ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/7983/18 Номер провадження 11-кп/814/529/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002842, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника в його інтересах ОСОБА_9 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 грудня 2018 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червона Знам`янка, Кременчуцького району, Полтавської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, визнано винуватим та засуджено:
-за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 визнано винуватим в тому, що він в період часу з 5 по 6 серпня 2018 року, (точну дату і час під час досудового розслідування не встановлено), разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_11 , знаходився за місцем проживання: в квартирі АДРЕСА_3 , де між ним і ОСОБА_11 виникла сварка на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин. Під час сварки, в ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння ОСОБА_11 тілесних ушкоджень. ОСОБА_8 , діючи умисно з мотивів особистої неприязні, штовхнув руками ОСОБА_11 , внаслідок чого остання впала на підлогу квартири. Продовжуючи виконувати свій злочинний умисел, ОСОБА_8 наніс ОСОБА_11 не менше трьох ударів руками та ногами по голові, чим заподіяв потерпілій тілесні ушкодження у вигляді вогнищевої травми голови і крововиливів під оболонки в речовину головного мозку, які є тяжкими тілесними ушкодженнями, від яких настала смерть ОСОБА_11 . З метою уникнути відповідальності і приховати сліди злочину, ОСОБА_8 скинув труп ОСОБА_11 в підвальне приміщення під балконом в квартирі.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

До апеляційного суду з апеляційними скаргами звернулись обвинувачений ОСОБА_8 та в інтересах останнього - захисник ОСОБА_9 , які не згодні з судовим рішенням.

Обвинувачений в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 121 на ч. 1 ст. 125 та ст.128 КК України.

Вважає, що вирок відносно нього ухвалений без врахування обставин заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень.

Захисник ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 виправдати за недоведеністю його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Вказує, що обвинувачений тільки штовхнув ОСОБА_11 , після чого остання впала на підлогу. Факт нанесення тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть, він не визнає, оскільки ніяких тілесних ушкоджень кулаками, ногами та предметами він не наносив.

Посилається на те, що судом покладено в основу обвинувального вироку показання осіб, які фактично не надали жодних даних, які б вказували на можливу причетність ОСОБА_8 до скоєння інкримінованого йому злочину.

Звертає також увагу на те, що судом не було враховано того факту, що на момент затримання ОСОБА_8 10.08.2018 року у нього не було виявлено жодних тілесних ушкоджень, характерних для нанесення ударів.

Заперечує отримання ОСОБА_11 тілесних ушкоджень 1 групи саме в квартирі за місцем проживання з ОСОБА_8 , оскільки крім слідів крові на шпалерах квартири, інших біологічних слідів під час проведення обшуку у квартирі 10.08.2018 року виявлено не було. Дана обставина в ході судового слідства не досліджувалась.

Не перевірена в ході судового слідства також і версія ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_11 могла отримати тілесні ушкодження за межами квартири, коли вона виходила за спиртним, під час коли ОСОБА_8 спав.

Вважає, що в ході судового слідства факт причетності ОСОБА_8 до спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень 1 групи, зазначених у висновку судово-медичної експертизи № 688 від 21.09.2018 року, доведено не було. Обвинувачення в причетності ОСОБА_8 до інкримінованого йому злочину побудовано на припущеннях, а тому його необхідно виправдати за недоведеністю вини у вчиненні інкримінованого злочину.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 у суді апеляційної інстанції свої апеляційні скарги підтримали та просили їх задовольнити, прокурор та потерпіла ОСОБА_10 заперечували проти задоволення апеляційних скарг, просили вирок суду залишити в силі.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , у повній мірі дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 374 КПК України.

Доводи обвинуваченого про необхідність кваліфікувати його дії за вчинення менш тяжкого злочину, а також доводи захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження щодо останнього у зв`язку із недоведеністю його вини в інкримінованому злочині, - є безпідставними та задоволенню не підлягають на підставі наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини умисного спричинення ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , що потягли смерть останньої.

Так, із показань ОСОБА_8 дані ним під час проведення слідчого експерименту та допиту у суді першої інстанції, останній показував, що ОСОБА_11 після його поштовху впала у велику кімнату. При цьому, розміщення її тіла було в напрямку головою до серванту, що знаходився у цій кімнаті. Коли обвинувачений прокинувся, то побачив, що ОСОБА_11 лежить у великій кімнаті головою до серванту.

Відповідно до висновку експерта № 688 від 21.09.2018 (далі висновок №688) щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень зазначено, що отримання тілесних ушкоджень 1 групи, супроводжується втратою свідомості.

Згідно того ж висновку № 688, до першої групи відносяться такі тілесні ушкодження: закрита травма голови з крововиливами під м`яку мозкову оболонку в лобних долях обох півкуль головного мозку, крововиливом під тверду оболонку в лобних ділянках справа та зліва, крововиливи в м`які покрови голови з боку внутрішньої поверхні в лобній ділянці зліва, крайовий перелом лівої носової кістки, які не могли утворитися внаслідок падіння на площину (з висоти власного зросту, положення стоячи на ногах), як з наданим тілу прискоренням, так і без такого, з подальшим ударом об тверду поверхню.

Будучи допитаним у суді першої інстанції, експерт ОСОБА_12 показав, що такі тілесні ушкодження утворилися від трикратної ударної дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, які діяли з достатньою для їх утворення силою, якими могли бути долоні стиснуті в кулак, або інші предмети з подібними характеристиками.

