Номер провадження: 11-кп/785/884/18
Номер справи місцевого суду: 509/380/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги заступника керівника Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_10 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 квітня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000225 від 29 січня 2016 року,яким

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянин України, українець, неодружений, з вищою освітою, офіційно працює юристом Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області, адвокат (свідоцтво №2431 видане ООКДКА від 16.10.2012 р.), проживає і зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 171 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 квітня 2018 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 171 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину за наступних обставин.
29.01.2016 року, близько 13 год. 45 хв., в приміщенні кабінету Дальницького сільського голови за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Дальник, вул. Леніна, 126 він, на порушення вимог Законів України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації», «Про державну інформацію» та «Про місцеве самоврядування в Україні» умисно, з метою недопущення оприлюднення інформації, що стосується діяльності сесії Дальницької сільської ради, перешкодив законній професійній діяльності журналіста ОСОБА_10 , який відповідно до посвідчення журналіста №3 від 05.03.2015 року, виданого друкованим засобом масової інформації «Верховенство права», здійснював свою професійну журналістську діяльність та виконував редакційно-посадові службові обов`язки, щодо відео фіксації засідання сесії Дальницької сільської ради з метою подальшого його висвітлення.
Достовірно знаючи, що ОСОБА_10 є журналістом, ОСОБА_8 створив йому перепони щодо збирання, одержання, фіксації та поширення інформації, висловивши журналісту незаконну вимогу припинити відео зйомку та покинути кабінет, в якому проходила сесія ради. Одночасно з висловлювання вимоги залишити приміщення, ОСОБА_8 , наблизившись до ОСОБА_10 , декілька разів відвів вбік відеокамеру марки «Sony HDRCX400», на яку проводилась відео зйомка та, застосувавши до журналіста фізичний вплив, а саме, штовхаючи його у спину в напрямку виходу із кабінету сільського голови, відібрав у ОСОБА_10 відеокамеру, з метою недопущення подальшої відео фіксації сесії ради та провів з нею дію по передчасному вимкненню в порядку, не передбаченому правилами користування даним видом цифрової техніки.
Зазначені дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 171 КК України, як умисне перешкоджання здійсненню журналістом законної професійної діяльності.

Мотивуючи необхідність виправдання ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції, пославшись на положення КПК України, Конституції України та практику Європейського Суду з прав людини, дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази, надані стороною обвинувачення, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду кримінального провадження з наступних підстав:

- суд першої інстанції встановив, що ані потерпілий, ані прокурор не надали належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_10 виконував доручення головного редактора газети «Верховенство права» на виготовлення (фіксування) будь-якого відео (аудіо) репортажу про проведення чергової сесії Дальницької с/р 29.01.2016 року;
- потерпілий ОСОБА_10 особисто підтвердив суду, що у нього відсутні докази офіційних трудових відносин (трудова книжка, контракт, угода, трудовий договір) з жодним засобом масової інформації, в тому числі з газетою (виданням) «Верховенство права»;
- суд першої інстанції критично поставився до висновку експерта №39 від 03.02.2016 року про наявність у ОСОБА_10 тілесного ушкодження у вигляді садна першого пальця правої кисті, оскільки зазначений висновок не підтверджує причетності саме ОСОБА_8 до заподіяння вказаних тілесних ушкоджень;
- докази, надані прокурором, не спростовують правову позицію ОСОБА_8 , щодо його непричетності до вчинення злочину, передбаченого ст. 171 ч. 1 КК України та, навпаки, підтверджують його невинуватість у пред`явленому обвинуваченні;
- суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав, але прокурор не забезпечив явку свідків обвинувачення в судові засідання.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Прокурор ОСОБА_7 у апеляційній скарзі зазначив, що вважає вирок суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, з таких підстав:

1) ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції не врахував, що показання свідків є суперечливими та спростовуються змістом відеозапису, дослідженого під час судового розгляду;

