Справа № 158/2510/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2019 року. Смт. Маневичі.

Маневицький районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 , її захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за №0000152 від 20 серпня 2014 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Рожище Волинської області, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , фактично проживаючої в АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, неодруженої, на даний час не працюючої, раніше не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 384 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 під час досудового розслідування кримінального провадження №0000019 від 15 січня 2013 року про обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 365, ч.2 ст. 121, ч.1 ст. 366, ч.1 ст. 396 КК України та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 365 та ч.2 ст. 121 КК України, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, володіючи достовірною інформацією про факти та обставини, що мають значення для вказаного кримінального провадження, в ході проведення допиту її в якості свідка 22 січня 2013 року, одночасного її допиту з ОСОБА_10 18 квітня 2013 року, одночасного її допиту з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 19 квітня 2013 року, які здійснювалися із застосуванням відео зйомки, під час проведення слідчого експерименту за її участі 5 лютого 2013 року, допиту слідчим суддею в якості свідка 14 лютого 2013 року в порядку ст. 225 КПК України, в судовому засіданні Ківерцівського районного суду 15 жовтня 2013 року пояснювала, що вона бачила, як ОСОБА_10 та ОСОБА_11 27 жовтня 2011 року нанесли тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 в приміщенні гуртожитку колишнього центру реабілітації, що знаходиться в АДРЕСА_3 .
У подальшому, 13 січня 2014 року, будучи допитаною в якості свідка в Ківерцівському районному суді Волинської області, що знаходиться в м.Ківерці Волинської області по вул. Грушевського, 20, та повторно попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання, володіючи достовірною інформацією про факти і обставини, що мають значення для вказаного кримінального провадження, діючи умисно, з метою штучного створення доказів невинуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з метою допомогти останнім в уникненні кримінальної відповідальності, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та неправдивість показань, змінила свої попередні показання та надала завідомо неправдиві показання суду про те, що 27 жовтня 2011 року ДІМ Рожищенського РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_10 та ДІМ Рожищенського РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_11 не застосовували до потерпілого ОСОБА_12 фізичного насильства.
У зв`язку зі зміною показів, даних ОСОБА_7 в якості свідка було втрачено один із основних доказів, що підтверджував вину ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
На підставі досліджених доказів Ківерцівським районним судом Волинської області 29 травня 2014 року постановлено виправдувальний вирок відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , який Апеляційним судом Волинської області 12 серпня 2014 року скасовано та постановлено новий вирок, яким ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнано винними та призначено покарання.
В основу виправдувального вироку було покладено змінені показання свідка ОСОБА_7 від 13 січня 2014 року на користь ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Відповідно до вироку Апеляційного суду Волинської області від 12 серпня 2014 року та звукозапису судового засідання від 15 жовтня 2013 року встановлено, що ОСОБА_7 повністю підтверджувала свої показання по факту побиття працівниками міліції ОСОБА_12 , саме такі її показання є послідовними, логічними, не викликають сумніву у колегії суддів та дають достатні підстави вважати, що саме ОСОБА_10 та ОСОБА_11 побили потерпілого. Згідно вказаного вироку Апеляційного суду Волинської області правдивими є показання, дані свідком ОСОБА_7 під час досудового розслідування та в судовому засіданні 15 жовтня 2013 року.
Допитана в судовому засіданні по суті пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 свою вину у інкримінованому злочині заперечила повністю, давши суду показання про те, що не маючи житла, звернулася до ОСОБА_13 , який виділив їй кімнату в гуртожитку реабілітаційного центру, де також проживали ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_12 , з якими неодноразово вживала спиртні напої. 27 жовтня 2011 року у гуртожиток реабілітаційного центру приїхали ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які оформляли акт перевірки дотримання вимог адміністративного нагляду ОСОБА_14 . Пізніше ОСОБА_12 сказав, що йому болить живіт, випили ще алкоголю і згодом йому стало погано, у зв`язку з чим вона викликала швидку, яка забрала його в лікарню. Після цього до неї неодноразово телефонували працівники міліції, казали, щоб була свідком побиття ОСОБА_12 , однак вона відмовлялася. Проживала певний період в м.Луцьку та в с.Лище Луцького району, однак потім повернулася в м.Рожище, де розповіла ОСОБА_16 , що не має де жити. Потім підходила до ОСОБА_13 , з дозволу якого і надалі стала проживати в реабілітаційному центрі. ОСОБА_16 є племінником ОСОБА_13 і вона хвилювалася з приводу того, що у випадку відмови свідчити, її знову виселять з центру. Так сталося після того, як вона розповіла всю правду під час засідання в Ківерцівському районному суді ОСОБА_16 сказав її вигнати, оскільки сам вимагав давати брехливі свідчення, що бачила як ОСОБА_10 та ОСОБА_11 побили ОСОБА_12 , бо хотів «збити» з них гроші. Підтвердила, що неодноразово була на допитах в прокуратурі, під час яких стверджувала, що бачила як ОСОБА_10 та ОСОБА_11 побили ОСОБА_12 . Давала такі показання під тиском ОСОБА_16 і озвучувала ті показання, які їй давали записані на аркуші паперу. Правду лише сказала в Ківерцівському районному суді в січні 2014 року, змінивши покази. Після розмови з ОСОБА_14 вирішила більше не обманювати і тому зателефонувала до адвоката ОСОБА_10 , якому і розповіли про бажання сказати правду. Підтвердила, що тиск на неї чинився зі сторони слідчого, прокурора та ОСОБА_16 , однак зі скаргами вона не зверталася. Просила ухвалити щодо неї виправдувальний вирок.

