Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року

м. Київ
справа № 362/5100/18
провадження № 51-995ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 15 січня 2019 року в межах кримінального провадження

№ 40001007 від 19 травня 2018 року за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 311, ч. 1 ст. 313 КК.
Встановлені обставини
Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч. 3 ст. 311 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, за ч. 1 ст. 313 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. На підставі

ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 січня 2019 року апеляційну скаргу прокурора на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2018 року щодо ОСОБА_5 залишено без задоволення, а зазначене рішення місцевого суду без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 15 січня 2019 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, формально посилаючись на порушення апеляційним судом вимог ст. 419 КПК, прокурор у касаційній скарзі доводів, у чому саме, з огляду на вимоги ст. 412 КПК, полягали істотні порушення цим судом вимог кримінального процесуального закону та чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування рішення апеляційного суду касаційним судом фактично не наводить.
При цьому твердження прокурора щодо невмотивованості ухвали суду апеляційної інстанції також належним чином не обґрунтовано, оскільки не наведено конкретних доводів, яким чином це перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
У касаційній скарзі не зазначено, чи заявлялися стороною обвинувачення клопотання, які всупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПКапеляційний судбезпідставно

не задовольнив, а також, які конкретно доводи апеляційної скарги прокурора в порушення ст. 419 цього Кодексу суд апеляційної інстанції не дослідив,

не перевірив і не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

Касаційна скарга прокурора не містить обґрунтування того, у чому саме полягало неправильне застосування судом апеляційної інстанції закону України про кримінальну відповідальність при залишенні без зміни вироку місцевого суду в частині звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, із огляду на положення ст. 413 КПК та зважаючи на приписи ст. 75 КК у їх взаємозв`язку, а також враховуючи, що питання про звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання вирішено судом першої інстанції, рішення якого в касаційній скарзі не оскаржується.
Слід зазначити, що доводи щодо незаконності ухвали апеляційного суду, які прокурор наводить в обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, фактично стосуються вироку суду першої інстанції, при цьому доводів щодо незаконності ухвали апеляційного суду з цієї підстави касаційна скарга прокурора не містить, як не містить і доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі на спростування доводів апеляційної скарги прокурора.
Крім того, прокурор у касаційній скарзі лише формально зазначає, що призначене ОСОБА_5 покарання є явно несправедливим через м`якість, разом із тим,

не наводить щодо цього конкретних доводів відповідно до положень ст. 414 КПК,

не вказує, чому воно є недостатнім для кари і виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, як щодо виду, так і щодо його розміру.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу прокурора без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 15 січня 2019 року стосовно ОСОБА_5 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків десять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3