2) висновок суду першої інстанції про те, що відеозапис події від 29.01.2016 року та протокол огляду відеозапису від 26.07.2016 року відрізняються один від одного, є некоректним і нічим не підтверджується. До того ж, суд не допитав свідків обвинувачення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які могли б підтвердити, що на звукозапису та відеозапису, під час конфлікту з потерпілим, звучить саме голос ОСОБА_8 ;

3) визнавши протокол перегляду відеозапису від 26.07.2016 року неналежним доказом, суд першої інстанції не зазначив у вироку, які саме «грубі процесуальні порушення» були допущені, а лише висловив загальну думку;

4) на порушення приписів ст. 337 КПК України, суд першої інстанції у вироку надав оцінку не діям обвинуваченого, а діям потерпілого, зазначаючи, що він поводився зухвало і підбурював до конфлікту, прямо обвинувачуючи ОСОБА_10 у спланованій провокації до вчинення стосовно нього протиправних дій;

5) суд першої інстанції не врахував, що до ОСОБА_10 необхідно застосовувати термін «журналіст», наведений у ст. 1 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», відповідно до якої, не визначається, в якому вигляді має бути надано доручення журналісту від головного редактора, що не виключає можливості висловлювання такого доручення в усній формі;

6) висновок суду у вироку про те, що прокурором не надано доказів на підтвердження здійснення ОСОБА_10 журналістських повноважень на підставі доручення головного редактора, спростовується нормами законодавства, а, не допитавши свідка ОСОБА_12 , який у той час був головним редактором газети «Верховенство права», суд позбавив сторону обвинувачення можливості довести законність перебування потерпілого у приміщенні Дальницької сільської ради.

Пославшись на наведені доводи, прокурор просить повторно дослідити докази у кримінальному провадженні, допитати свідків, скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 171 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Потерпілий ОСОБА_10 у своїй апеляційній скарзі зазначив, що суд однобічно і упереджено розглянув справу, тому вирок підлягає скасуванню з таких підстав:

1) суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням обвинуваченого та свідка ОСОБА_13 про те, що він впритул не підходив до нього, хоча такі показання спростовуються відеозаписом. Більшість свідків заявили, що не голосували за заборону журналісту проводити відеозапис, що він не назвався журналістом, тощо, але ці свідчення суперечать або одне одному, або відеозапису. Суд першої інстанції не дав оцінки цим суперечностям та сприйняв позицію сторони захисту, що свідчить про необ`єктивність суду;

2) він надав суду оригінали та копії посвідчень журналіста трьох засобів масової інформації, але суд у вироку виклав недостовірну інформацію про те, що він є журналістом видання «Дорожній патруль» та «Любимый город», хоча це не відповідає дійсності;

3) суд першої інстанції, фактично, безпідставно звинуватив його у спланованій провокації конфлікту, хоча під час судового розгляду не було встановлено жодного порушення законодавства з його боку. Окрім того, суду був наданий лист від відповідальних осіб ЗМІ «Верховенство права» на підтвердження того факту, що він є журналістом цього видання;

4) у вироку спотворена інформація про те, що він на власному каналі ОСОБА_14 розголосив відомості досудового розслідування без дозволу слідчого, хоча зазначені обставини, фактично, не встановлені;

5) він неодноразово просив суд першої інстанції залучити до матеріалів справи інші відео, які були відзняті після конфлікту у сільській раді 29.06.2016 року та частково спростовують показання свідків та обвинуваченого.

Посилаючись на зазначені доводи, потерпілий просить скасувати вирок суду першої інстанції та прийняти нове рішення, або повернути кримінальне провадження до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Позиції інших учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_10 підтримали доводи своїх апеляційних скарг та просили їх задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого.
У письмових запереченнях на апеляційну скаргу потерпілого, адвокат ОСОБА_9 зазначив, що вважає виправдувальний вирок суду першої інстанції законним та обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги надуманими та некоректними, адже під час судового розгляду, жодний свідок не підтвердив факт перешкоджання журналістській діяльності ОСОБА_10 .
Не був встановлений такий факт й іншими доказами, дослідженими судом, тому він просить залишити вирок суду без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора та потерпілого, які підтримали доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду, показав, що оскаржуване судове рішення повністю відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону, оскільки, ухвалюючи виправдувальний вирок стосовно ОСОБА_8 , суд першої інстанції ретельно перевірив докази, надані стороною обвинувачення та надав їм об`єктивну правову оцінку.

Так, орган досудового розслідування, посилався в обвинувальному акті на наступні докази винуватості ОСОБА_8 : показання самого обвинуваченого; показання потерпілого; показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_23 ; аудіозапис і відеозапис досліджуваних подій та протокол перегляду відеозапису від 26.07.2016 р. з фото-таблицею до нього; рапорт чергового інспектора поліції про телефонне повідомлення стосовно конфлікту ОСОБА_10 з депутатами Дальницької с/р; письмову заяву ОСОБА_10 про скоєння відносно нього злочину, передбаченого ст. 171 КК України; протокол огляду місця події від 29.01.2016 р. з фото-таблицею до нього за участю потерпілого ОСОБА_10 ; висновок експерта №39 від 03.02.2016 р., щодо тілесних ушкоджень ОСОБА_10 ; протокол проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 з фото-таблицею до нього від 11.08.2016 р.; лист голови правління ГО «Верховенство права», яким підтверджується, що ОСОБА_10 є позаштатним журналістом газети «Верховенство права»; бейдж з написом «Преса» газети «Верховенство права».

Зокрема, з показань потерпілого ОСОБА_10 у судовому засіданні суду першої інстанції випливає, що він офіційно не працює, але є журналістом деяких видань (редакцій): друкованого засобу масової інформації «Верховенство права», «Дорожній контроль», газети «Любимий город» і на нього, в більшій частині, покладається обов`язок оператора. Інколи, він фіксує судові засідання, сесії органів місцевого самоврядування. На сесію Дальницької сільської ради, яка відбувалась 29.01.2016 р. у приміщенні кабінету голови сільради, він приїхав близько 13 год. в якості журналіста за дорученням головного редактора газети «Верховенство права». З обвинуваченим Форосом він знайомий не був. Приїхавши до Дальницької сільської ради, він запитав де проходить сесія, а потім без стуку зайшов у приміщення кабінету сільського голови, поставив штатив з відеокамерою, яка вже була увімкнена та почав фіксувати сесію. Депутати, в тому числі й обвинувачений запитували його хто він і який засіб масової інформації представляє. Раптово, до нього підійшов обвинувачений Форос та сказав, що він не має права проводити відео фіксування сесії і щоб він негайно покинув кабінет сільського голови, потягнувши руки до його штативу з відеокамерою та відвів її в бік, не даючи змоги знімати на неї, тобто перешкоджаючи проведенню відео фіксації сесії, на що він став ходити навколо штативу та прибрав техніку. Депутати сільської ради, йому не представились, тому він не знав з спілкується а у нього на шиї був бейдж з написом «Преса». З кабінету сільського голови його виштовхали депутати, в тому числі й обвинувачений. В цей час, на розгляд депутатів ставилось питання про заборону йому приймати участь на сесії. Коли його виштовхали з приміщення кабінету, там залишилась його відеокамера, яку у нього відібрав обвинувачений Форос, намагаючись її вимкнути та штатив, які згодом, він знайшов в коридорі сільради. Через хвилин 15-30, на його виклик телефоном, до Дальницької сільради приїхали робітники поліції та медична допомога. Після приїзду поліції, він знову зайшов на сесію та продовжив відео фіксування на свою другу камеру, але в цей час, йому ніхто не заважав. Всі протиправні дії відносно нього вчиняв обвинувачений Форос, який однією рукою виштовхував його з кабінету, а всі інші депутати йому допомогли, але хто саме з депутатів сільради його виштовхував з кабінету, він не знає. Він самостійно відмовлявся виходити з кабінету. Вся штовханина в кабінеті відбувалась приблизно секунд 15-20. Його відеокамера та штатив пошкоджені не були.

Натомість, свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_18 , які є депутатами Дальницької сільської ради, суду показали, що 29.01.2016 р., під час чергової сесії Дальницької сільради Овідіопольського району Одеської області, в кабінет сільського голови ОСОБА_28 раптово відчинивши двері, увірвався потерпілий ОСОБА_10 , на якому не було жодних розпізнавальних ознак журналіста чи працівника преси (засобу масової інформації), який одразу встановивши штатив, почав проводити відео зйомку. На пропозицію сільського голови ОСОБА_28 та секретаря ОСОБА_15 пред`явити посвідчення журналіста, потерпілий відмовився це зробити, сказавши, що він має право проводити зйомку та звернувся до сільського голови та секретаря, щоб спочатку вони пред`явили свої посвідчення. У зв`язку з тим, що засідання сесії фактично було зірвано ОСОБА_10 , секретарем була оголошена перерва, після чого потерпілий вийшов зі всіма депутатами в коридор сільради. Будь-якого бейджа з написом «Преса» на потерпілому ОСОБА_10 не було, посвідчення журналіста він депутатам не пред`явив. ОСОБА_8 до потерпілого не підходив, фізичної сили до нього не застосовував та з кабінету не виштовхував, відеокамери у нього не забирав і не торкався неї. Після перерви, потерпілий пред`явив своє посвідчення секретарю сільської ради, яка внесла його дані до відповідного журналу та був присутній на засіданні сесії ради і проводив відео фіксування сесії;
- свідок ОСОБА_26 показала суду, що в кінці січні 2016 року, під час чергової сесії Дальницької сільської ради, яка проходила в кабінеті сільського голови, через 15-20 хв. після її початку, до кабінету раптово, без стуку та прохання з`явився ОСОБА_10 та почав проводити відео зйомку сесії. Була оголошена перерва і усі вийшли з кабінету. Застосування будь-якого насильства до потерпілого з боку ОСОБА_8 вона не бачила. Зокрема, ОСОБА_8 не перешкоджав потерпілому проводити зйомку. Також, вона не бачила, щоб потерпілий пред`являв присутнім посвідчення журналіста. Бейдж з написом «Преса», вона на потерпілому не бачила;
- свідок ОСОБА_22 показала суду, що під час проведення чергової сесії, у кабінет сільського голови, де проходила сесія, зі штативом вломився потерпілий ОСОБА_10 , на якому бейджа з написом «Преса» не було та без представлення своєї особи депутатам, не відповідаючи на їхні запитання, щодо засобу інформації, який він представляє, почав проводити відео зйомку сесії. Вона сиділа перша від входу та їй було добре видно всі події. ОСОБА_10 було запропоновано зареєструватись в журналі, але він відмовився. Була оголошена перерва для з`ясування особи ОСОБА_10 , до якого Форос не наближався, фізичного впливу на нього не здійснював, відеокамеру не відбирав та не перешкоджав здійснювати відеозйомку і не виштовхував його з кабінету. Форос знаходився він потерпілого на значній відстані, поряд зі столом сільського голови ОСОБА_28 ;
- свідки ОСОБА_24 та ОСОБА_29 показали суду, що 29.01.2016 р., під час чергової сесії Дальницької сільської ради, коли вже був розданий порядок денний, через 15-20 хв. дуже гучно відкрились двері кабінету і до приміщення забіг потерпілий ОСОБА_10 зі штативом та почав встановлювати відеокамеру. На ньому не було бейджа з написом «Преса». Будь-якого посвідчення журналіста, він присутнім не показував. На прохання депутатів представитись, він якийсь час мовчав, після чого було запропоновано об`явити перерву. Всі присутні депутати вийшли на перерву. Потерпілий вийшов з кабінету першим. Форос чи будь-хто з депутатів ОСОБА_10 не виштовхував. Камеру Форос не відбирав, не заважав і не перешкоджав йому проводити відео зйомку сесії. Вони не бачили пошкоджену камеру потерпілого, фізичних контактів між Форосом та потерпілим не було. На сесії виступала голова бюджетної комісії (вирішувались бюджетні питання) під час перерви потерпілого вже не було в приміщенні. На прохання депутатів показати своє посвідчення, потерпілий відмовився;
- свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 суду показали, що під час сесії Дальницької сільської ради 29.01.2016 р., вони перебували в кабінеті сільського голови, як депутати. В цей час, до кабінету сільського голови швидко і гучно зайшов потерпілий ОСОБА_10 і почав проводити відео зйомку зі штатива. На пропозицію депутатів представитись, потерпілий відмовився і посвідчення журналіста не пред`явив. З приводу законності перебування ОСОБА_10 на сесії, між ним та депутатами виникла словесна перепалка. Була оголошена перерва і ОСОБА_10 самостійно вийшов з депутатами. Після перерви, ОСОБА_10 було запропоновано зареєструватися. Вони не бачили на потерпілому будь-якого бейджа з написом «Преса» та не бачили, щоб Форос підходив до потерпілого, виштовхував його, перешкоджав проводити відеозйомку чи відбирав відеокамеру. Голосування депутатів про заборону ОСОБА_10 проводити відео зйомку, не було;
- свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_19 показали суду, що 29.01.2016 р., під час чергової сесії Дальницької сільської ради, до кабінету сільського голови зайшов ОСОБА_10 з відеокамерою, на яку почав знімати сесію. Секретар сільради ОСОБА_15 запитала його, хто він але ОСОБА_10 не відповів. На сесії не розглядалося питання про заборону журналісту бути присутнім, хоча потерпілий не представився журналістом. У ОСОБА_10 не було бейджа журналіста, посвідчення журналіста він не пред`являв. Форос, як юрист сільради, був присутнім на сесії, але не підходив до ОСОБА_10 , не штовхав його, не забирав відеокамеру, не чіпав його і не заважав останньому проводити відео зйомку сесії;