Не зважаючи на заперечення своєї вини, винуватість ОСОБА_7 у інкримінованому їй злочині підтверджується показаннями свідків та наступними доказами, що містяться в обвинувальному акті та в матеріалах кримінального провадження, досліджених судом, зокрема:

-показаннями свідка ОСОБА_13 , який суду показав, що ОСОБА_7 та ОСОБА_12 проживали в гуртожитку реабілітаційного центру, який відноситься до Християнського центру милосердя. Обвинувачена спочатку розповідала, що бачила, як ОСОБА_10 та ОСОБА_11 побили ОСОБА_12 , а потім сказал, що не бачила. Тиску на ОСОБА_7 він не чинив, лише коли вона запитувала, що робити, то він їй радив говорити правду.

-показаннями свідка ОСОБА_16 , який суду показав, що про побиття ОСОБА_12 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 дізнався зі слів самого ОСОБА_12 та ОСОБА_7 . ОСОБА_12 зранку був весь в крові, тому він особисто возив на огляд медичний заклад, де лікар повідомив, що є серйозні травми. В подальшому витратив на лікування хворого біля 40 000 гривень. ОСОБА_7 ніколи не залякував та не чинив тиску на неї. Навпаки, допомагав їй матеріально, в тому числі, оплативши кредит. Дійсно, пропонував ОСОБА_7 придбати недорогий будинок, в якому вона б проживала із ОСОБА_17 та одночасно доглядала б за пасікою. Йому відомо, що коли обвинувачена в Ківерцівському районному суді змінила свої показання, то мала при собі аркуш паперу, з якого зачитувала.

-показаннями свідка ОСОБА_18 , який суду показав, що є правозахисником і тому був зацікавлений у дотриманні прав ОСОБА_12 , який розповів йому про побиття ОСОБА_10 та ОСОБА_11 27 жовтня 2011 року. На ОСОБА_7 ніякого тиску не чинив, лише просив розповідати правду про ті події.

-показаннями свідка ОСОБА_12 , який суду показав, що 27 жовтня 2011 року його побили працівники міліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 і це бачила ОСОБА_7 , яка потім і викликала швидку. Вважає, що ОСОБА_7 змінила показання у зв`язку із залякуванням зі сторони ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також адвоката ОСОБА_8 , який давав їй кошти та продукти харчування. Підтвердив, як бачив, що ОСОБА_8 в Ківерцівському районному суді кричав на ОСОБА_7 , на що вона відповідала: «Я сама знаю, що говорити».

-показаннями свідка ОСОБА_17 , який суду показав, що з ОСОБА_7 певний період часу були співмешканцями, тому вона йому розповіла, що бачила, як два міліціонери витягнули з кімнати ОСОБА_12 та побили. Потім приїжджав якийсь адвокат, просив щось підписати, згодом обвинувачена казала, що на неї тиснуть щоб відмовилася від показань. Він просив ОСОБА_7 розповісти правду.

-показаннями свідка ОСОБА_19 , старшого прокурора прокуратури м.Луцька, який суду показав, що в 2013 році працював старшим слідчим прокуратури м.Луцька, у зв`язку з чим ним проводилося розслідування за заявою ОСОБА_12 щодо побиття його ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , де ОСОБА_7 була свідком. При проведенні слідчих дій з її участю, в тому числі одночасних допитів, під час яких обвинувачена однозначно та добровільно вказувала, що побої ОСОБА_12 нанесли ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , казала, що вона за справедливість. Однак у судовому засіданні Ківерцівського районного суду при повторному допиті чомусь змінила свої покази та почала розповідати про здійснення на неї тиску зі сторони слідчого та прокуратури. Разом з тим, до моменту допиту в суді, говорила, що боїться ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , бо живе в м.Рожище і хтось розбив вікна у гуртожитку, де вона проживає, після того, як підтвердила, що бачила момент побиття ОСОБА_12

-показаннями старшого прокурора прокуратури м.Луцька ОСОБА_20 , допитаної в якості свідка і яка суду показала, що була процесуальним керівником у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , у звв`язку з чим спілкувалася з ОСОБА_7 , яка була свідком і підтверджувала факт побиття ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . ОСОБА_12 , як під час проведення слідчих дій, так і під час допиту в судовому засіданні Ківерцівського районного суду 15 жовтня 2013 року. Її показання були послідовними і сумнівів у їх правдивості не виникало. Проте під час повторного допиту в суді в січні 2014 року ОСОБА_7 змінила свої показання, при чому було помітно, що вона не впевнена у своїх показаннях, плуталася, користувалася нотатками та дивилася на адвоката ОСОБА_8

-показаннями начальника Рожищенського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_21 , допитаного в якості свідка, який суду показав, що в 2011 році працював начальником Ківерцівського РВ УМВС і до нього підходив ОСОБА_16 , який розповів, що працівники міліції побили людину.

Показання вказаних свідків, на думку суду, є логічними, послідовними та узгоджуються між собою.

Вина ОСОБА_7 підтверджується також наступними доказами:

-журналом судового засідання Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 лютого 2013 року, в якому зафіксовані покази ОСОБА_7 з приводу того, що вона була свідком побиття ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ОСОБА_12 27 жовтня 2011 року (а.п.129-131 т.1) та дослідженим в судовому аудіозаписом (а.п.246 т.1);

-протоколом одночасного допиту ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 від 19 квітня 2013 року, де ОСОБА_7 продовжує давати викривальні покази щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.п.141 149 т.1) та відеозаписом до нього (а.п.67 т.1);

-протоколом одночасного допиту ОСОБА_14 та ОСОБА_7 , де вони дають покази, що стали свідками побиття ОСОБА_12 від 27 лютого 2013року (а.п.150-154 т.1);

-протоколом одночасного допиту ОСОБА_10 та ОСОБА_7 від 18 квітня 2013 року, в якому зафіксовані покази ОСОБА_7 , де вона підтверджує, що була свідком побиття ОСОБА_12 працівниками міліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.п.155 165 т.1) та записом, дослідженим в судовому засіданні (а.п.248 т.1);

-вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 травня 2014 року, яким ОСОБА_10 та ОСОБА_11 виправдано у зв`язку з недоведеністю вини, та в якому зафіксовано що ОСОБА_7 , змінила свої попередні покази, які вона давала на досудовому слідстві та спочатку в судових засіданнях, пояснивши психологічним тиском зі сторони ОСОБА_16 (а.п.166 171);

-вироком Апеляційного суду Волинської області від 12 серпня 2014 року, яким скасовано вищевказаний виправдувальний вирок щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.п.172 180 т.1);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 5 лютого 2013 року з фототаблицею за участі ОСОБА_7 , де вона детально розповідає щодо побиття ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ОСОБА_12 (а.п.208 214 т.1);

-аудіозаписом показань ОСОБА_7 в Ківерцівському районному суді Волинської області від 15 жовтня 2013 року, якими обвинувачена підтвердила, що бачила як ОСОБА_10 та ОСОБА_11 27 жовтня 2011 року нанесли тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 (а.п.68 т.1);

-витягом зі стенограми судового засідання Ківерцівського районного суду 13 січня 2014 року у справі №167/756/13 відносно ОСОБА_10 за ч.3 ст. 365, ч.2 ст. 121, ч.3 ст. 364, ч.1 ст. 366, ч.1 ст. 396 КК України, ОСОБА_11 за ч.3 ст. 365, ч.2 ст. 121 КК України від 29 вересня 2014 року (а.п.241 т.1) та дослідженим в судовому засіданні аудіо записом (а.п.242 т.1), де зафіксована зміна показань ОСОБА_7

-ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 1 квітня 2015 року, якою вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 травня 2014 року скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду, в якій зазначено, що «незважаючи на те, що свідок ОСОБА_7 в суді 15 жовтня 2013 року дала показання, які викривають обвинувачених, такі ж як вона давала в ході досудового розслідування, під час слідчого експерименту, в суді під час досудового розслідування та в ході одночасного допиту, суд не взяв їх до уваги, взявши до уваги її показання від 13 січня 2014 року. При цьому не навів достатніх мотивів такого рішення. Свої показання свідок підтвердила і в ході проведення слідчого експерименту, повідомивши, що особисто бачила, як ОСОБА_10 та ОСОБА_11 наносили потерпілому удари ногами в нижню частину тулуба в коридорі приміщення, а потім продовжили його бити в кімнаті, та показала на місці механізм їх нанесення. Причиною зміни показань свідок ОСОБА_7 назвала не конкретно ніби-то просто виявила бажання сказати правду (а.п.117-122 т.1).

Надані захисником ОСОБА_9 копії процесуальних документів досудового розслідування, а саме ряд клопотань ОСОБА_7 у здійсненні певних слідчих дій та письмові відмови органів прокуратури у їх здійсненні, скарги на дії слідчого иа прокурора, ухвали суду про відмову чи задоволення клопотань ОСОБА_7 не спростовують, на думку суду, переконливих доказів сторони обвинувачення.

Крім вказаних свідків, судом також були допитані ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Зокрема, свідок ОСОБА_10 суду показав, що на нього була ОСОБА_12 написана заява про побиття, у зв`язку з чим він зустрічався із вказаною особою, яка повідомила, що особисто претензій до нього не має, однак щоб їхав домовлятися із ОСОБА_16 під час розмови з ОСОБА_16 останній повідомив, що необхідно йому сплатити 12 000 гривень не буде ніякої справи. Так як ОСОБА_12 він не бив, то відмовився платити кошти, після чого до нього періодично почав телефонувати ОСОБА_16 і кожен раз збільшував суму аж до 40 000 гривень. Казав, що заплатить ОСОБА_18 і ця справа набуде великого резонансу. З приводу вимагання ОСОБА_16 до правоохоронних органів не звертався. Доповнив, що зі слів ОСОБА_7 знає, що ОСОБА_16 спочатку пропонував їй за неправдиві свідчення про побиття ОСОБА_12 купити будинок, обіцяв різні матеріальні блага, а потім почав залякувати.

