Провадження №1-в/127/177/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 в м. Вінниці клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування строку попереднього ув`язнення до строку покарання,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування строку попереднього ув`язнення до строку покарання. Клопотання мотивовано тим, що під час відбування покарання засудженого неодноразово етаповували до ДУ «Київський слідчий ізолятор» для участі у розгляді його справ Вищим спеціалізованим судом України.

Засуджений ОСОБА_4 та його захисник в судовому засіданні клопотання підтримали та просили його задовольнити з підстав, викладених у клопотанні.

Прокурор вважає, що у задоволенні клопотання засудженого слід відмовити, оскільки періоди, на які посилається засуджений та його захисник, не можуть вважатись строком попереднього ув`язнення, оскільки стосовно засудженого не здійснювався розгляд кримінального провадження по суті й відповідний запобіжний захід стосовно засудженого застосовано не було.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання та особової справи, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_4 був затриманий 31.05.2003 року та засуджений вироком Апеляційного суду Харківської області від 24.11.2003 р. та ухвалою Верховного суду України від 22.06.2004 р. за частиною другою статті 15 пунктами 1, 7 частини другої статті 115, пунктом 7 частини другої статті 115 КК України до довічного позбавлення волі. Даний вирок суду набрав законної сили 22.06.2004 р. З моменту затримання до набуття вироком законної сили до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 04.12.2017 р. на підставі частини п`ятої статті 72 КК України, засудженому ОСОБА_4 зараховано строк попереднього ув`язнення з 31.05.2003 р. по 22.06.2004 р. в строк відбутого покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З матеріалів особової справи також вбачається, що 05.10.2017 р. Вінницьким міським судом Вінницької області постановлено ухвалу, відповідно до якої в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про зарахування строку попереднього ув`язнення до строку покарання відмовлено. За результатами перегляду зазначеної ухвали в апеляційному порядку 04.12.2017 р. Апеляційним судом Вінницької області постановлено ухвалу, згідно з якою ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05.10.2017 р. скасовано і зараховано ОСОБА_4 строк перебування під вартою з 31.05.2003 р. по 22.06.2004 р., тобто з моменту затримання ОСОБА_4 по день набрання вироком законної сили.

Аналогічне рішення (ухвалу) постановлено Вінницьким міським судом Вінницької області 13.06.2018 р., відповідно до якого ОСОБА_4 зараховано строк перебування під вартою з 31.05.2003 р. по 22.06.2004 р. Таким чином, суд приходить до переконання, що правові підстави для повторного зарахування зазначеного строку перебування ОСОБА_4 під вартою до строку покарання згідно з правилами, визначені частиною п`ятою статті 72 КК в редакції Закону № 838-VIII відсутні.

При вирішенні питання щодо наявності правових підстав для зарахування строку перебування ОСОБА_4 у Київському СІЗО за правилами вищезазначеної правової норми суд враховує наступне.

Засуджений та його захисник посилались на ту обставину, що ОСОБА_4 був доставлений до Київського СІЗО саме у зв`язку з розглядом кримінального провадження відносно нього. Прокурор проти зарахування зазначеного строку заперечував, посилаючись на ту обставину, що кримінальне провадження у зазначений період по суті не розглядалось, а тому зарахування зазначеного строку за правилами, визначеними частиною п`ятою статті 72 КК в редакції Закону № 838-VIII не підлягає.

Згідно з правовим висновком, сформульованим Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 29.08.2018 р. (справа № 663/537/17), у разі, якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає частина п`ята статті 72 КК в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні частини першої статті 5 КК).

З матеріалів особової справи вбачається, що злочини, за які ОСОБА_4 відбуває покарання, були вчинені до 23.12.2015 р., а тому в разі наявності відповідних правових підстав підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 72 КК в редакції Закону № 838-VIII.

