Справа № 172/250/18
Провадження № 1-кп/206/348/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" листопада 2018 р. колегія Самарського районного суду м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро кримінальне провадження № 0000050 за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Шевченкове Васильківського району Дніпропетровської області, громадянина України, маючого не повну середню освіту, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
28.04.2012 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 122, ст.ст .75,76 КК України, до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки;
12.06.2013 року Васильківським районним судом Дніпропетровській області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднана не відбута міра покарання за попереднім вироком, остаточно визначено до відбування покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 11.12.2015 року з Солонянської ВК № 21 по відбуттю строку покарання.
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурори ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

обвинувачений ОСОБА_8 ,

захисник-адвокат ОСОБА_13 ,

потерпілий ОСОБА_14

ВСТАНОВИВ:

21 січня 2018 року, близько 01 години 00 хвилин, (більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не вдалося за можливе), ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував разом зі своїм рідним братом ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем їх спільного проживання в зальній кімнаті будинку АДРЕСА_1 , де разом з останнім та іншими родичами вживав спиртні напої.

В процесі вживання спиртних напоїв між обвинуваченим ОСОБА_8 та його рідним братом - потерпілим ОСОБА_15 виникла сварка, під час якої потерпілий став ображати та принижувати обвинуваченого, в результаті чого на грунті виниклих неприязних стосунків між ОСОБА_8 та ОСОБА_15 виникла обопільна бійка. Під час бійки у ОСОБА_8 , який бажав помститись братові за висловлені образи та приниження, а також за спричинення тілесних ушкоджень, виник злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_15 , тобто незаконне протиправне заподіяння смерті іншій особі, реалізуючи який ОСОБА_8 взяв на столі кухонний ніж, та, використовуючи його як знаряддя злочину, підійшов до брата ОСОБА_15 , знаходячись в положенні стоячи один до одного обличчям, утримуючи ніж в правій руці, умисно наніс один удар потерпілому в область передньої поверхні грудної клітини зліва, від якого останній впав на підлогу та помер.

Згідно висновку судово - медичного експерта № 6 від 09.02.2018 року смерть ОСОБА_16 настала внаслідок проникаючого колото - різаного поранення грудної клітини, яке супроводжувалось пошкодженням верхньої долі лівої легені, стінки лівого шлуночку, що ускладнилося гострою крововтратою, яке зумовило безпосередню причину смерті.

