Справа № 548/2088/18
Провадження №1-кп/548/24/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника - адвоката - ОСОБА_5

потерпілої - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хорол кримінальне провадження № 0000279 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Російської Федерації, Республіка Комі, селище Троїцько-Печорськ, мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, освіта середньо-спеціальна, не одружений, на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб не має, не працюючий, інвалідності не має, раніше судимий:

1) 07.08.2001 Хорольським районним судом Полтавської області за ст.141 ч.2 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 46-1 КК України відстрочено виконання вироку на 2 роки;

2) 06.10.2003 Хорольським районним судом Полтавської області за ст.185 ч. 4, ст. 69, 71 КК України до остаточного покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців;

3) 21.12.2006 Хорольським районним судом Полтавської області за ст.185 ч.3, 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 4 місяці;

4) 07.12.2011 Семенівським районним судом Полтавської області за ст.186 ч.2 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років;

5) 03.04.2017 Хорольським районним судом Полтавської області за ст.309 ч.1 КК України до покарання у вигляді штрафу 1530 грн. Штраф сплачено 03.05.2017;

6) 22.08.2018 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:
11.06.2018 року близько 7-ої год. ОСОБА_4 , маючи незняту та непогашену судимість за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 185, 186 КК України, з метою вчинення крадіжки прийшов до господарства ОСОБА_6 , яке знаходиться у АДРЕСА_2 , де реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих спонукань, пошкодивши механізм пластикового вікна за допомогою монтувального лому, незаконно проник в будинок, звідки повторно, таємно викрав вироби із золота 585°, а саме: каблучку вагою 3,10 г вартістю 2325 грн. (вартість 1 г золота становить 750 грн.), каблучку масою 4,20 г вартістю 3150 грн., каблучку масою 3 г вартістю 2250 грн., дитячий хрестик вагою 1 г вартістю 750 грн., пару дитячих сережок вагою 0,49 г вартістю 367,5 грн., пару дитячих сережок вагою 1 г вартістю 750 грн., пару сережок вагою 1,5 г вартістю 1125 грн., срібний ланцюжок 925° вагою 3 г вартістю 360 грн. (вартість 1 г срібла становить 120 грн.), срібний хрестик 925° вагою 1 г вартістю 120 грн., які знаходилися у шухляді комоду, розміщеному у залі, а також планшет марки «Fly Life Connect 10.1 3G 2» із чохлом до нього, вартість яких згідно висновку експерта № 1286 від 31.07.2018 становить 2033,33 грн. та 106,67 грн. відповідно, які знаходилися у залі на комоді біля телевізора, фотоапарат марки «Canon Powershot SХ530 НS Black» вартістю 4200 грн., який знаходився у шкафу, розміщеному у залі, фотоапарат марки «Olympus FE-4030» вартістю 1850 грн., який знаходився у залі у тумбочці, та грошові кошти в сумі 700 грн., які зберігалися у дитячій кімнаті у полімерній пляшці з-під газованого напою «Соса Соlа» об`ємом 2 л.