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що працюючи на посаді дільничого інспектора разом із ОСОБА_10 перевіряв дотримання особами, яким встановлено адміністративний нагляд, відповідних обмежень. У зв`язку з цим приїжджали в жовтні 2011 року в реабілітаційний центр перевіряти адміннаглядного ОСОБА_12 , який того дня перебував в стані алкогольного сп`яніння. Під час оформлення відповідного акту із кімнати вийшли ОСОБА_7 , ОСОБА_22 , які попередньо за столом розпивали спиртні напої, а також ОСОБА_12 . Почувши, як позаду щось загриміло, побачили ОСОБА_12 , який лежав обличчям донизу. Бійки не було. Через декілька хвилин він разом із ОСОБА_10 поїхали далі згідно графіку перевірки. Вважає, що ОСОБА_7 їх спочатку оговорила, бо ОСОБА_16 пообіцяв їй за неправдиві покази купити будинок.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що він з 2013 року надає правову допомогу ОСОБА_10 у справі про його обвинувачення та ОСОБА_11 . На всі слідчі дії ОСОБА_7 привозили ОСОБА_16 та ОСОБА_18 , обвинувачена не давала чітких показів. Під час одного допиту, який проводився із відео фіксацією, вона відмовилася давати покази, а після перерви знову продовжила давати обвинувальні покази щодо його підзахисного та ОСОБА_11 . Дійсно, він приїжджав за місцем проживання ОСОБА_7 щоб поспілкуватися, але вона відмовилася. Тоді він їздив в реабілітаційний центр поговорити із ОСОБА_14 , який сказав, що не бачив як ОСОБА_12 били ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , однак ОСОБА_7 просила сказати, що бачив, заради неї. Після цього ОСОБА_14 він залишив свій номер телефону і через певний період до нього зателефонувала ОСОБА_7 і попросила приїхати. По приїзду він включив диктофон, на який обвинувачена розповіла, що за неправдиві покази їй ОСОБА_16 обіцяв купити будинок. В подальшому він привіз в судове засідання ОСОБА_14 та ОСОБА_7 , яка дала правдиві покази в Ківерцівському районному суді під час повторного допиту, що не бачила як ОСОБА_10 та ОСОБА_11 били ОСОБА_12 .

Суд не приймає до уваги покази ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які є обвинуваченими у кримінальному провадженні, під час розгляду якого ОСОБА_7 змінила свої покази, а також ОСОБА_8 , який є захисником ОСОБА_10 , оскільки вони є зацікавленими у результаті розгляді даного кримінального провадження, що ставить під сумнів достовірність та об`єктивність їх показів.

Щодо наданої захисником обвинуваченої копії нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_12 від 18 квітня 2016 року, в якій зазначено, що ОСОБА_12 цією заявою стверджує, що свідомо надав недостовірні відомості стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що вони 27 жовтня 2011 року його побили(а.п. 147 т.2), суд вважає доцільним зазначити наступне.

Згідно відповіді приватного нотаріуса Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_23 , 18 квітня 2016 року за реєстровим №294 нею дійсно було засвідчено справжність відомостей щодо ОСОБА_12 на заяві про надання ним недостовірних відомостей щодо його побиття ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Зазначена заява була складена і підписана гр. ОСОБА_12 в одному примірнику на спеціальному бланку нотаріальних документів і надана заявнику в руки (а.п.181 т.2).

За вимогами ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

В судовому засіданні прокурором ОСОБА_4 було суду повідомлено, що зі статті інтернет видання «Волинські новини» від 27 листопада 2017 року під назвою «На Волині знайшли мертвим чоловіка, якого побили дільничі» стало відомо, що даною особою є свідок ОСОБА_12 .

В даному випадку достовірність заяви ОСОБА_12 не може бути перевірена судом відповідно до вимог КПК України, шляхом повторного його допиту в судовому засіданні із попередженням про кримінальну відповідальність згідно вимог ст. 384, 385 КК України, а тому заява ОСОБА_12 від 18 квітня 2016 року, посвідчена нотаріусом ОСОБА_23 , на думку суду, є недопустимим доказом.

