Справа № 496/2031/18
Провадження № 1-кп/496/28/19
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року місто Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка матеріали кримінального провадження за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, одруженого, раніше не судимого, з середньою освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який проходить військову службу на посаді водія -електрика радіолокаційної станції окремого радіолокаційного взводу військової частини НОМЕР_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407, ч.4 ст.407 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом у військовому звані солдата, та проходячи її на посаді стрільца - зенітника окремого радіолокаційного взводу військової частини НОМЕР_2 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, о 08.00 год. 30.11.2017 р., в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на службу до військово-медичного клінічного центру Південного регіону України, який дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та ухилився від проходження військової служби до 08.00 год. 14.12.2017 р., проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби

Таким чином ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Крім того ОСОБА_4 , проходячи військову службу за контрактом у військовому званні солдат, посаді водія електрика радіолокаційної станції окремого радіолокаційного взводу військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, 06.04.2018 р., о 08.00 год., в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився на військову службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 та ухилявся від проходження військової служби до 14 години 00 хвилин 17 травня 2018 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Тобто ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті та встановлені у судовому засіданні. У вчиненому розкаявся, не заперечував проти розгляду кримінального провадження щодо нього в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Інкриміновані ОСОБА_4 діяння правильно кваліфіковано за ч. 4 ст. 407, ч. 4 ст. 407 КК України оскільки він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, вчасно не з`явився на службу без поважних причин в умовах особливого періоду.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Згідно ст. 12 КК України, вчинені обвинуваченим злочині віднесені законодавцем до категорії тяжких злочинів.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття у скоєному кримінальному правопорушенні.

Частина 2 ст. 66 КК України передбачає, що при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують інші обставини, не зазначені в частині перший ст. 66 КК України.

Такою додатковою обставиною суд вважає те, що обвинувачений є учасником АТО, тобто захищав країну в умовах підвищеної небезпеки.

Судом при визначенні обвинуваченому ОСОБА_5 міри покарання враховується ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінальних правопорушень, його особу його особисте ставлення до скоєного злочину, те що він добровільно прибув до військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем служби характеризується позитивно, є учасником бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , та має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин, наданих суду відомостей щодо особи обвинуваченого, тяжкості вчинених ним злочинів відповідно до статті 12 КК України, позицію державного обвинувача та самого обвинуваченого, з врахуванням ставлення обвинуваченого до вчинених діянь та наслідків діянь, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, визнав свою провину, усвідомив протиправну поведінку, виявляє жаль з приводу вчиненого злочину, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів, можливе із застосуванням ст. 69 КК України, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ст. 407 ч. 4 КК України, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

З урахуванням викладеного, тяжкості вчиненого злочину, прийнявши до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

До обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувались засоби забезпечення кримінального провадження.

Цивільний позов, речові докази та судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 368-371, 373-376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста ) грн.

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200,00 гривень ( десять тисяч двісті гривень 00 копійок).

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 10200,00 гривень (десять тисяч двісті гривень 00 копійок).

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, крім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1 .

26 лютого 2019 року