В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_15 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 6 від 09.02.2018 року, були спричинені тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колюче - ріжучого поранення грудної клітини, яке супроводжувалось пошкодженням внутрішніх органів і ускладнилось гострою крововтратою , які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент заподіяння, та як такі, що призвели до безпосередньої причини смерті.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні злочину визнав частково, суду показав, що потерпілий ОСОБА_15 його рідний старший брат. Після звільнення з місць позбавлення волі він деякий час проживав окремо від родини і приїхав додому після Новорічних свят 2018 року на прохання матері, яка просила допомогти по господарству. Відносини з братом були нормальні, братерські. В цей день його зустрічала з потяга вся родина, він на свої кошти купив спиртні напої, продукти харчування та частував родину. В домі були присутні його брат ОСОБА_17 , його співмешканка ОСОБА_18 , з якою до його (обвинуваченого), засудження він проживав у цивільному шлюбі, сестра, її співмешканець, племінник ОСОБА_19 та мати. Всі, крім племінника, який хворіє, вжили багато спиртних напоїв. Коли почали вкладатись спати, він почув як ОСОБА_17 свариться та б`є ОСОБА_18 . Він почав захищати жінку, але брат став агресивно поводитись, сваритись на нього, вони почали штовхатись, брат вкусив його за вухо, кидав молоток, але промахнувся, табуретом розбив йому голову, хотів взяти сокиру ,щоб нею нанести удари, хапав за шию та намагався душити його. Вони бились хвилин 15-20. Брат був фізично сильнішим за нього. В процесі бійки ОСОБА_17 казав, що вб`є його. Він почав тікати від брата, але той не дав йому змоги вийти з хати, тому, взявши зі столу на кухні ніж, він один раз вдарив ОСОБА_17 в груди і той від поранення впав на підлогу та вмер. Він не тікав з будинку, а тільки пішов до іншого брата ОСОБА_20 , який разом зі своєю сім`єю проживає окремо від усіх родичів, та повідомив, що зарізав ОСОБА_17 , просив викликати співробітників поліції та «швидку» медичну допомогу.
Обвинувачений зазначив , що наміру позбавляти життя брата не мав, бо вони рідні брати та мали добрі стосунки, але був змушений нанести удар потерпілому, захищаючись від нього. Племінник ОСОБА_21 викликав бригаду «швидкої» меддопомоги.
Потерпілий ОСОБА_14 суду показав, що в кінці січня 2018 року до нього вночі прибіг його брат ОСОБА_22 , який був весь побитий, у крові, просив відвести його до органів поліції, оскільки він вбив старшого брата ОСОБА_17 . Покійний за вдачею був агресивний, ображав не тільки ОСОБА_23 , а і його, потерпілого. Коли вони з братом прийшли додому до матері, де з матір`ю жили і інші його брати та сестри, він побачив, що в залі на підлозі в крові лежить мертвий брат ОСОБА_17 . Зі слів ОСОБА_23 та інших він зрозумів, що під час спільного вживання спиртних напоїв між братами виникла сварка, так як ОСОБА_17 приревнував ОСОБА_23 до ОСОБА_24 , з якою став проживати в цивільному шлюбі після того як ОСОБА_23 «посадили». До цього ОСОБА_18 була співмешканкою брата ОСОБА_23 . ОСОБА_17 став виганяти з батьківського дому ОСОБА_23 , вони побились, ОСОБА_17 був сильніший за ОСОБА_23 , у ОСОБА_23 піввуха було відкушено, в крові руки, голова розбита - це ОСОБА_17 вдарив його табуретом по голові.