- свідок ОСОБА_28 показав в судовому засіданні, що 29.01.2016 р., під час чергової сесії Дальницької сільської ради, яка проходила в його службовому кабінеті, раптово, без стуку зайшов, як в подальшому було з`ясовано ОСОБА_10 , розклав штатив і одразу почав знімати на відеокамеру сесію. На його запитання про особу та засіб масової інформації чи Інтернет-видання, який він представляє, ОСОБА_10 не відреагував. З такими ж запитаннями до потерпілого звернулася секретар сільради ОСОБА_15 , яка підійшла до нього. ОСОБА_10 спочатку не відповів на запитання і продовжував відеозйомку. Таке грубе попрання порядку проведення сесії сільради за десять років перебування його на посаді сільського голови було вперше. Своїми зухвалими діями, ОСОБА_10 перешкоджав проведенню сесії, у зв`язку з чим він оголосив перерву для встановлення особи ОСОБА_10 , на якому не було жодного бейджу журналіста, він не надав свого посвідчення, не назвав йому та присутнім видання, яке представляє. Він запропонував Форосу розібратись, чи має право ця невстановлена особа брати участь у проведенні сесії та проводити відео зйомку. Форос жодним чином не чіпав потерпілого, не наближався до нього, не виштовхував його, не забирав у ОСОБА_10 і не перешкоджав проводити зйомку. Потерпілий самостійно покинув приміщення кабінету разом із депутатами після оголошення перерви, а після повернення, коли секретар з`ясувала особу ОСОБА_10 , занісши дані про нього до журналу, останній продовжив відео зйомку;
- свідок ОСОБА_23 пояснив суду, що був присутній на черговій сесії Дальницької сільради, яка відбувалась у приміщенні кабінету сільського голови 29.01.2016 р. Через деякий час, після початку сесії, без стуку, швидко зайшов потерпілий ОСОБА_10 , який на запитання депутатів відповів, що вони публічні люди і він має право їх знімати. Форос лише запитав потерпілого, хто він такий» та роз`ясняв, відповідно до Законів України, хто має право приймати участь на засіданні сесії. При цьому він до нього не наближався, залишаючись біля столу сільського голови, де він і знаходився під час проведення сесії, не виштовхував потерпілого, не торкався його відеокамери та не заважав проводити відео фіксування сесії. На ОСОБА_10 не було бейджа чи іншої відзнаки журналіста. Зухвалі дії ОСОБА_10 , який грубо ігнорував запитання депутатів стосовно його особи та засобу масової інформації, який той представляє, він вважає провокацією, яка була спрямована на зрив сесії або перешкоджання її проведенню, для чого і було заслано ОСОБА_10 ;
- свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що коли відбувалась чергова сесія Дальницької сільської ради, яка проходила в приміщенні службового кабінету сільського голови, де вони зазвичай проводяться, протягом 40 хв. розглядались бюджетні питання. У цей час, до кабінету ввалився ОСОБА_10 зі штативом та відеокамерою. Вона запитала хто він та з якої газети, але відповіді не отримала та запропонувала йому зареєструватись у протоколі (журналі), що передбачено порядком проведення сесії сільради, але він не реагував. Вона повторно запропонувала йому представитись, однак ОСОБА_10 не реагував на її запитання та мовчав. Поведінка ОСОБА_10 обурила депутатів, тому була оголошена перерва в засіданні сесії для з`ясування особи потерпілого. Після перерви, вона сама підійшла до потерпілого, він показав їй блакитну карточку, з якої вона зрозуміла що це громадська організація. В подальшому вона представила ОСОБА_10 депутатам сільради і прочитала його ПІП. При чому, як вона з`ясувала, коли ОСОБА_10 намагався увірватися до кабінету сільського голови, де проходила сесія, його намагались зупинити робітники сільради, пояснюючи йому, що проходить сесія сільради і він не має права перешкоджати її проведенню. Форос знаходився поряд з нею та сільським головою ОСОБА_28 і не відходив від них, до потерпілого не наближався, не чіпав його, не виштовхував з кабінету, не заважав проведенню відеозйомки, до відеокамери ОСОБА_10 не торкався. Питання про заборону відео фіксування сесії ОСОБА_10 , депутатами не розглядалось. Коли, після завершення роботи, вона вийшла в коридор, побачила потерпілого, біля якого були лікарі швидкої медичної допомоги. У нього була перемотана рука. Форос вийшов з кабінету, лише коли була оголошена перерва разом із всіма депутатами. Конфлікту між Форосом та потерпілим вона не бачила, як і не бачила ніякого рукоприкладства з боку Фороса до потерпілого;
- зі змісту відеозапису та аудіозапису сесії Дальницької сільської ради від 29.01.2016 року, досліджених у судовому засіданні, випливає, що на них не вбачається будь-яких протиправних дій Фороса, які б свідчили про створення ОСОБА_10 перешкод щодо збирання, одержання, фіксації та поширення інформації, також не вбачається, що Форос наближався до ОСОБА_10 , вихоплював відеокамеру, на яку проводилась відео зйомка та застосовував до нього фізичний вплив. З відеозапису також видно, що на вимогу Фороса пред`явити посвідчення журналіста, ОСОБА_10 відмовився, сказавши лише фразу «Я маю право», а на чисельні вимоги депутатів та голови Дальницької сільської ради, категорично відмовився пред`являти посвідчення журналіста.
З аудіозапису подій (під час перерви в сесії та після перерви), наданого прокурором, випливає, що в основному, на ньому звучить голос лише свідка ОСОБА_21 , який гучно розмовляє з потерпілим та звертається до депутатів, але будь-якої промови Фороса, на підтвердження його вини у перешкоджанні журналістській діяльності чи заборони на відеозйомку, або будь-яких перешкод з його боку на адресу потерпілого прокурором суду не надано.

