Справа № 487/2073/17
Провадження № 1-кп/487/60/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2019 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисника - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 і ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 і ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, посилаючись на обгрунтованість підозри у вчиненні умисного злочину, який віднесено законом до злочинів середньої тяжкості, відповідно до сталої практики ЄСПЛ та Розділу 2 Коституції України щодо існування реальних ознак наявності справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невиновності, переважає принцип поваги до особистої свободи та виправдовує тримання особи під вартою. А також наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: запобіганням можливостей переховуватися від суду, також обвинуваченому відоме місце проживання потерпілого і свідків, у зв`язку з чим перебуваючи на свободі може здійснити на них вплив та можливостей вчинення іншого кримінального правопорушення, оскілький ОСОБА_4 ніде не працює, не одружений, немає на утриманні дітей, тобто немає стійких соціальних зв`язків, тому перебуваючи на свободі може продовжити свою злочинну діяльність та переховуватися від суду. Тому біль м`яки види запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого та запобігти наявним ризикам.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою найбільш м`який з можливістю працевлаштування та лікування, оскільки у нього погіршився стан здоров`я, загострилась бронхіальна астма та у травні 2018 року переніс мікроінсульт, крім того, під вартою він утримується 19 місяців, який підлягає перерахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Також вину в вчинення інкріминуємого йому злочину визнає, щире кається, допомагав слідству, має на утриманні двох малолітніх дітей та вважає, що зазначені прокурором ризики є необґрунтованими. Крім того, вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.02.2019 року його виправдано за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України та скасована запобіжний захід у виді тримання під вартою.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 просив вирішити клопотання на розсуду суду.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до наступного:

Судом встановлено, що ухвалою суду від 20.12.2018 року відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою суду обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Розгляд кримінального провадження триває, але у обвинуваченого 01.04.2019 року закінчується строк дії запобіжного заходу.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, які гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, у разі якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у ч.3 цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

При цьому, слід врахувати, що реалізуючи положення ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя, а також суд відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України мають враховувати, що після спливу певного часу (строку дії попередньої ухвали) саме лише існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, а тому в судовому рішенні судові органи зобов`язані, розглянувши можливість обрання альтернативних запобіжних заходів, навести інші підстави для подальшого тримання особи під вартою (Рішення ЄСПЛ від 20 січня 2011 року у справі "Прокопенко проти України" , Рішення ЄСПЛ від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України»).
Відповідно до вимог ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення або захисту суд має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
При цьому, ЄСПЛ неодноразово наголошував на необхідність обґрунтування підстав обрання або продовжування запобіжного заходу, у Рішенні ЄСПЛ від 13.12.2007 року «Ткачов проти України» зазначив, що повторювання формальних підстав без будь-якої спроби продемонструвати, яким чином вони застосовуються відносно справи заявника, не може бути розцінено як «відповідні» та «достатні» підстави для застосування запобіжного заходу.
А загальне положення щодо розумних строків тримання під вартою викладено у правовій позиції ЄСПЛ у Рішення «Харченко проти України», згідно якої продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».
Отже, в судовому засіданні прокурором не доведено неможливість, на теперішній час запобігти ризикам п. 1,3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, інші підстави для подальшого виправданого тримання особи під вартою не зазначені та не доведені, тому в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слід відмовити.
Проте, суд вважає, що підлягає задоволенню клопотання обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу, відповідно до положень ст. 178 КПК України, суд враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, не одружений, але має на утриманні двох малолітніх дітей 2014 та 2015 років народження, місце проживання, тобто має стійки соціальні зв`язки, а також суд враховує час перебування обвинуваченого під вартою та його виправдання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, тому лише тяжкість вчиненого злочину не може бути підставою для продовження тримання під вартою, без інших вагових підстав для такого виду запобіжного заходу, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, а також з урахуванням особи обвинуваченого.

Відповідно до ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у прокладені на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 194 КПК України обов`язки передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку передбаченому статтею 199 цього Кодексу.
Враховуючи викладені обставини, суд приходить до переконання, що забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігти зазначеним ризикам, можливо шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, строком на 2 місяця та з покладенням на останнього процесуальні обов`язки, які передбачені ст. 194 ч. 5 п. 1, 2, 3 КПК України, а саме: прибувати до суду за першою вимогою, не відлучатися за межі м. Миколаєва без дозволу суду, повідомляти суд за зміну місця свого проживання.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 2 місяця - до 24.05.2019 року наступні обов`язки:

прибувати до суду за першою вимогою;

не відлучатися за межі м. Миколаєва без дозволу суду;

повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Звільнити ОСОБА_4 з-під варти в залі суду.

Попередити ОСОБА_4 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш тяжкий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1