Справа № 359/1122/19
Провадження № 1-кп/359/265/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 лютого 2019 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши в залі суду у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000015, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.01.2019 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом та угодою від 31.01.2019 року про визнання винуватості, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гребінки Полтавської області, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, тимчасово не працюючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 08.08.2017 року за ч.2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі із звільненням від покарання на підставі ст. 75 КК України на два роки та визначенням відповідно до ст. 76 КК України обов`язків,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 187 КК України, за наступних обставин.

Так, 03.01.2019 року близько 18 год. 00 хв., ОСОБА_4 , знаходячись по вул. Ушакова в м. Бориспіль Київської області, вирішив здійснити розбій з метою заволодіння майном громадян для власного збагачення. З цією метою ОСОБА_4 заздалегідь приготував шприц об`ємом 20 мл. з рідиною невстановленого походження, щоб представити його особі, яка зазнала нападу, як шприц, що містить рідину із вмістом вірусу імунодефіциту людини (далі-ВІЛ), щоб використовувати його для здійснення погроз життя та здоров`я при вчиненні розбою.
Цього ж дня, близько 18 год. 10 хв., ОСОБА_4 , знаходячись біля будинку № 15 по вул. Ушакова в м. Бориспіль Київської області, помітив ОСОБА_6 , на яку вирішив здійснити напад з метою заволодіння її майном.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 здійснив раптовий напад на ОСОБА_6 : підійшов до неї впритул та демонструючи, наявний у нього, заздалегідь заготовлений шприц для ін`єкцій об`ємом 20 мл. з оголеною голкою, із невстановленою рідиною, який тримав в правій руці, підніс шприц до живота особи, яка зазнала нападу. При цьому, ОСОБА_4 висловив ОСОБА_6 погрозу застосування насильства, небезпечного для її життя та здоров`я, а саме погрожував зробити ОСОБА_6 ін`єкцію та повідомив, що в шприці є рідина із вмістом ВІЛ, та пред`явив вимогу передати йому грошові кошти та все наявне цінне майно.
Сприймаючи погрозу ОСОБА_4 щодо застосування до себе ін`єкції з ВІЛ як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, ОСОБА_6 передала ОСОБА_4 належні їй грошові кошти в сумі 400 гривень, дві банківські карти "Monobank" із номером НОМЕР_1 , на рахунку якої мались гроші у сумі 20 грн.,та "ТАСКОМБАНК" із номером НОМЕР_2 , на рахунку якої мались гроші у сумі 180 грн., на вимогу ОСОБА_4 повідомила їх ПІН-коди, а також передала мобільний телефон марки "Meizu m3 - note", моделі "L681H LTE", навушники до мобільного телефону марки "Panasonic", модель "RP HJE118GU A Blue", загальна вартість яких складає 2 125 грн. 77 коп.
Заволодівши вказаним майном ОСОБА_6 , ОСОБА_4 втік з місця вчинення злочину та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_6 матеріальну шкоду у сумі 2 725 грн. 77 коп.
Такими своїми злочинними діями, які виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 187 КК України.
В ході досудового розслідування кримінального провадження, 31.01.2019 року між прокурором Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні, внесеного 31.01.2019 року до ЄРДР за № 0000015, з одного боку, та (підозрюваним) обвинуваченим ОСОБА_4 , з іншого боку, в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , за наявності письмової згоди потерпілої ОСОБА_6 , було укладено угоду про визнання винуватості у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до умов вищевказаної угоди прокурор та (підозрюваний) обвинувачений у кримінальному провадженні виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч. 1 ст. 187 КК України, яка ніким не оспорюється; зазначили істотні обставини для даного кримінального провадження, про беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, відсутність будь-яких претензій потерпілої до обвинуваченого, а також узгодили покарання обвинуваченому, яким визначили покарання за ч. 1 ст. 187 КК України у виді трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України, до вказаного покарання, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 08.08.2017 року за ч.2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі, від якого його було звільнено на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки, остаточно призначивши ОСОБА_4 за сукупністю вироків покарання у виді 5 років позбавлення волі. Також зі змісту угоди вбачається, що обвинуваченому роз`ясненні наслідки укладення та затвердження угоди, а також наслідки її невиконання.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримав укладену між ним та прокурором угоду про визнання винуватості від 31.01.2019 р., підтвердив суду, що кримінальне правопорушення ним було вчинено у відповідності до обставин, викладених у обвинувальному акті, свою вину у вчиненому він визнає повністю та щиро розкаюється. Просив суд затвердити дану угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену в ній міру покарання. Підтвердив суду, що угода про визнання винуватості між ним та прокурором укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснені в суді всі обмеження щодо права оскарження угоди, роз`яснені наслідки невиконання взятих на себе обов`язків. При цьому останній зазначив, що наслідки затвердження даної угоди йому відомі та зрозумілі.
Прокурор Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні зазначив, що при укладенні вищезазначеної угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України і КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.

