СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 березня 2019 року м. Київ
Солом`янський районний суд міста Києва
в складі слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому зсіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_3 , про арешт майна в кримінальному провадженні №0009250 від 12.08.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до слідчого судді із вищезазначеним клопотанням, в якому просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 для попередження можливого подальшого неправомірного відчуження,
мотивуючи свої вимоги наступним.
Так, Київською місцевою прокуратурою №9 здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0009250 від 12.08.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно актового запису про смерть №14999 від 21.08.2012, який виданий відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Згідно свідоцтва про право власності від 28.10.1998 за № НОМЕР_1 виданого органом приватизації Жовтневої районної держадміністрації ОСОБА_4 належала квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації КП КМР Київське міського бюро технічної інвентаризації квартира, яка розташована, за адресою: АДРЕСА_2 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_5 на підставі договору довічного утримання, посвідченого 10.06.2011 року.

Прокурор зазначав, що в ході досудового розслідування встановлено, що договір довічного утримання посвідчено державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 за №3-1279 від 10.06.2011 року, який укладено між ОСОБА_4 (відчужувач) та ОСОБА_5 (набувач).

Згідно п.п. 1.1., 1.2 вищезазначеного договору, ОСОБА_4 передає, а ОСОБА_5 отримує у власність квартиру на умовах цього договору. Вказана квартира розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 45, 40 кв. м.

Прокурор зазначав, що для встановлення психіатричного стану ОСОБА_4 під час підписання зазначеного договору довічного утримання, постановою слідчого Солом`янського УП ГУНП у м. Києві в межах кримінального провадження №009250 призначено судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи.

Згідно Висновку судово-психіатричного експерта Київського міського центру судово-психіатричної експертизи № 529 від 10.08.2018 р.:

«Відповіді на поставлені питання:
1. Станом на 10.06.2011 р., а саме в період укладання договору довічного утримання 10 червня 2011 року ОСОБА_4 страждала на стійкий психічний розлад у вигляді Шизофренії, параноїдна форма, на тлі органічного ураження головного мозку поєднаного (судинно-атрофічного) ґенезу з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням (F20.0 та F02.8 згідно з МКХ-10).
2. У період 10 червня 2011 року ОСОБА_4 за психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.»
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 09.12.2014 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_7 проведено державну реєстрацію права власності на підставі договору довічного утримання за №3,-1280 від 10.06.2011 посвідчено державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 , за ОСОБА_5 .

В той же день 09.12.2014 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_7 , проведено державну реєстрацію на підставі посвідченого ним договору купівлі-продажу, №1736 за ОСОБА_8 .

В подальшому 23.05.2018 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_7 , посвідчено договір купівлі-продажу, №639 та проведено державну реєстрацію за ОСОБА_5 .

Таким чином, у діях невстановлених досудовим розслідуванням осіб, вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України.

Постановою прокурора Київської місцевої прокуратури №9 Про визнання предметів в якості доказів, квартиру АДРЕСА_1 , визнано речовим доказом.

З огляду на зазначене вище, прокурор зазначав, що з метою попередження можливого неправомірного відчуження квартири АДРЕСА_1 , на даний час у органа досудового розслідування, виникла необхідність, у накладенні арешту на вище вказане майно.
Також прокурор зазначав, що в ході досудового слідства є достатні підстави вважати, що квартира за вищевказаною адресою відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України є предметом кримінального правопорушення.

Посилаючись на те, що даний вид заходу забезпечення кримінального провадження в повній мірі буде сприяти досягненню дієвості даного кримінального провадження, просить задовольнити клопотання.
Прокурор в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.
Слідчий суддя на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України вважає за можливе розглянути дане клопотання без повідомлення власника майна, оскільки, це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове до скасування у встановленому КПК України порядку позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи для забезпечення цивільного позову,стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, згідно положень ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України підставою для накладення арешту є заборона для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК України, яким передбачено, що завдання арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
За таких обставин, приходжу до висновку, що обставини, встановлені під час розгляду даного клопотання свідчать про те, що доводи прокурора є обґрунтованими та такими, що відповідають положенням ст.ст.170-173 КПК України.
З огляду на викладене, приходжу до висновку про наявність підстав для задоволення даного клопотання.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 172, 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора задовольнити.
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно прокурором.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1