Безпосереднім об`єктом злочину, інкримінованого ОСОБА_7 , є інтереси всебічного, повного і неупередженого розслідування і судового розгляду справи, які можуть бути порушені в результаті завідомо неправдивого показання. Такі дії можуть зашкодити правильному вирішенню справи, оскільки згідно з процесуальним законодавством покази свідка, є джерелом доказів.

Згідно з ч.1 ст. 95 КПК України показання це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Показання свідка це висловлена та зафіксована у встановленому процесуальним законодавством порядку інформація щодо тих чи інших фактів, обставин, подій у кримінальній справі. Закінченим злочином завідомо неправдиве показання свідка, здійснене під час досудового розслідування, буде з моменту підписання цією особою відповідного процесуального документу. Завідомо неправдиві показання свідка, які мають місце під час судового розгляду, - з моменту фактичного вчинення цих дій.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у завідомо неправдивих показаннях свідка в суді, поєднаного зі штучним створенням доказів захисту, ОСОБА_7 вчинила злочин, передбачений ч.2 ст. 384 КК України.
При призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_7 вчинила умисний злочин середньої тяжкості.

Обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання, судом не встановлено.

Не залишаються поза увагою суду також дані про особу обвинуваченої, а саме те, що до кримінальної відповідальності вона раніше не притягувалася, за місцем проживання характеризується посередньо.

За змістом частин 2 та 3 ст. 50 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 49 КК України унормовано, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

А тому, беручи до уваги те, що завідомо неправдиві показання свідка, які мають місце під час судового розгляду, є закінченим злочином з моменту фактичного вчинення цих дій, обвинувачена змінила свої покази в судовому засіданні Ківерцівського районного суду Волинської області 13 січня 2014 року, вчинивши злочин середньої тяжкості, до ОСОБА_7 слід застосувати ст. 49 КК України, що відповідатиме вимогам ст. 2 КПК України.

Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.

Витрати на залучення експертів, цивільний позов не заявлявся, запобіжний захід обрано не було.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2. ст. 384 КК України, призначивши покарання 3 (три) роки позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_7 від призначеного судом покарання на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження - закрити.

Речові докази: копію протоколу одночасного допиту осіб від 27 лютого 2013 року у кримінальному провадженні №0000019 від 15 січня 2013 року на 3 арк.; копію протоколу одночасного допиту осіб від 18 квітня 2013 року у кримінальному провадженні №0000019 від 15 січня 2013 року на 6 арк.; копію протоколу одночасного допиту осіб від 19 квітня 2013 року у кримінальному провадженні №0000019 від 15 січня 2013 року на 7 арк.; копію клопотання про проведення допиту свідка під час досудового розслідування в судовому засіданні від 12 лютого 2013 року у кримінальному провадженні №0000019 від 15 січня 2013 року на 1 арк.; стенограму допиту свідка ОСОБА_7 під час досудового розслідування в судовому засіданні у кримінальному провадженні №0000019 від 15 січня 2013 року на 3 арк.; копію вироку Ківерцівського районного суду від 29 травня 2014 року у справі №167/756/13к на 6 арк.; копію вироку Апеляційного суду Волинської області від 12 серпня 2014 року у справі №167/756/13к на 9 арк.; оптичний диск «Datex» DVD+R, а2; оптичний диск «Datex» DVD+R, b1; оптичний диск «Verbatim» DVD-R, МАРА03RL13140957; оптичний диск RIDATA, CD RFD80М-80599; оптичний диск RIDATA, CD RFD80М-80144; оптичний диск RIDATA, CD RFD80М-80599; оптичний диск «Verbatim» DVD-R, МАРА03RL13140950 - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Витрати на залучення експертів, речові докази відсутні, цивільний позов не заявлявся, запобіжний захід обрано не було.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Маневицький районний суд Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя
Маневицького районного суду ОСОБА_1