Постанова
Іменем України
08 листопада 2018 року

м. Київ
справа № 235/111/17
провадження № 51-4956км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 09 січня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002779, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Димитрова Донецької області, проживаючого у АДРЕСА_1 , судимого 27 грудня 2016 року вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у сумі 850 грн, який сплачено 02 березня 2017 року,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 321 КК України.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 червня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 321 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі

1700 грн.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він у невстановлений слідством день та час, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою:

АДРЕСА_1 , знайшов сильнодіючий лікарський засіб «Соннат», належний його батьку ОСОБА_7 , який помер у

2015 році, та залишив його собі, для подальшого продажу, тим самим, незаконно, без відповідного лікарського рецепту, діючи умисно та протиправно, без дозволу

на те, придбав чотири конвалюти лікарського засобу «Соннат», ємкістю 32 пігулки, який згідно висновку судової експертизи сильнодіючих і отруйних речовин

є сильнодіючим лікарським засобом.
Після чого, 14 листопада 2016 року близько 08:00, ОСОБА_6 , маючи злочинний намір, спрямований на порушення правового режиму обігу сильнодіючих лікарських засобів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, перебуваючи за вказаним вище місцем свого проживання, та реалізуючи злочинний умисел, спрямований на незаконний збут сильнодіючих лікарських засобів, переслідуючи корисливу мету, умисно, порушуючи вимоги ст. 19 Закону України «Про лікарські засоби», не маючи спеціального на те дозволу (ліцензії), ОСОБА_6 збув ОСОБА_8 , за грошові кошти у сумі 100 грн, одну конвалюту «Соннат», у кількості 10 таблеток, які відповідно до висновку судової експертизи сильнодіючих і отруйних речовин у своєму складі містять 0,0721 г. зопіклону, який відноситься до сильнодіючих лікарських засобів.

Після того, як ОСОБА_6 збув ОСОБА_8 лікарський засіб «Соннат», в цей же день направився з останнім на його автомобілі ВАЗ 2108 до АТБ, розташованого на вул. Шевченка у м. Покровську Донецької області, зберігаючи при собі паперову коробку з трьома конвалютами сильнодіючого лікарського засобу «Соннат» у кількості 22 таблеток, де біля буд. 19 на вул. Пирогова,

у м. Покровську Донецької області, вказаний автомобіль під керуванням

ОСОБА_8 був зупинений працівниками поліції та під час огляду працівниками поліції особистих речей ОСОБА_6 , було виявлено та вилучено вказаний вище лікарський засіб..
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 09 січня 2018 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через м`якість. Вважає, що ухвала апеляційного суду належним чином не мотивована та не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу прокурора не надходило.
У судовому засіданні прокурор підтримав подану касаційну скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 321 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи прокурора про призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 321 КК України у виді штрафу, передбаченого санкцією вказаної норми, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Згідно вимог ст. 419 КПК України суд апеляційної інстанції в своїй ухвалі зобов`язаний навести мотиви прийнятого рішення і, якщо апеляційна скарга залишається без задоволення, зазначити підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

У провадженні щодо ОСОБА_6 суд апеляційної інстанції зазначену вимогу закону повною мірою не виконав.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції послався на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про його особу, який на момент скоєння інкримінованого злочину визнаний таким, що не має судимості, позитивно характеризується за місцем проживання, те, що на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, досудову доповідь уповноваженого органу з питань пробації, відповідно до якої виправлення засудженого без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства та застосування

соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку засудженого з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних злочинів, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції, обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

На підставі наведених даних місцевий суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, передбаченому санкцією інкримінованої йому частини статті КК України.

Прокурор, не погодившись із цим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій порушив питання про скасування вироку через невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, визначеному санкцією ч. 1 ст. 321 КК України, внаслідок м`якості. На обґрунтування своїх доводів прокурор посилався на те, що місцевим судом не було в достатній мірі враховано конкретні обставини та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, особу винного, який будучи особою працездатного віку ніде не працює, а своє матеріальне становище поліпшує за рахунок збуту сильнодіючих лікарських засобів. Крім того, вказує на неправильність застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, що полягало у незастосуванні положень ч. 4 ст. 70 КК України.
Однак, цих доводів скарги прокурора про м`якість призначеного

ОСОБА_6 покарання та незастосування положень ч. 4 ст. 70 КК України при визначенні останньому остаточного покарання апеляційний суд належним чином не перевірив і не спростував та, залишаючи апеляцію прокурора без задоволення, не зазначив підстави, з яких скаргу визнано необґрунтованою.
Колегія суддів вважає, що за наведених судом першої інстанції обставин кримінального провадження, а також характер дій засудженого, призначене ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, передбаченому ч. 1 ст. 321 КК України, є не справедливим, не мотивованим і занадто м`яким.
Наведені вище обставини дають підстави для задоволення касаційної скарги прокурора та скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_6 із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв`язку з невідповідністю її змісту вимогам ст. 419 КПК України.

Під час нового розгляду у суді апеляційної інстанції, суду необхідно повно, всебічно розглянути кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , перевірити обґрунтованість доводів касаційної скарги прокурора, у тому числі ретельно перевірити доводи прокурора щодо застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України при визначенні ОСОБА_6 остаточного покарання за інкримінований злочин та постановити законне, обґрунтоване і умотивоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 09 січня 2018 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3