Після цього ОСОБА_4 залишив господарство ОСОБА_6 разом із викраденим майном, яким у подальшому розпорядився на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 завдав матеріальної шкоди ОСОБА_6 на загальну суму 20087,5 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні вину у вчиненому злочині за ст. 185 ч.3 КК України визнав повністю та пояснив суду, що 11.06.2018 близько 07 год. він прийшов до господарства колишнього бригадира ОСОБА_7 , що знаходиться за адресою с. Вишняки Хорольського району Полтавської області. Згідно пояснень обвинуваченого останній раніше був у вказаному господарстві та ходів щоб ОСОБА_8 повернув йому невиплачені за роботу грошові кошти. ОСОБА_4 прийшов до господарства ОСОБА_9 зі сторони огородів, у рюкзаку мав «фомку». «Фомку» брав для того, щоб проникнути до будинку і вчинити крадіжку. Перебуваючи біля будинку ОСОБА_10 . ОСОБА_4 зрозумів, що у будинку нікого немає та за допомогою «фомки» через привідчинене метала пластикове вікно проник до будинку. Перебуваючи у будинку, а саме у залі ОСОБА_4 у шухляді комоду знайшов золоті прикраси та біжутерію, яку висипав до рюкзаку. Перебуваючи у цій же кімнаті із тумбочки ОСОБА_4 викрав фотоапарат «Olympus» та із шкафу фотоапарат «Canon». Також у цій же кімнаті знаходився біля телевізора планшет «Fly», разом із чохлом. У спальній кімнаті ОСОБА_4 також виявив у пляшці з під напою грошові кошти - копійки у сумі 700 грн. Після цього ОСОБА_4 , перебуваючи у будинку шукав схованки з грошовими коштами та цінностями, а саме під пральною машиною, у витяжках та меблях. З будинку ОСОБА_4 вийшов через вхідні двері, відчинивши їх ключами, що знайшов у будинку. За допомогою вказаних ключів хотів відчинити гараж, але не зміг, тому кинув їх біля сараю. Після цього із викраденим ОСОБА_4 пішов огородами до річки, а потім на трасу, де сів на автобус та поїхав до м. Лохвиця Полтавської області. У м. Лохвиця Полтавської області звернувся до знайомого ОСОБА_11 , якого попросив здати речі у ломбард. Після цього ОСОБА_11 на власному автомобілі відвіз ОСОБА_4 до м. Полтава, де у ломбард здав фотоапарат «Canon» та золоті прикраси. За те, що ОСОБА_11 відвіз ОСОБА_4 до м. Полтава, останній віддав ОСОБА_11 планшет. Все інше викрадене майно ОСОБА_4 викинув по трасі Київ-Харків-Довжанський. Обвинувачений у судовому засіданні вказав, що вину визнає повністю та щиро кається.

Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненому злочині , його вина підтверджується:

- показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка в судому засіданні пояснила суду, що разом із чоловіком та дитиною проживає у с. Вишняки Хорольського району Полтавської області. 11.06.2018 її чоловік був на роботі в іншому населеному пункті, а син гостював у рідних. Близько 7 год. ранку вона поїхала на роботу у м. Хорол, звідки повернулася близько 19 години вечора. Коли потерпіла повернулася додому то виявила, що вхідні двері до будинку були відчинені, а будинку були розкидані речі. Після чого потерпіла звернулася до поліцію. З будинку було викрадено вироби із золота 585°, а саме: каблучку вагою 3,10 г, каблучку масою 4,20 г, каблучку масою 3 г, дитячий хрестик вагою 1 г, пару дитячих сережок вагою 0,49 г, пару дитячих сережок вагою 1 г, пару сережок вагою 1,5 г, срібний ланцюжок 925° вагою 3 г, срібний хрестик 925° вагою 1 г, які знаходилися у шухляді комоду у залі, а також планшет марки «Fly» із чохлом до нього, які знаходилися у залі на комоді біля телевізора, фотоапарат марки «Canon», який знаходився у шкафу, розміщеному у залі, фотоапарат марки «Olympus», який знаходився у залі у тумбочці, та грошові кошти в сумі 700 грн., які зберігалися у дитячій кімнаті у пляшці з-під «Соса Соlа». Також потерпіла вказала, що з будинку був викрадений мобільний телефон «Lenovo», але останній для неї матеріальної цінності не має. Також потерпіла повідомила суд, що спочатку вказала працівникам поліції, що з її будинку було викрадено грошові кошти у сумі близь 3 тис. грн., мобільний телефон «Philips», дрель, шліфувальна машинка, болгарка, але як у подальшому потерпіла дізналася вказані речі не були викрадені. Раніше ОСОБА_4 був у будинку ОСОБА_6 . Потерпіла вважає, що крадіжку вчинив ОСОБА_4 та прохала суд призначити обвинуваченому міру покарання пов"язану з позбавленням волі, мотивуючи невідшкодуванням завданих збитків.

Крім того вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєному злочині, передбаченому ст.. 185 ч.3 КК України підтверджується дослідженими судом доказами , а саме :

- витягом з ЄРДР № 0000279 від 12.06.2018 ( а.с. 61 );

- рапортом старшого інспектора-чергового СРПП №1 Хорольського ВП ГУ НП в Полтавській області від 11.06.2018 про те, що 11.06.2018 у АДРЕСА_2 невідомі проникли до будинку шляхом пошкодження вікна, звідки викрали золоті вироби, гроші та інші речі ( а.с. 62 );

- заявою ОСОБА_6 від 11.06.2018 про те, що вона просить притягнути до кримінальної відповідальності невідому особу, яка 11.06.2018 проникла до будинку, що в АДРЕСА_2 , звідки викрала, належне їй майно ( а.с. 63 );

- протоколом огляду місця події від 11.06.2018, згідно якого проведено огляд господарства та житлового будинку ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 , у ході якого виявлено сліди рук людини та сліди фактури. Фото таблицею до протоколу огляду місця події ( а.с. 65-79);

- заявою ОСОБА_6 про приєднання до матеріалів кримінального провадження копій документів на планшет марки «Fly», фотоапарат марки «Canon», золоті вироби та відповідними копіями документів ( а.с. 92-97);

- заявою ОСОБА_11 від 21.07.2018 про добровільну видачу планшету, який йому віддав ОСОБА_4 ( а.с.131);

- протоколом огляду предмета від 21.07.2018, а саме добровільно виданого ОСОБА_11 планшету марки «Fly» з чохлом, фото таблицею до протоколу огляду ( а.с. 132- 136);

- висновком експерта № 1281 від 31.07.2018, згідно якого ринкова вартість, представленого на експертизу планшету «Fly» становить 2033, 33 грн. Ринкова вартість, представленого на експертизу чохла до планшету становить 106. 67 грн ( а.с. 146-153);

- довідкою ПТ «Климчук і компанія «Ломбард капітал» про те, що ОСОБА_12 11.06.2018 звертався у відділення ломбарду у м. Полтава для отримання фінансового кредиту під заставу сережок із золота та фотоапарата марки «Canon» ( а.с.155);

- довідками про вартість золота, срібла та бувшого у використанні фотоапарата «Olympus»( а.с. 159,161,163);

- протоколом слідчого експерименту від 29.10.2018 за участю підозрюваного ОСОБА_4 , під час якого останній детально показав на місці події спосіб проникнення до житлового будинку ОСОБА_6 та викрадення, належного їй майна, фототаблицею до протоколу слідчого експерименту ( а.с. 165 - 180);

- речовими доказами.

Зважаючи на викладене , дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням в житло.

Зазначені докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованому йому злочину, є такими, що доповнюють одне одного, належними допустимими та достатніми, оскільки, у відповідності до ст.ст.84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією та КПК України.

Аналізуючи вищевказані докази в їх сукупності суд приходить до висновку,що винуватість ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст..185 ч.3 КК України доказана.

Згідно з вимогами ч. 3ст. 62 Конституції Українита Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний для прийняття процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. ст.21,22,30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник,а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

У відповідності до ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведеності у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно із положеннями ст.22 КПК України суд зберігає об`єктивність та неупередженість, в тому числі не надаючи переваг будь-якій стороні кримінального провадження.

Крім цього, пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

Суд обгрутовує вирок виключно на доказах, розглянутих у судовому засіданні. За допомогою дослідження на суді всіх доказів відбувається і формування внутрішнього суддівського переконання про винність або невинність обвинуваченого.

Доказування - це єдиний спосіб встановлення об`єктивної істини в кримінальному судочинстві. Поки не доведені обставини скоєння злочину, не можна сказати, що вони були, мали місце насправді.

З приводу того, що доведення є єдиним способом для встановлення істини у Кримінально процесуальному кодексі України вказано: "Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена.

Оцінюючи зібрані органом досудового розслідування та представлені суду стороною обвинувачення докази, які перевірені в даному судовому провадженні та безпосередньо досліджені судом , суд вважає, що вони у своїй сукупності без усяких сумнівів, дають можливості дійти обґрунтованого висновку щодо доведеності вчинення ОСОБА_4 злочину , передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за обставин викладених в обвинувальному акті.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особистість обвинуваченого, який задовільно характеризується за місцем проживання, на час досудового розслідування і судового розгляду справи офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, стан здоров`я обвинуваченого, який перебуває на обліку у лікаря нарколога, думку потерпілої, яка наполягала на призначені обвинуваченому суворого покарання, обставини, що помякшують і обтяжують покарання.