Свідок ОСОБА_25 , рідна сестра обвинуваченого та потерпілого, повідомила суду, що в той день до них додому приїхав ОСОБА_23 , тому всі члени родина на честь його приїзду багато вжили спиртних напоїв. Вона зі своїм співмешканцем ОСОБА_26 лягли спати в спальні. Що відбувалось між братами вона не бачила та не чула. ОСОБА_23 забіг до її кімнати та повідомив, що вбив ОСОБА_17 . Вона не повірила йому, але, коли вийшла до зали, побачила, що старший брат лежить мертвий на підлозі весь у крові. ОСОБА_23 теж був у крові, ОСОБА_17 відкусив йому пів вуха. ОСОБА_23 пішов до їхнього брата ОСОБА_20 , щоб той його як брат підтримав.
Свідок ОСОБА_27 суду показав, що в день приїзду брата його співмешканки ОСОБА_28 вони всі багато вжили спиртних напоїв, тому лягли спати. Він, свідок, прокинувся, коли в їхньому домі вже були працівники поліції, і тут же ОСОБА_23 привів інший брат співмешканки - ОСОБА_20 Що відбулось між братами його співмешканки він не чув і не бачив.
Свідок ОСОБА_29 суду показала, що після того, як протягом дня вони всі вживали спиртні напої, святкуючи приїзд додому ОСОБА_8 , вона заснула. Її розбудила мати її співмешканця ОСОБА_15 , повідомила, що ОСОБА_17 вбив ОСОБА_23 . Свідок зазначила, що між братами існували добрі стосунки. Раніше вона була співмешканкою ОСОБА_23 , але коли той став відбувати покарання в місцях позбавлення волі, стала проживати з його рідним братом ОСОБА_17 .
Свідок ОСОБА_30 суду показав, що він є рідним племінником як обвинуваченого, так і потерпілого, проживаючи разом з усією сім`єю в будинку АДРЕСА_1 . В той день додому приїхав дядько ОСОБА_23 , тому вся родина святкувала його приїзд та вживала багато спиртних напоїв. Він, свідок, не вживав спиртне, а сидів в залі та дивився телевізор. Десь о 23 год. 30 хв. 20.01.2018 року дядько ОСОБА_17 вдарив свою співмешканку ОСОБА_18 , а дядько ОСОБА_23 став її захищати. Між дядьками відбувалась сварка, в процесі якої ОСОБА_17 вдарив ОСОБА_23 по голові стільцем та розбив голову, відкусив кінчик вуха, а ОСОБА_23 пішов на кухню, взяв зі стола ножа та вдарив ОСОБА_17 в серце та прокрутив ніж.
Крім часткого визнання своєї вини у пред`явленому обвинуваченні самим обвинуваченим, показів потерпілого, свідків, його вина повністю знайшла своє об`єктивне підтвердження в ході дослідження всієї сукупності доказів по даній справі, належність та допустимість яких нікими не оспорюється та не спростовується:
-протоколом огляду місця події від 21.01..2018 року та протоколом огляду трупа , проведених з 03 години 45 хвилин до 05 години 15 хвилин, з фототаблицею до них, згідно з якими при огляді зали було встановлено, що речі розкидані, не перебувають на своїх місцях, були виявлені сліди речовини бурого кольору, схожими на кров, на ножі, на підлозі, які були вилучені як речові докази, та зафіксоване місце розташування предметів побуту та меблів в зальній кімнаті будинку, а також зазначено, що труп ОСОБА_15 , 1975 р.н., виявлений в положенні лежачи спиною на підлозі в залі біля столу, а кухонний ніж зі слідами речовини бурого кольору - в коридорі. ( т.1а.п. 12-22);
-висновком судово- медичного експерта № 6 від 09.02.2018 року про те, що смерть ОСОБА_15 наступила від проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з пошкодженням внутрішніх органів, яке ускладнилось гострою крововтратою.
При судово - медичному дослідженні трупа виявлене проникаюче колото-різане поранення грудної клітини, яке виникло прижиттєво, незадовго до настання смерті, та заподіяне пласким колючо-ріжучим предметом з шириною клинка на рівні поринулої частини не більше 14,5 мм, який мав гостре лезо та обух, товщиною біля 1,0 мм. відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та від якого настала смерть потерпілого. Досліджене ушкодження спричинене зі зміною площини клинка, при «пиляному» русі в передньо- задньому напрямку.