Інших ушкоджень в ділянці голови ОСОБА_11 , які б могли стати причиною втрати свідомості, в тому числі і в потиличні її частині, експертом не виявлені.

Тілесні ушкодження 2 та 3 груп (осколковий перелом лівого стегна у верхній третині та крововиливи м`яких тканин задньої поверхні грудної клітини, які могли бути отримані при падінні потерпілої з висоти власного зросту), згідно показань експерта ОСОБА_12 , як у своїй сукупності, так і кожне окремо, не могли спричинити втрату свідомості ОСОБА_11 .

Вбачається, що незмінне положення тіла свідчить про те, що обвинувачений саме вдарив ОСОБА_11 в лобну ділянку голови, а не штовхнув у груди, оскільки після цього остання втратила свідомість та активних рухів вже не робила.

На підтвердження цього суд правильно послався на показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про те, що обидва свідки, працюючи рятувальниками та будучи викликаними 10.08.2018 до квартири АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_8 , чули від останнього те, що він саме вдарив у лоб свою співмешканку від чого вона впала та після цього померла.

Про кількість ударів, не менше трьох, та їхню локалізацію в лобній ділянці потерпілої свідчить висновок судово-медичного експерта № 688.

Сам обвинувачений, будучи допитаним у суді першої інстанції повідомив, що фізичний вплив з його боку на потерпілу складав не менше п`яти разів.

Отже, доводи ОСОБА_8 про те, що він не мав наміру заподіяти тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 та лише штовхнув її, спростовуються вищевказаними доказами, які були досліджені судом першої інстанції та проаналізовані у вироку.

Експерт ОСОБА_12 повідомив, що тілесних ушкоджень характерних для нанесення ударів у ОСОБА_8 не було виявлено. Проте, їх могло і не бути, оскільки таке анатомічне відображення залежить від індивідуальних особливостей тіла. Тому твердження обвинуваченого про не встановлення у нього тілесних ушкоджень, що свідчило б про нанесення ним удару ОСОБА_11 , не спростовують висновки суду про винуватість обвинуваченого в інкримінованому злочині.

Твердження захисника, що тілесні ушкодження 1 групи ОСОБА_11 отримала поза межами квартири в якій було виявлено її труп, після чого вона повернулася додому у так званий «світлий проміжок часу» у її свідомості між отриманням тілесного ушкодження та невідворотною втратою свідомості, та одночасно матеріалами провадження доводиться лише те, що ОСОБА_8 причетний до спричинення їй лише 2 та 3 груп тілесних ушкоджень, не знаходять свого підтвердження в ході апеляційного перегляду вироку суду.

Так, експерт ОСОБА_12 в судовому засіданні повідомив, що «світлий проміжок часу» у свідомості ОСОБА_11 міг наступити, але міг і не наступити. Аналізуючи докази, вбачається, що такий проміжок часу у свідомості потерпілої взагалі не наступав, з огляду на те, що після її падіння від удару ОСОБА_8 положення її тіла не змінювалося.

Хоча об`єктивних даних того, що потерпіла в день смерті залишала квартиру з метою придбати алкогольні напої немає, а доводи ОСОБА_8 щодо цих обставин є незаперечні, вказане не спростовує висновків суду про винуватість обвинуваченого в умисному спричиненні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , які потягли її смерть, за обставин встановлених судом першої інстанції та підтвердженими під час апеляційного перегляду судового рішення.

На підтвердження правильності висновків суду свідчить той факт, що обвинувачений, повідомляючи працівників поліції по телефону «102» вказав, що саме він убив свою співмешканку. Таке визнання своєї вини ОСОБА_8 мало місце на початковому етапі розслідування до отримання результатів експертизи про причини смерті ОСОБА_11 . Вважаючи, що смерть потерпілої настала внаслідок падіння та удару головою об поверхню, обвинувачений не заперечував свою причетність до скоєння злочину. Лише після висновку судово-медичного експерта про настання смерті ОСОБА_11 внаслідок умисних ударів, усвідомлюючи можливість втрати свободи на тривалий час, обвинувачений став заперечувати свою причетність до скоєного злочину, намагаючись уникнути більш суворого покарання.

Крім того, посилання захисника обвинуваченого на відсутність інших біологічних слідів в квартирі, окрім слідів крові на шпалерах, жодним чином не спростовують встановлені судом першої інстанції обставини вчиненого злочину, які грунтуються на зібраних доказах в їх сукупності.

Аналізуючи докази: показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , експерта ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_8 , даних, що містять процесуальні документи, колегія суддів вважає їх такими, що узгоджуються між собою, доповнюють одне одного та у своїй сукупності викривають ОСОБА_8 у вчиненні тяжкого умисного злочину.

З огляду на викладене, доводи, викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 об`єктивно не підтверджуються матеріалами кримінального провадження та є безпідставними, а отже, є такі, що не підлягають до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65, КК України, оскільки призначено в межах санкції статті Особливої частини із врахуванням тяжкості вчиненого ним злочину, характеру та ступеню суспільної небезпечності, даних про особу обвинуваченого, та не є надмірно суворим.

При призначенні покарання суд першої інстанції, з дотриманням вимог Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, врахував особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем проживання, його сімейний стан, вік та стан здоров`я, відсутність обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання та дійшов правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства.

Враховуючи викладене, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника в його інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 грудня 2018 року щодо ОСОБА_8 , визнаного винним та засудженого за ч. 2 ст. 121 КК України без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 у той же строк з часу отримання копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4