають належній перевірці й за наявності відповідних підстав усуненню разом з іншими виявленими судом недоліками обвинувального акту під час виконання Одеською місцевою прокуратурою №4 цієї ухвали.

Викладені вище обставини невідповідності обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 вимогам ч.2 ст.291 КПК України, у контексті приписів ст.ст.2-3, 8-9, 91-92 цього ж Кодексу, визнаються судом істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які фактично нівелюють принципи верховенства права і законності, порушують право вказаного обвинуваченого на захист та не узгоджуються із завданнями кримінального провадження, що за своєю сукупністю обумовлюють виникнення підстав для піддання сумніву справедливість судового провадження і унеможливлюють призначення до судового розгляду означеного обвинувального акту у цьому кримінальному провадженні, а відтак єдиним можливим й законним судовим рішенням, уявляється повернення зазначеного акту прокурору Одеської місцевої прокуратури №4, для усунення протягом розумного строку виявлених судом недоліків.

Керуючись ст.ст.2-3, 7-9, 22, 26, 91-92, 291, 314, 369-372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання захисника ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.289 КК України, - задовольнити частково.

Обвинувальний акт й додатки до нього у кримінальному провадженні №0000287, внесеному до ЄРДР 19.01.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.289 КК України, - повернути прокурору Одеської місцевої прокуратури №4, для усунення в розумні строки виявлених судом порушень вимог КПК України, викладених у мотивувальній частині ухвали.

Копії ухвали направити для виконання прокурору Одеської місцевої прокуратури №4, а також надати для відома іншим заінтересованим особам.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 7 днів з дня проголошення.

Суддя: ОСОБА_1