Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

14 травня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю:
потерпілого ОСОБА_4 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника-адвоката ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000498 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 16 січня 2018 року стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Рівне, українця. Громадянина України, з вищою освітою, працюючого інспектором роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в м.Рівне Департаменту патрульної поліції, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Березнівського районного суду Рівненської області від 16 січня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 200 (двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Судом стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 10 889 грн. 60 коп. процесуальних витрат на залучення експерта.

Згідно цього вироку, 18.08.2017 р. близько 20.30 год., керуючи службовим автомобілем «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на 95 км. автодороги Городище - Рівне - Старокостянтинів в напрямку з м. Сарни в м. Рівне, між селами Малинськ та Яринівка Березнівського району Рівненської області, в порушення п. 12.1 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. за № 1306, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожньої обстановки, а також стану транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, в порушення вимог п.14.2 ПДР, не вибрав безпечної швидкості руху і не врахував дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу, безпечно ним керувати, внаслідок чого не впорався з керуванням та виїхав на смугу зустрічного руху і допустив зіткнення із харчовою автоцистерною «ГАЗ 5312», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , що призвело до перекидання керованого ОСОБА_6 транспортного засобу.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Renault Duster» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 зазнав тілесних ушкоджень у вигляді відкритого перелому верхньої третини обох (променевої та ліктьової) кісток лівого передпліччя та вивиху голівки променевої кістки з дефектом м`яких тканин верхньої третини лівого передпліччя; ускладненого компресійною ішемічною та післятравматичною нейропатією серединного, ліктьового та променевого нервів, які відповідно до висновку експерта №1072 від 07.11.2017 р. в сукупності відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, а вказані автомобілі «Renault Duster» та «ГАЗ 5312» зазнали механічних пошкоджень.
Порушення ОСОБА_6 вимог п. 12.1 та п. 14.2 ПДР, які зобов`язують водія під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, знаходяться в прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали у виді тілесних ушкоджень учасникам дорожнього руху.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_4 просить вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 16 січня 2018 року скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
На обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначив, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про розгляд даного кримінального провадження у спрощеному порядку на підставі ч.3 ст.349 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), не з`ясував його думку про можливість такого розгляду, а також не роз`яснив йому що означає ця процедура та які має наслідки. Потерпілий покликався на те, що він не має юридичної освіти, і тому у судовому засіданні не розумів що означає вказана норма закону та які має процесуальні наслідки.
Тому, на переконання апелянта, місцевий суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які не можуть бути усунуті апеляційним судом, а тому вирок слід скасувати із призначенням нового судового розгляду.
Також потерпілий зазначив, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду. Так, в мотивувальній частині вироку він покликався на висновок експерта №1072 від 07.11.2017 року як на один з доказів винуватості ОСОБА_6 . Однак, для проведення вказаної експертизи були надані копія постанови про призначення судово-медичної експертизи, а також медична карта №9012 стаціонарного хворого обласного центру ортопедії, травматології та вертобології КЗ РОКЛ на ім`я ОСОБА_4 .

У запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілого ТОВ «Рихальський завод сухого молока» - адвокат ОСОБА_11 , просив залишити вказаний вирок без змін, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 без задоволення. При цьому зазначив, що у суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_4 не заперечував проти розгляду даного кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Ухвалою судді Апеляційного суду Рівненської області від 13 березня 2018 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 16 січня 2018 року стосовно ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України.
Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 20 грудня 2018 року задоволено касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 і скасовано вказану вище ухвалу судді апеляційного суду та призначено новий розгляд у суді апеляціної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи потерпілого ОСОБА_4 та його представника-адвоката ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, міркування обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника-адвоката ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_8 про безпідставність апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, і зокрема аудіозапису судового засідання, судовий розгляд був проведений у відповідності до положень ч.3 ст.349 КПК, за яких суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, потерпілого, а також дослідженням характеризуючих особу обвинуваченого даних.

За змістом частини третьої статті 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналіз указаної норми закону дає підстави стверджувати те, що умовами її застосування є з`ясування судом розуміння та усвідомлення учасниками судового провадження змісту обставин, які не оспорюються, та роз`яснення їм неможливості оскарження цих обставин у апеляційному порядку. Лише за умови внутрішнього переконання суду у правильності розуміння та усвідомлення зазначених обставин учасниками судового провадження, в тому числі і щодо неможливості їх оскарження в апеляційному порядку, при наявності на це згоди всіх учасників судового провадження, в тому числі і потерпілого, суд може ухвалити рішення про судовий розгляд в порядку ч.3 ст. 349 КПК. При здійсненні судового розгляду в порядку ч.3 ст.349 КПК учасники судового провадження законодавцем обмежуються у можливості оскарження вироку в частині обставин, докази щодо яких не досліджувались, що викликає у суду обов`язок не лише належного з`ясування зазначених вище обставин, але і роз`яснення наслідків у виді обмеження на апеляційне оскарження та з`ясування того, що учасники судового провадження правильно розуміють сутність цих наслідків.

Однак, вказаних вимог закону суд першої інстанції належним чином не дотримався. Так, у ході судового розгляду при вирішенні питання про обсяг дослідження доказів суд першої інстанції, ухваливши рішення про обмеження дослідження доказів лише допитом обвинуваченого, потерпілого, а також дослідженням характеризючих особу обвинуваченого даних, не роз`яснив належним чином потерпілому, що він буде позбавлений можливості оскаржити вирок в частині тих фактичних обставин кримінального провадження, які ним не оспорювались і щодо яких докази не досліджувались. Це призвело до істотного обмеження прав потерпілого, наданих йому при дослідження доказів та права на апеляційне оскарження вироку.

Наведені вище порушення вимог ст.349 КПК перешкодили суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, а тому вони, відповідно до ч.1 ст.412 КПК, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

При цьому, частина 6 ст.9 КПК передбачає, що у випадках, коли положення Кримінального процесуального Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК.

Відповідно до положень ст.7 КПК, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: законність, забезпечення права на захист та доступ до правосуддя.

Таким чином, враховуючи положення статей 7, 9 КПК та встановленого факту неналежного виконання районним судом вимог ст.349 цього Кодексу при проведенні судового розгляду, який суперечив вимогам положень ст.2 КПК, та фактично позбавив гарантованих цим Кодексом прав учасників кримінального провадження і недотримання визначеної законом процедури судочинства, колегія суддів вважає наведені порушення вимог кримінального процесуального закону істотними та у відповідності до положень ч.6 ст.9 та ст.ст. 409, 412 КПК, визнає їх підставою для скасування вироку суду і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, в іншому складі суду.

Що стосується доводів апелянта стосовно неповноти судового розгляду, то вони підлягають перевірці місцевим судом під час нового судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 409, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 задоволити.
Вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 16 січня 2018 року стосовно ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3