07.03.2019
Справа № 642/1173/19
н/п 1-кп/642/450/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 березня 2019 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться зазначена кримінальна справа.
Ухвалою слідчого судді від 10.01.2019 року відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою , строком до 09.03.2019 року.
Вимогами п. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
У судовому засіданні прокурор просив продовжити строки застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_6 , що тримається під вартою, строк якого закінчується. Потерпілий підтримав клопотання прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник проти клопотання прокурора заперечували, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність прокурором наявності ризиків відносно обвинуваченого.
Вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, беручи до уваги те, що обставини, які послугували підставою для обрання судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого, та які були встановлені попередньо, на даний час мають місце і не змінились.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд враховує обставини кримінального провадження, практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
ОСОБА_6 обвинувачуються у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, що відноситься до злочину проти власності поєднанного з насильством, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років.
Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, його репутацію, суспільну небезпечність інкримінованого йому кримінального правопорушення, те що ОСОБА_6 може переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків, при цьому у нього немає постійного працевлаштування та постійного заробітку, що свідчить про антисоціальний спосіб життя останнього та вчинити інше кримінальне правопорушення.
На підставі викладеного, суд вважає, що застосування відносно ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів недостатнє для забезпечення ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Таким чином, суд виходить із того, що на даний час не відпали ризики, передбачені п. 1, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які були встановлені під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і приходить до висновку про необхідність продовжити строк тримання під вартою на 60 днів.
Керуючись ст. ст. 331, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ Харківський слідчий ізолятор, обраний ОСОБА_6 продовжити на строком на 60-днів, до 03 травня 2019 року, включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя : ОСОБА_1