Тілесні ушкодження у вигляді синця у зовнішнього кута правої надбрівної дуги, синця та садна в ділянках лівої вушної раковини, синця смугоподібної форми на грудній клітині зправа, саден на спинці носа, на грудній клітині зліва по краю реберної дуги, саден, подряпин в області правого передпліччя, крововиливів в м`які покриви голови в потиличній ділянці зліва відносяться до легких тілесних ушкоджень. Утворились прижиттєво, від дії тупих твердих предметів, діючих за ударним механізмом.

При судово - тоскикологічному дослідженні крові та сечі трупа виявлений спирт етиловий у концентрації 3,36% та 3,56 % відповідно, що стосовно живих осіб відповідає сильному ступеню алкогольного сп`яніння. (т.1 а.п. 26-30);

-висновками судово - імунологічної експертизи № 190 про те, що кров потерпілого ОСОБА_15 , 1975 року народження, відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0 ( т.1 а.п. 34-36);
-висновком судово імунологічної експертизи № 191 про те, що кров обвинуваченого ОСОБА_8 , 1979 року народження , відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0 (т.1 а.п. 105-108);
-висновком судово- цитологічної експертизи № 181 про те, що на клинку та рукоятці вилученого в ході огляду місця події ножа знайдена кров людини, яка походить від особи (осіб) з групою крові А з ізогемаглютініном анти-В, можливо і від потерпілого ОСОБА_15 , враховуючи групову приналежність його крові (т.1 а.п. 40-43);
- протоколом слідчого екперименту за участю обвинуваченого ОСОБА_8 та відеозаписом до нього, з якого вбачається, що обвинувачений в присутності захисника та судово - медичного експерта на місці розказав про обставини конфлікту між ним та потерпілим та спосіб нанесення останньому тілесного ушкодження (т.1 а.п.91-92);
- висновком додаткової судово - медичної експертизи №1/6, згідно якої експертом не заперечувалась можливість нанесення рани потерпілому обвинуваченим ОСОБА_8 і за обставин, на які вказував обвинувачений під час слідчого експерименту (т.1 а.п. 129-130);
- протоколом проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_31 - матері обвинуваченого та потерпілого, де вона розповіла, що ОСОБА_23 наніс удар ножем брату під час сварки між ними із-за ОСОБА_18 , яка на час скоєння злочину була співмешканкою ОСОБА_17 , а раніше проживала однією сім`єю з молодшим сином ОСОБА_23 (т.1 а.п. 126-127);
- висновком судово - імунологічної експертизи № 192 про те, що в слідах на джемпері та джинсових штанях обвинуваченого виявлена кров людини з груповою приналежністю до групи А з ізогемаглютиніном анти- В за ізосерологічною системою АВ0, тому не виключається можливість утворення їх як за рахунок крові потерпілого ОСОБА_15 , так і за рахунок крові обвинуваченого, оскільки кров їх обох належить саме до вказаної групи (т.1 а.п. 110-115).
Таким чином, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_8 саме в умисному протиправному заподіянні смерті іншій особі потерпілому ОСОБА_15 (вбивстві) і його дії органом досудового розслідування правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України.
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 р. "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи", де зазначено, що умисне вбивство без кваліфікуючих ознак,передбачених ч. 2 ст. 115 КК України, а також без ознак, передбачених ст.ст.116-118 КК України, зокрема, в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ч. 1 ст. 115 КК України.
Суд не погоджується з доводами обвинуваченого та його захисника про те, що він перебував у стані необхідної оборони, оскільки вони спростовуються вище вказаними доказами.
Як встановлено в судовому засіданні, і це не заперечується самим обвинуваченим, з потерпілим вони були майже одного віку, жодною фізичною вадою, яка б позбавляла обвинуваченого можливості активно протистояти потерпілому, він не страждав, обидва в той день знаходились в стані сильного алкогольного сп`яніння, про що свідчать покази обвинуваченого та свідків, та висновок судово- медичної експертизи № 6, тому жодної небезпеки загиблий не представляв для обвинуваченого. З пояснень всіх свідків витікає, що потерпілий і обвинувачений мали братерські стосунки, разом вживали спиртні напої.
Покази свідків про те, що потерпілий в стані алкогольного сп`яніння був агресивний, нічим об`єктивно не підтверджуються.
Крім того, тілесні ушкодження, які вбачаються на тілі обвинуваченого на відеофайлах до протоколу слідчого експерименту та були зафіксовані при його огляді лікарем КЗ «Васильківська центральна районна лікарня» у вигляді незначних подряпин на обличчі та незначного пошкодження лівої вушної раковини, не носили загрози його життю та здоров`ю, про що свідчить довідка лікаря, тому вважати, що потерпілий якимось чином намагався позбавити самого ОСОБА_8 життя у суду немає підстав.
Більш того, у потерпілого ОСОБА_15 під час його судово - медичного дослідження також виявлені численні синці, подряпини та садна, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що свідчить лише про обопільну бійку між обвинуваченим та потерпілим.
Про наявність прямого умислу на позбавлення життя ОСОБА_15 свідчать наступні дані: зловживання обома спиртними напоями стало поштовхом для виникнення конфлікту з приводу зробленого обвинуваченим незначного зауваження потерпілому. Для вчинення злочину обвинуваченим був використаний ніж, тобто предмет з підвищеними травмуючими властивостями, удар був нанесений в грудну клітину - життєво важливу ділянку тіла.
Сама сварка між братами відбувалась в приміщенні їх житла, де на той час знаходились велика кількість членів родини, в тому числі і чоловіки, тому обвинувачений міг звернутись за допомогою до них.
Також неспроможними є доводи обвинуваченого про те, що потерпілий погрожував йому молотком та сокирою, оскільки під час огляду місця події зазначені предмети в будинку не знаходились, про що свідчить протокол слідчої дії та фототаблиця до нього, та не вилучались.
Після скоєного вбивства обвинувачений не надав жодної допомоги потерпілому, не викликав бригаду "швидкої" медичної допомоги.
Отже характер, послідовність і динамічність дій обвинуваченого, його поведінка до, під час і після вчинення злочину, локалізація тілесних пошкоджень у потерпілого та механізм їх спричинення,знаряддя злочину свідчать про те, що ОСОБА_8 діяв з прямим умислом на позбавлення життя потерпілого.
Суд розцінює поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 під час судового розгляду та часткове визнання ним своєї вини, як захисно-установчу в суб`єктивно складній, несприятливій для нього судово-слідчій ситуації.

Доводи захисту та обвинуваченого про те, що обвинувачений не мав наміру позбавити життя свого брата, а лише захищався від нападу останнього, та його дії мають бути кваліфіковані за ст. 118 КК України є такими, що не ґрунтуються на законі та спростовуються доказами, дослідженими судом.

Так в ст. 36 КК України законодавець вказав, що необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання,якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону» зазначено, що правомірним слід вважати застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів незалежно від того, якої тяжкості шкода заподіяна тому, хто посягає, якщо воно здійснено для захисту від нападу озброєної особи або групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення.

