Житомирський апеляційний суд
Категорія ч.5 ст.72 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі провадження №295/13536/17-к за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та діючого в його інтересах захисника ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 09 серпня 2018 року,

в с т а н о в и в :
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну, та постановити нове рішення, яким зарахувати йому, як відбуте покарання, строк його перебування в умовах попереднього ув`язнення з 17.01.1992 до 21.08.2000 на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року), з розрахунку один попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Обґрунтовує свої апеляційні вимоги тим, що висновки суду першої інстанції прямо протирічать положенням Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Адвокат ОСОБА_7 , в своїй апеляційній скарзі, також просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну, та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання та засудженого ОСОБА_8 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання з 17 січня 1992 року по 21 серпня 2000 року - 8 років 7 місяців 4 дні, у відповідності до норм ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Зазначає, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та не застосував закон, зокрема на порушення ст.ст.2, 3, 5, 6, 13, 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Звертає увагу на те, що до набрання вироком законної сили в рамках кримінального провадження у період з 17.01.1992 по 21.08.2000 ОСОБА_8 утримувався під вартою в місцях попереднього ув`язнення, крім того, з моменту набрання вироком законної сили - 16.07.1997, засудженого ОСОБА_8 продовжували утримувати в слідчих ізоляторах. Зазначає і те, що хоча вирок щодо ОСОБА_8 набув чинності 16.07.1997 року, однак останнього й надалі продовжували утримувати в слідчому ізоляторі, а лише з 21.08.2000 року після постанови Київського міського суду про приведення вироку у відповідності до діючого кримінального закону ОСОБА_8 слід вважати засудженим до довічного позбавлення волі у тюрмі суворого режиму.

Згідно ухвали Богунського районного суду м.Житомира від 09 серпня 2018 року, зараховано в строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_8 за вироком Київського міського суду від 01.07.1997 за ст. 93 пп. «а, е, ж, з», ст.ст.81 ч.2, ч.3, 42 КК України (в редакції 1960 року) строк попереднього ув`язнення з 17.01.1992 по 16.07.1998 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В задоволенні інших вимог відмовлено у зв`язку з відсутністю підстав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в підтримку своїх апеляційних вимог, думку прокурора, яка просила оскаржену ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дотримався зазначених вимог процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження №295/13536/17 (а.п.3), ОСОБА_8 засуджений вироком Київського міського суду від 01.07.1997 за ст.93 пп. «а, е, ж, з», ст.ст.81 ч.2, ч.3, 42 КК України (в редакції 1960 року) до смертної кари з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Ухвалою Верховного Суду України від 16.07.1998 вирок залишено без змін.

Ухвалою Київського міського суду від 21.08.2000 вирок суду був приведений у відповідність до закону, визначене покарання у виді смертної кари було замінено на довічне позбавлення волі.

Засуджений на даний час відбуває покарання у ДУ «Житомирська УВП №8».

Згідно ч.5 ст.72 КК України зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIII, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово - психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

При цьому, попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

З урахуванням зазначених вимог Закону, суд 1-ї інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що засудженому ОСОБА_8 слід зарахувати в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з моменту затримання 17.01.1992, до моменту набрання вироком Київського міського суду від 01.07.1997 законної сили - 16.07.1998, на підставі ч.5 ст.72 КК України, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Доводи засудженого та його захисника викладені в апеляційних скаргах з приводу врахування йому в строк відбутого покарання період з 17.01.1992 до 21.08.2000, тобто з моменту набрання вироком Київського міського суду від 01.07.1997 законної сили і до винесення ухвали Ухвалою Київського міського суду від 21.08.2000 про заміну смертної кари довічним позбавленням волі, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки в зазначений період ОСОБА_8 вже не був обвинуваченим (підсудним), а мав процесуальній статус засудженого.

При цьому, як слушно зазначає суд першої інстанції, у відповідності до вимог Виправно-трудового кодексу України, який діяв до 01.01.2004 до набрання чинності Кримінально-виконавчого кодексу України, Закону України «Про попереднє ув`язнення» ОСОБА_8 мав як особа, взята під варту, та як засуджений відповідні права та обов`язки, які мали певні відмінності, окрім того засудженому до смертної кари надавалась можливість для подачі клопотання про помилування, а тому період після набрання вироком законної сили не підлягає зарахуванню у строк попереднього ув`язнення.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд не вбачає порушень кримінального закону при винесенні оскаржуваної ухвали, яка по суті прийнятого рішення є законною

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та діючого в його інтересах захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 09 серпня 2018 року, якою зараховано в строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_8 за вироком Київського міського суду від 01.07.1997 за ст. 93 п.п. «а, е, ж, з», ст.81 ч.2, ч.3, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) строк попереднього ув`язнення з 17.01.1992 по 16.07.1998 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді :