справа № 752/4531/19
провадження №: 1-кс/752/2533/19
У Х В А Л А
про арешт майна
06.03.2019 року слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання слідчого СВ Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0001426, відомості щодо якого внесені 23.02.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 290 КК України, про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В :
Слідчий звернувся до слідчого судді з вказаним клопотанням, в якому просив накласти арешт на автомобіль марки «Mersedes Benz», модель «Vito», червоного кольору, номерні знаки « НОМЕР_1 », номер кузова « НОМЕР_2 », яким користується ОСОБА_5 .

Слідчий обґрунтовує клопотання тим, що слідчими Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове слідство у кримінальному провадженні №0001426, відомості щодо якого внесені 23.02.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 290 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 22.02.2019 року за адресою: м. Київ, Столичне шосе, 104, було виявлено автомобіль марки «Mersedes Benz», модель «Vito», червоного кольору, номерні знаки « НОМЕР_1 », номер кузова « НОМЕР_2 », під час огляду якого виникла підозра, що ідентифікаційний номер кузова даного автомобіля має ознаки зміни.

22.02.2019 року слідчим Голосіївського УП ГУНП у м. Києві було проведено огляд місця події за адресою: м. Київ, Столичне шосе, 104, в ході якого було виявлено та вилучено автомобіль марки «Mersedes Benz», модель «Vito», червоного кольору, номерні знаки « НОМЕР_1 », номер кузова « НОМЕР_2 », яким користується ОСОБА_5 .

22.02.2019 року вказаний автомобіль слідчим Голосіївського УП ГУНП у м. Києві було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001426.

Слідчий зазначав, що з метою запобігання можливості приховування та відчуження майна, на даний час, у органу досудового розслідування наявна необхідність в накладенні арешту на вищезазначений транспортний засіб.

Також слідчий зазначав, що у органу досудового розслідування наявні підстави вважати, що вилучене майно відповідає критеріям ч. 2 ст. 167 КПК України.

В зв`язку із зазначеним, слідчий просив про задоволення клопотання.

В судове засідання слідчий не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 5 ст. 27 КПК України під час судового розгляду та у випадках, передбачених цим Кодексом, під час досудового розслідування забезпечується повне фіксування судового засідання та процесуальних дій за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів. Офіційним записом судового засідання є лише технічний запис, здійснений судом у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Положеннями ч. 1 ст. 107 КПК України визначено, що рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію.

Враховуючи вищевказані положення КПК України, слідчий суддя вважає за можливо розглянути клопотання за відсутності слідчого та без фіксування судового засідання за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання та додані до нього документи, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому порядку цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважити, що воно є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

У випадку, передбаченому п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи з метою збереження речових доказів, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Із клопотання та доданих до нього документів не вбачається, що автомобіль марки «Mersedes Benz», модель «Vito», червоного кольору, номерні знаки « НОМЕР_1 », номер кузова « НОМЕР_2 », є знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, слідчим не доведено, що вилучений автомобіль, є речовим доказом у кримінальному провадженні №0001426, відомості щодо якого внесені 23.02.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 290 КК України, оскільки до матеріалів клопотання не було додано копії відповідної постанови слідчого.

Також слідчим не було доведено, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У відповідності до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, прийшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, оскільки слідчим не доведено наявність обґрунтованих підстав і мети, відповідно до положень статті 170 цього Кодексу, а також не доведено необхідності такого арешту та наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 170, 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_3 , про арешт майна - відмовити.

Повернути майно власнику, яке вилучено 22.02.2019 під час проведення огляду місця події за адресою м. Київ, Столичне шосе 104, а саме автомобіль марки «Mersedes Benz», модель «Vito», червоного кольору, номерні знаки « НОМЕР_1 », номер кузова « НОМЕР_2 ».

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1