Як вбачається з правових висновків, викладених в постанові Судової палати в кримінальних справах Верховного Суду України від 19.03.2015 р. у справі № 5-4кс15, що при вирішенні питання про наявність в діях винного складу злочину, передбаченого ст. 118 чи ч. 1 ст. 119 КК України, судам належить ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень.

За фактичними обставинами справи судом встановлено, що дії ОСОБА_8 мали активний характер, були протиправними, між цими діями і їх наслідками у вигляді заподіяння ОСОБА_15 тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть останнього, існував прямий причинний зв`язок.

Судом встановлено, що як обвинувачений, так і потерпілий, мають майже однакові вікові та фізичні дані. Як зазначав в ході судового слідства обвинувачений, між ним та потерпілим відбулась обопільна бійка, свідок ОСОБА_32 також вказав, що між його дядьками відбулась бійка з приводу того, що ОСОБА_23 став захищати співмешканку потерпілого ОСОБА_33 , яку той приревнував до ОСОБА_8 . Тому суд вважає безпідставними доводи обвинуваченого, що дії потерпілого носили для нього явно протиправний та несподіваний характер. Виходячи з того, що в момент сварки та бійки між обвинуваченим та потерпілим поряд знаходився племінник ОСОБА_34 , а в самому будинку свідки ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_31 - мати обох братів, останній мав реальну можливість покинути місце конфлікту та уникнути бійки.

Наведені обставини в сукупності з даними про локалізацію і характер утворення тілесних ушкоджень як у обвинуваченого, так і у потерпілого свідчать про те, що ОСОБА_8 , умисно завдаючи удар ножем в ліву частину тулуба потерпілого, тобто місце розташування життєво важливих органів потерпілого (грудної клітини), передбачав , що його життю та здоров`ю буде спричинена тяжка шкода, і бажав настання таких наслідків як смерть останнього.

Згідно ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій було висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, досліджених при судовому розгляді - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Оцінюючи в сукупності зібрані та безпосередньо досліджені під час судового розгляду докази, суд приходить до однозначного висновку про те, що винність обвинуваченого в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю знайшла своє підтвердження та доведена в повному обсязі.

Даний висновок суду узгоджується з висновком , зробленим в Постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 628/4025/13-к (провадження № 51-3258 км/18), в якому зазначено, зокрема, що питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ст. 27 ч. 3 Конституції України).
Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.
Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.
У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.
Отже, врахувавши всі обставини вчиненого діяння у їх сукупності, зокрема спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, суд доходить до одназназчого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 саме в умисному зпротиправному заподіянні смерті іншій особі потерпілому ОСОБА_15 (вбивстві) .
При призначенні покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше судимий, в тому числі і за злочин проти життя та здоров`я особи, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (т. 1 а.п. 67-68, 69,70).
Згідно висновку судово - психіатричної експертизи № 42 від 06.02.2018 року ОСОБА_8 хронічним психічним захворюванням, слабоумством, тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності або іншим хворобливим станом психіки, як на момент скоєння злочину, так і на теперішній момент не страждав і не страждає, міг віддавати звіт собі в своїх діях та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Під час скоєння злочину знаходився в стані простого алкогольного сп`яніння. Виявляв раніше і виявляє на теперішній час психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю (т.1 а.п.119-121).
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до ст. 67 КК України, судом визнається скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину.
Враховуючи, що відповідно до статей 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю, право на життя є невід`ємним правом людини, ніхто не може бути свавільно його позбавлений, в зв`язку з чим, суд вважає за необхідним призначити покарання ОСОБА_8 у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки саме таке покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишити незмінною - у вигляді тримання під вартою.
Питання судових витрат, пов`язаних з залученням експертів в кримінальному провадженні, вирішено згідно Закону України "Про судову експертизу" за рахунок Державного бюджету.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст..100 КПК України.
Керуючись ст. 367-374 КПК України , колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років
Строк покарання вираховувати з 21 січня 2018 року.
Міру запобіжного заходу залишити незмінною до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою.
Речові докази:
- светр та джинсові брюки, вилучені у ОСОБА_8 , що зберігаються в камері зберігання речових доказів Васильківського ВП СВП ГУНП в Дніпропетровській області (квитанція № 30) - знищіти;
- ніж, що зберігається в камері зберігання речових доказів Васильківського ВП СВП ГУНП в Дніпропетровській області (квитанція № 32) - знищити;
- CD-R диск та DVD-R диск - залишити на зберігання при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий-суддя: ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3