Суд також при призначенні обвинуваченому покарання враховує практику Європейського суду з прав людини у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), в яких Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

При призначенні обвинуваченому покарання враховується судом і те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого у відповідності зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого у відповідності до ст. 67 КК України суд визнає рецедив злочинів.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, одночасно враховуючи зазначені обставини, з урахуванням особи винного, який неодноразово судимий за злочини проти власності, суд прийшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції статті, по якій кваліфіковані дії обвинуваченого у вигляді позбавлення волі, але не на максимальний строк. Призначення такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий за аналогічні корисливі злочини проти власності, за місцем мешкання характеризується посередньо, не працює, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 на обставину вчинення даного злочину, внаслідок боргових зобовязань ОСОБА_9 не є обставиною, яка б істотно знижувала ступінь тяжкості вчиненого злочину і не є тою виключною обставиною, яка давала б суду можливість застосувати положення ст. 75 КК України, з огляду на мотив, спосіб, характер, в тому числі систематичність злочинної діяльності та суспільну небезпеку вчинених ОСОБА_4 злочинів.
Враховуючи наведене, підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, не вбачається.
Під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального покарання провадження встановлено, що згідно вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.08.2018 ОСОБА_4 засуджено за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням на строк 2 роки з покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

Таким чином злочин у якому ОСОБА_4 обвинувачується на даний час вчинений останнім до постановлення вироку Лубенським міськрайонним судом Полтавської області від 22.08.2018.

Згідно Постанови ПВС № 7 від 24.10.2007 «Про практику призначення судами кримінального покарання»: п.23. У разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру.

Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Відповідно до ст. 63 КК України, покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщення його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною КК України.

З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, визначення судом покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у виді позбавлення волі, суд приходить до висновку про наявність ризику того, що обвинувачений до набрання вироком законної сили може переховуватися від суду та продовжити злочинну діяльність, тому, з метою забезпечення виконання вироку є необхідним до набрання цим вироком законної сили обрати обвинуваченому запобіжний захід - тримання під вартою взявши його під варту в залі суду м.Хорол негайно.

При цьому суд визначає, що даний запобіжний захід обирається саме з метою забезпечення виконання даного вироку суду та із зазначенням настання певної події - до набранням цим вироком законної сили, що у повному обсязі узгоджується з принципом юридичної визначеності, який є особливо важливим при позбавленні свободи та з принципом законності в цьому контексті (щодо процедури - п.54 рішення Європейського суду з прав людини від 23.09.1998 року у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства»), стосується забезпечення передбачуваності застосування певного закону і не суперечитиме як п.74 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року.

Цивільний позов по справі потерпілою не заявлено.

Суд вважає стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави відповідно до вимог ст. 124 ч.2 КПК України процесуальні витрати, пов`язані із проведенням по справі експертиз у сумі 1144 грн. 00 коп.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст.368,370,373 ч.1 п.2, 374 КПК України , суд,-

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох ) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.08.2018 року , згідно якого ОСОБА_4 за ст. 185 ч. 3 КК України призначено покарання у виді 4 ( чотирьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 ( два ) роки, виконувати самостійно.

До набрання даним вироком законної сили застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 07.02.2019 року.

Відповідно до ст.100 КПК України речові докази по даному кримінальному провадженню-

-3 липкі стрічки з слідами рук та 3 липкі стрічки зі слідами фактури, вилучені під час огляду місця події будинку ОСОБА_6 ; дактилокарти ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , які передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області знищити;

-планшет марки «Fly Life Connect 10.1 3G 2» із чохлом до нього , який переданий на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області після набрання вироком законної сили повернути власнику ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Російської Федерації, Республіка Комі, селище Троїцько-Печорськ, мешканець АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер : НОМЕР_1 на користь держави судові витрати по справі в сумі 1144,00грн. за проведення експертиз.

Згідно зі ст. 376 ч. 6 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку суду мають право отримати після подачі відповідної заяви про це до суду.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Хорольський районний суд обвинуваченим з підстав, передбачених п.1, ч.4, ст. 394 КПК України, а прокурором виключно з підстав, передбачених ч. 3 ст. 469 КПК України.

ГоловуючийОСОБА_1