Отже, перевіривши доводи сторони обвинувачення та захисту, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, надавши об`єктивну правову оцінку доказам у кримінальному провадженні, дійшов правильного висновку про те, що вони не доводять вину ОСОБА_8 у вчиненні злочину, що йому інкримінується органом досудового розслідування.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 171 КК України, кримінальна відповідальність за зазначеною нормою кримінального закону настає за незаконне вилучення зібраних, опрацьованих, підготовлених журналістом матеріалів і технічних засобів, якими він користується у зв`язку із своєю професійною діяльністю, незаконну відмову у доступі журналіста до інформації, незаконну заборону висвітлення окремих тем, показу окремих осіб, критики суб`єкта владних повноважень, а так само будь-яке інше умисне перешкоджання здійсненню журналістом законної професійної діяльності.

Так, під час апеляційного розгляду встановлено, що жоден свідок, допитаний у суді першої інстанції, не показав про вчинення ОСОБА_8 жодних дій, які передбачені диспозицією ч. 1 ст. 171 КК України.
Апеляційним судом також встановлено, що протокол огляду відеозапису від 26.07.2016 р. суперечить змісту відеозапису, адже на ньому не видно, хто виводив ОСОБА_10 з кабінету, де проходила сесія сільської ради, хто забороняв йому проводити відео фіксування сесії сільської ради, хто вихватив у потерпілого відеокамеру, і чи взагалі відеокамера була вилучена з його рук.
До того ж, на відеозапису не зафіксовано застосування фізичної сили до ОСОБА_10 , а остання частина відеозапису низької якості, тому ідентифікувати на ньому будь-яких осіб, неможливо.
При цьому, сам потерпілий пояснив апеляційному суду, що його виштовхували не менше трьох осіб, а той факт, що Форос наближався до нього на певну відстань, він трактує, як здійснення тиску.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано визнав протокол огляду відеозапису неналежним та недопустимим доказом, адже у ньому містяться фрази та речення, які Форос не говорив, а фототаблиця до протоколу лише підтверджує факт проведення чергової сесії, на якій зображені сільський голова, депутати та Форос разом із секретарем сільради ОСОБА_15 і жодним чином не свідчить про наявність у діях Фороса ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 171 КК України.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно розцінив висновок експерта №39 від 03.02.2016 року про наявність у ОСОБА_10 садна першого пальця правої кисті, як такий, що не доводить причетність саме ОСОБА_8 до його заподіяння.
Протокол огляду місця події, як доказ, також не доводить вину ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 171 КК України, адже він не містить жодної інформації на підтвердження його вини Фороса, так само, як і протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 .
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано критично поставився до показань потерпілого, адже вони спростовуються показаннями обвинуваченого та свідків, які є послідовними та узгоджуються між собою.
Суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку про те, що дії ОСОБА_10 мали провокативний характер, адже він усвідомлював, що, зайшовши у приміщення кабінету сільського голови, де проходила сесія сільради, яка вже тривала близько 30-40 хв., без попереднього узгодження, проведення відеозйомки та відмова назвати себе, орган засобу масової інформації, обурить депутатів і призведе до конфлікту.
Стверджуючи у судовому засіданні, що він прибув на сесію Дальницької сільської ради не за власною ініціативою, а за дорученням головного редактора друкованого видання «Верховенство права», ані ОСОБА_10 , ані прокурор не надали суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності такого доручення.

Апеляційним судом встановлено також, що суд першої інстанції задовольнив клопотання прокурора про виклик свідків обвинувачення ОСОБА_30 та редактора газети «Верховенство права» ОСОБА_12 , явку яких прокурор зобов`язався забезпечити, категорично заперечуючи проти їх приводу.
Забезпечуючи об`єктивність та неупередженість, суд першої інстанції створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, зокрема, сприяв стороні обвинувачення у неодноразовому виклику вказаних свідків у судові засідання, шляхом надіслання повісток свідкам та вручення судових повісток особисто через прокурора, який зобов`язувався їх відправити.
Натомість, прокурор не забезпечив явку свідків обвинувачення, а на підтвердження поважності причин їх неявки, ані самі свідки, ані прокурор, жодних матеріалів суду не надали.
Відповідно до приписів ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України.
Статтею 11 КК України визначено, що злочином є передбачене КК України суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Отже, надавши об`єктивну правову оцінку дослідженим під час судового розгляду доказам, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що жоден з доказів, на які посилається сторона обвинувачення, не доводить вину ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а, навпаки, усі вони підтверджують його невинуватість у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 171 КК України.
Колегія суддів вважає, що перевіривши та оцінивши сукупність доказів, наданих органом досудового розслідування, суд першої інстанції дійшов очевидного висновку про те, що доказів, які б беззаперечно, без сумніву доводили вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 171 КК України, стороною обвинувачення не надано, тому правильно розтлумачив сумніви стосовно доведеності вини обвинуваченого на його користь.
Відповідно до приписів ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.
Статтею 62 Конституції України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
На думку суду апеляційної інстанції, зазначені висновки суду першої інстанції повністю відповідають фактичним обставинам справи з огляду на таке.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення та мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Виправдовуючи ОСОБА_8 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, суд першої інстанції дотримався приписів кримінального процесуального закону, зазначених в ст.ст. 373-374 КПК України і навів у вироку конкретні, беззаперечні обґрунтування мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення, тому колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є об`єктивними і всебічними, оскільки базуються на безсторонній оцінці наданих стороною обвинувачення доказів.