У підготовчому судовому засідання захисник адвокат ОСОБА_5 підтвердив те, що він був присутній на досудовому слідстві під час укладення угоди про визнання винуватості від 31.01.2019 р. між прокурором Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 . Підтвердив, те, що укладення угоди було добровільним і не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Вважав, за доцільне затвердити дану угоду про визнання винуватості.

Потерпіла ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні зазначила, що вона дійсно надала письмову згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості між ним та обвинуваченим ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні. Зі змістом угоди про визнання винуватості ознайомлена та з усіма її умова згодна, в тому числі із мірою покарання, яка визначена ОСОБА_4 в ній.
Суд в даному випадку не перевіряє фактичні обставини, вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, так як і не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні під час проведення підготовчого судового засідання, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про примирення.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до ч. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладено угоду про визнання винуватості за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
Згідно з положеннями ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий, допускається за умови надання потерпілим письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні розбою, тобто нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, та його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 187 КК України. Згідно з положеннями ст. 12 КК України злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 відносяться до тяжких злочинів, його вчиненням заподіяна шкода правам та інтересам потерпілої ОСОБА_6 .

Разом з тим, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_6 власноруч написала заяву про надання згоди прокурору на укладення між ним та обвинуваченим ОСОБА_4 угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеного 31.01.2019 року до ЄРДР за № 0000015 (а.с.10). Добровільність написання якої остання безпосередньо підтвердила в підготовчому судовому засіданні.

При цьому судом відповідно до вимог ч. 4 ст. 474 КПК України з`ясовано, що обвинувачений визнає вину в обсязі, пред`явленого обвинувачення, а також цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Обвинувачений розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди про примирення між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а тому у суду не виникає необхідності витребувати документи, а також викликати в судове засідання інших осіб та опитувати їх для з`ясування добровільності укладеної угоди. Сторони повністю усвідомлюють зміст угоди про визнання винуватості. Обвинувачений усвідомлює характер обвинувачення, вид та міру покарання, яке буде застосоване до нього у разі затвердження угоди судом, а також погодився на призначення узгодженого покарання. Укладення угоди є правомірним, та таким, що відповідає інтересам суспільства, не порушує права, свободи та інтереси сторін і інших осіб.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального кодексу України. Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень КК України. Узгоджена сторонами міра покарання передбачена в межах санкції ч. 1 ст. 187 КК України, відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України, та загальній меті призначення кримінального покарання, визначена з урахуванням характеру та тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимог закріплених у ст. 71 КК України, та є достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.
Таким чином, перевіривши угоду про визнання винуватості, укладену 31.01.2019 року між прокурором Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 та (підозрюваним) обвинуваченим ОСОБА_4 , з іншого боку, в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , суд приходить до висновку, що умови угоди: не суперечать вимогам кримінально-процесуального кодексу України та кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи сторін та інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання винуватості, відсутня очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань, сторони погодили вид та міру покарання, та обвинувачений погодився на призначення узгодженого покарання, що безпосередньо підтвердив у судовому засіданні, та потерпіла ОСОБА_6 надала письмову згоду прокурору на укладення ними угоди.

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена на досудовому розслідуванні кримінального провадження, 31.01.2019 року між прокурором Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 , з одного боку, та (підозрюваним) обвинуваченим ОСОБА_4 , з іншого боку, в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , на підставі ст.ст. 468, 469, 470, 472 КПК України, та призначити обвинуваченому ОСОБА_4 , узгоджену сторонами міру покарання, а саме: за ч. 1 ст. 187 КК України у виді трьох років позбавлення волі, та на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 08.08.2017 року, призначити остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою слід залишити ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Цивільний позов не заявлявся.
Керуючись ст. 100, 124, п. 1 ч. 3 ст. 314, ст. ст. 366-368, ч. 1 ст. 369, ст. 370, ч. 1, ч. 2 ст. 371, ч. 2, ч. 3 ст. 373, ст. ст. 374-376, ст.ст. 468-470, ст.ст. 472- 475 КПК України, ст. ст. 50, 65-69, 71, ч. 1 ст. 187 КК України, суд -
у х в а л и в :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 31.01.2019 року, укладену між прокурором Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за участю його захисника - адвоката ОСОБА_5 , в кримінальному провадженні №0000015, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.01.2019 року.
Визнати ОСОБА_4 винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, шляхом частково приєднання до нового покарання невідбутої частини покарання за вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 08.08.2017 року за ч.2 ст. 186 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі, від якого його було звільнено на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки, ОСОБА_4 остаточно, призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 залишити попередній тримання під вартою, та утримувати його в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" Міністерства юстиції України.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 03.01.2019 року.
Речові докази, після набрання вироком суду законної сили, а саме: розкладний ніж, коричневого та позолоченого кольору; вісім ампул з написами "Димедрол", ємністю 1 мл; шприц ємністю 20 мл. із залишками речовини бурого кольору; голку від шприца з ковпачком; медичну маску, - передані на зберігання до камери схову речових доказів Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області, - знищити; навушники від мобільного телефону марки "Panasonic", - залишити в користуванні потерпілої ОСОБА_6 .
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги, в порядку визначеному КПК України, з підстав передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку - після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, потерпілій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1