В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" листопада 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дніпровського районного суду м. Києва обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008385 від 07 вересня 2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, незаміжньої, з загальною середньою освітою, непрацюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:
1) 27 листопада 2000 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 140 КК України ( 1960 року) на 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 46-1 УК України відкладено виконання вироку на 2 роки зі сплатою штрафу в сумі 680 грн.;
2) 02 жовтня 2001 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 185, ст. 70, 71 КК України на 6 років позбавлення волі, звільнена з місць позбавлення волі 21 червня 2005 року, відповідно до вимог ст. 81 КК України, умовно-достроково на 1 рік 11 місяців 2 дні;
3) 24 квітня 2008 року вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі, звільнена з місць позбавлення волі 07 серпня 2009 року, відповідно до вимог ст. 81 КК України, умовно-достроково на 7 місяців 5 днів;
4) 17 травня 2010 року вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України на 2 роки 1 місяць позбавлення волі, звільнена з місць позбавлення волі 23 березня 2012 року по відбуттю призначеного строку покарання;
5) 02 липня 2013 року вироком Дарницького районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, з випробуванням та встановленням іспитового строку на 1 рік;
6) 17 жовтня 2014 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України на 2 роки 1 місяць позбавлення волі;
7) 13 листопада 2015 року вироком Солом`янського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України 2 роки 4 місяці позбавлення волі, звільнена з місць позбавлення волі 20 вересня 2017 року, відповідно до вимог ст. 81 КК України, умовно-достроково на строк 2 місяці 17 днів,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:
07 вересня 2018 року близько 08 години 20 хвилин ОСОБА_3 перебувала на зупинці громадського транспорту «Петра Запорожця» у м. Києві.
В цей час, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 зайшла на задню площадку автобусу маршруту №46, що рухався в напрямку станції метро «Дарниця», та помітила у пасажира ОСОБА_5 гаманець коричневого кольору, який остання поклала до своєї сумки. Впевнившись в тому, що за її злочинними діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, ОСОБА_3 , притиснувши пасажира ОСОБА_5 , відкрила її сумку, та таємно, повторно викрала з неї гаманець, вартістю 1500 грн., в середині якого знаходились грошові кошти в сумі 350 гривень, банківські та бонусні картки.
Після того, як автобус зупинився на зупинці «Алішера Навої», ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зникла, викраденим майном розпорядилась на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 1850 гривень.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому їй обвинуваченні визнала повністю, щиро розкаялась, з доказами зібраними у кримінальному провадженні згодна повністю, фактичні обставини справи не оспорює. Вона проживає разом з хворою матір`ю та племінницями, працює неофіційно на швейній фабриці, але грошей на життя не вистачає. По дорозі на роботу, 07 вересня 2018 року вона вирішила вчинити крадіжку, оскільки пообіцяла матері принести гроші для оплати комунальних послуг. Вона на зупинці маршрутного таксі «Петра Запоржця» в м. Києві зайшла до салону, де побачила раніше незнайому жінку, яка розмовляла по телефону. Вона вирішила цим скористатися. Оглянувшись навколо, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, вона витягла з сумочки гаманець коричневого кольору і на наступній зупинці вийшла з автобусу. На зупинці вона витягнула з гаманця гроші, а гаманець викинула в смітник. Потім вона пішла додому та віддала матері гроші. Згодом до неї додому приїхали працівники поліції та забрали її у відділення, де вже була потерпіла. Вона ( ОСОБА_3 ) одразу визнала свою вину у вчиненні крадіжки. Вона в повному обсязі відшкодувала потерпілій завдані матеріальні збитки. Просить суд не позбавляти її волі.
Дані обвинуваченою ОСОБА_3 показання не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості та добровільності.
Винність обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, повністю підтверджується її показаннями та щирим каяттям.
Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Положення ч.3 ст.349 КПК України, роз`яснені судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи та кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, а тому суд, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_3 , протоколу проведення слідчого експерименту, протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, заяви про відмову від цивільного позову, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження.
Як вбачається з даних, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 27 вересня 2018 року, ОСОБА_3 показала та розказала, як вона 07 вересня 2018 року близько 08 години 20 хвилин в маршрутному автобусі № 46 вчинила крадіжку гаманця у однієї з пасажирів автобусу.
Як вбачається з даних, що містяться в протоколах пред`явлення особи для впізнання, серед представлених 4-х фотознімків потерпіла ОСОБА_5 під зображенням № 2 впізнала особу, яка викрала у неї гаманець. Під зображенням № 2 була фотографія ОСОБА_3 .
Як вбачається з даних, що містяться в протоколах пред`явлення особи для впізнання, серед представлених 4-х фотознімків свідок ОСОБА_6 під зображенням № 3 впізнала особу, яка викрала гаманець у ОСОБА_5 . Під зображенням № 3 була фотографія ОСОБА_3 .
Крім того, винність ОСОБА_3 , яка не оспорювала фактичні обставини справи, у вчиненні інкримінованого їй злочину знайшла повне підтвердження під час судового розгляду.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 2 ст.185 КК України, оскільки вона своїми умисними діями вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно.
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_3 покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, дані про особу обвинуваченої, яка щиро розкаялась у вчиненому злочину, активно сприяла органам досудового слідства в розкритті злочину, раніше неодноразово судима, позитивно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, у справі не заявлений цивільний позов, потерпілій ОСОБА_5 відшкодовані матеріальні збитки.
Обставинами, які, у відповідності до вимог ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття обвинуваченої, активне сприяння в розкритті злочину, добровільне відшкодування потерпілій матеріальної шкоди.
Обставин, які, у відповідності до вимог ст. 67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у виді арешту. Саме таке покарання на думку суду, буде достатнім для виправлення та перевиховання останньої.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту, до набрання вироком законної сили, залишити без зміни.
Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлялися.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
На підставі наведеного та керуючись ч.3 ст.349, ст.ст.368-371, 373-374, 376, КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України, і призначити їй покарання у виді 4 (чотирьох) місяців арешту.
Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з часу її затримання для відбуття покарання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченій ОСОБА_3 , потерпілій ОСОБА_5 та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1