При вирішенні питання щодо наявності підстав зарахування строку перебування ОСОБА_4 у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» згідно з правилами, закріпленими у частині п`ятій статті 72 КК в редакції Закону № 838-VIII, суд враховує, що зі змісту частини першої статті 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (далі Закон № 2581-VIII) випливає, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до приписів пункту «ґ» абзацу четвертого частини п`ятої статті 72 КК в редакції Закону № 838-VIII у строк попереднього ув`язнення включається строк перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Отже, приписи Закону № 2581-VIII та КК в редакції Закону № 838-VIII по-різному регулюють зарахування строку утримання особи під час попереднього ув`язнення і по-різному надають визначення поняття попереднього ув`язнення. Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 29.08.2018 р. (справа № 663/537/17) звернуто увагу на те, що «попереднє ув`язнення» та «зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання» - не тотожні поняття. Норма частини п`ятої статті 72 КК про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є нормою матеріального кримінального права, а не кримінального процесуального права. Ця норма за своєю суттю та цілями не виконує функцію вирішення процесуальних питань, а є складовою частиною інституту призначення покарання, який, у свою чергу, є одним з кримінально-правових інститутів, передбачених у розділі ХІ Загальної частини КК України. Слід звернути увагу на те, що зі змісту колізійних норм спеціальний закон відміняє (витісняє) загальний закон. Інакше кажучи, при конкуренції загальної та спеціальної норм одна з них (загальна) охоплює визначене коло діянь, а інша (спеціальна) частину цього кола, тобто різновиди діянь, передбачених загальною нормою. Спеціальна норма містить більше ознак, за рахунок яких вона і виділяється із загальної. Будь-яка норма сама по собі не може бути ні загальною, ні спеціальною. Вона стає такою, що конкурує з іншою нормою, тільки під час взаємодії між ними. За межами генетичного зв`язку спеціальна норма втрачає свої особливості та виступає як звичайна норма кримінального права Спеціальна норма більш конкретна за змістом, установлює особливі прийоми регулювання й тому має пріоритет над загальною нормою.

Під час застосування загальних та спеціальних норм до одних і тих же фактичних обставин спеціальна норма скасовує дію загальної, при цьому спеціальні норми уточнюють загальні, а загальні встановлюють засади та основоположний напрям спеціального регулювання. Разом з тим, слід зазначити, шо поряд з правилом про співвідношення загальної та спеціальної норми існує правило про дію законі в часі. Порядок застосування закону в часі вирішено Великою Палатою Верховного Суду в зазначеній вище постанові. Інших застережень щодо застосування правил дії закону в часі під час судового розгляду встановлено не було.

Отже, суд приходить до переконання, що норма, закріплена у частині першій статті 1 Закону № 2581-VIII є загальною нормою щодо визначення поняття попереднього ув`язнення під час судового провадження, а норма, закріплена у абзаці четвертому частини п`ятої статті 72 КК в редакції Закону № 838-VIII є спеціальною нормою, а тому застосуванню підлягає саме спеціальна норма.

При цьому суд вважає за доцільне зазначити, що згідно з пунктом 24 частини першої статті 3 КПК судове провадження кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами. Зі змісту ж пункту 10 частини першої статті 3 КПК кримінальне провадження досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Отже, суд критично оцінює твердження прокурора про те, що перебування засудженого ОСОБА_4 у Київському СІЗО не може вважатись строком попереднього ув`язнення. При цьому суд враховує, що згідно з листом за підписом начальника ДУ ВУВП № 1 від 15.12.2017 р. № 4/11876 надано перелік часових меж, коли ОСОБА_4 вибув до Київського СІЗО та в подальшому прибув до ВУВП № 1. Тому зазначений період підлягає зарахуванню ОСОБА_4 до строку покарання згідно з правилами, визначеними абзацом першим частини п`ятої статті 71 та пунктом ґ абзацу четвертого частини п`ятої статті 72 КК в редакції Закону № 838-VIII, тобто з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись статтями 371, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Зарахувати строк перебування ОСОБА_4 в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» з 08.08.2012 р. по 03.10.2012 р., з 16.10.2012 р. по 28.04.2013 р., з 21.12.2014 р. по 02.02.2015 р., з 21.03.2015 р. по 13.06.2015 р., з 21.09.2015 р. по 05.10.2015 р., з 25.01.2016 р. по 05.06.2016 р., з 20.10.2016 р. по 07.04.2017 р. до строку покарання за правилами частини п`ятої статті 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, тобто з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою з дня отримання копії ухвали.

Суддя: