Постанова

Іменем України
19 грудня 2018 року

м. Київ
справа № 234/5605/17
провадження № 51-5808км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Донецької області від 23 січня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001863, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що згідно з ст. 89 Кримінального кодексу України (далі КК) судимостей не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені
судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Краматорського міського суду Донецької області від 12 червня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 310 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на нього виконання обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК.
Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів у провадженні.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він на початку квітня 2016 року за місцем свого проживання ( АДРЕСА_1 ) на городі незаконно вирощував рослини конопель в кількості не менше 327 кущів. 1 липня 2016 року в період з 9:00 до 11:00 під час проведення обшуку на території вказаного домоволодіння у господарських спорудах та будинках співробітники поліції у городі виявили та вилучили зазначену кількість конопель, які належать до рослин, що містять наркотичні засоби та психотропні речовини, і обіг яких дозволяється для промислових цілей.
Апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу прокурора, скасував вирок місцевого суду в частині призначеного покарання й ухвалив свій, яким призначив ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 310 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, а в решті вирок суду залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через суворість, порушує питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду в цьому суді. Обґрунтовуючи свої вимоги, засуджений вказує на те, що апеляційний суд всупереч вимогам ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374, ч. 2 ст. 420 КПК не вмотивував своїх висновків щодо неможливості його виправлення без відбування покарання на підставі ст. 75 КК та не дав належної оцінки тому, що ОСОБА_6 на момент постановлення вироку має постійне місце роботи й проживання, міцні соціальні зв`язки, за місцем проживання відсутні скарги на його адресу, при цьому від вчиненого кримінального правопорушення тяжких наслідків не настало, обтяжуючих обставин не встановлено. Крім того, скаржник зазначає про відсутність у провадженні будь-яких даних, які підтверджували б факт розповсюдження ним наркотичних засобів, це на його думку, є обставиною, що значно зменшує суспільну небезпечність вчиненого злочину. Як стверджує засуджений, наркотичні засоби він вирощував для особистого вживання, оскільки хворіє на синдром залежності від вживання наркотичних речовин.
Крім того, засуджений у своїй скарзі просив здійснювати касаційний розгляд без його участі.
Прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, подала на вказану скаргу письмові заперечення, в яких стверджує про безпідставність касаційних вимог засудженого та законність вироку апеляційного суду, наводячи відповідні аргументи.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор, яка взяла участь у судовому засіданні, заперечила проти задоволення касаційної скарги засудженого, просила вирок апеляційного суду залишити без зміни.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає вирок апеляційного суду в межах касаційної скарги, в якій не заперечуються висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 310 КК, а також вид та розмір призначеного покарання.

Що ж стосується доводів, викладених у касаційній скарзі ОСОБА_6 , про невідповідність призначеного апеляційним судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, то вони є необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. З огляду на принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор, не погодившись із вироком місцевого суду, подав на нього апеляційну скаргу, в ній він вказував про неправильне застосування ст. 75 КК, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. За таких обставин прокурор просив апеляційний суд скасувати оспорюване рішення в частині призначеного покарання і ухвалити свій вирок, яким обрати засудженому покарання, що належить відбувати реально.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження у межах, встановлених ст. 404 КПК, та у порядку, визначеному ст. 405 КПК, дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням скасуванню.
Мотивуючи своє рішення, апеляційний суд у вироку зазначив, що рішення суду першої інстанції про призначення покарання ОСОБА_6 із застосуванням положень ст. 75 КК є необґрунтованим, оскільки воно було прийняте без врахування належним чином усіх даних про особу обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним злочину, зокрема того, що останній вчинив умисний тяжкий злочин у сфері обігу наркотичних засобів та вирощував коноплю у кількості, яка значно перевищує установлений законом розмір необхідний для кваліфікації злочинного діяння за ч. 2 ст. 310 КК, а саме 327 кущів коноплі.
При цьому згаданий суд вказав, що висновок органу пробації, на який послався місцевий суд як на підставу для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК, носить рекомендаційний характер та не містить для суду ознак обов`язковості.

Вирішуючи питання про розмір покарання, яке слід призначити ОСОБА_6 апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 65 КК,врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (є тяжким) та його суспільну небезпеку (вирощування коноплі в особливо великих розмірах), дані про особу винного (задовільно характеризується за місцем проживання, згідно зі ст. 89 КК не судимий, перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом синдром залежності від вживання наркотичних засобів), обставини, що пом`якшують покарання (щире каяття, визнання вини) та відсутність обставин, які його обтяжують. Також це й же суд зважив на відсутність в матеріалах кримінального провадження обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_6 лише в умовах ізоляції від суспільства і призначив останньому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 310 КК, яке є справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Що стосується наведених засудженим у касаційній скарзі обставин (наявності постійного місця роботи та проживання, міцних соціальних зв`язків, відсутності скарг на його адресу за місцем проживання, того, що від вчиненого кримінального правопорушення тяжких наслідків не настало, обтяжуючих обставин не встановлено, а також того, він вирощував наркотичних засобів для особистого вживання), то вони, з урахуванням вищевикладених підстав, не спростовують висновків апеляційного суду в частині призначеного покарання.
Інших переконливих аргументів для скасування вироку апеляційного суду, ОСОБА_6 у касаційній скарзі не навів.
Всупереч доводам засудженого, оскаржений вирок апеляційного суду є достатньо мотивованим і повною мірою відповідає вимогам статей 370, п. 2 ч. 3 ст. 374, ч. 2 ст. 420 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування оспорюваного судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції не встановлено.
За таких обставин Верховний Суд підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Донецької області від 23 січня 2018 року щодо нього без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3