Доводи прокурора та потерпілого, викладені в апеляційних скаргах, щодо наявності достатніх доказів вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 171 КК України, базуються на положеннях обвинувального акту, які не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, тому суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними, адже вони повністю спростовані висновками суду першої інстанції у виправдувальному вироку, які колегія суддів вважає правильними.

Окрім того, відповідно до приписів ст. 25 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», журналістом редакції друкованого засобу масової інформації, відповідно до цього Закону, є творчий працівник, який професійно збирає, одержує, створює і займається підготовкою інформації для друкованого засобу масової інформації та діє на підставі трудових чи інших договірних відносин з його редакцією або займається такою діяльністю за її уповноваженням, що підтверджується редакційним посвідченням чи іншим документом, виданим йому редакцією цього друкованого засобу масової інформації.
Професійна належність журналіста може підтверджуватися документом, виданим професійним об`єднанням журналістів.
На особу, якій видано редакційне посвідчення чи інший документ, що підтверджує повноваження, надані їй редакцією друкованого засобу масової інформації, або її професійну належність, поширюються права і обов`язки, зазначені у статті 26 цього Закону.
Натомість, у суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду ОСОБА_10 підтвердив, що він немає журналістської освіти, немає офіційних трудових відносин (трудова книжка, контракт, угода, трудовий договір) з жодним засобом масової інформації, в тому числі з газетою «Верховенство права», не опублікував жодної статті у жодному засобі масової інформації, тому апеляційний суд приходить до висновку, що наявність у нього бейдж-посвідчення №3 від 03.03.2015 року з написом «Преса» газети «Верховенство права» із зазначенням посади «журналіст», не свідчить про те, що ОСОБА_10 є журналістом у розумінні Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» та Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів».

Отже, оскільки апеляційним судом встановлено, що сторона обвинувачення не довела, що ОСОБА_10 є журналістом, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині підстав для виправдання обвинуваченого.

Відповідно до припису п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку, у разі визнання особи виправданою, зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та його виправдання.

Як видно з резолютивної частини виправдувального вироку суду першої інстанції, у ньому зазначено, що ОСОБА_8 виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, але, за обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, обвинувачений підлягає виправданню у зв`язку з не доведенням, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується.

Відповідно до приписів п. 2 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні, адже така зміна не погіршує становище обвинуваченого.

Керуючись статтями статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги заступника керівника Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_10 , - залишити без задоволення.

Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 квітня 2018 року, яким ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 171 КК України та виправдано його в зв`язку із недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, - змінити.

Перший абзац резолютивної частини вироку викласти в наступній редакції:

« ОСОБА_8 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.171 КК України та виправдати його у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується».

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4