Постанова
іменем України
24 січня 2019 року

м. Київ
справа № 654/2/16-к
провадження № 51-5055км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового
засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_6 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 20 грудня 2017 року у кримінальному провадженні № 0001724 щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Бехтери Голопристанського району Херсонської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 серпня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 71 КК України йому визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 20 квітня до 21 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 22 червня 2017 року до дня набрання цим вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів у провадженні.
Апеляційний суд Херсонської області ухвалою від 20 грудня 2017 року апеляційну скаргу прокурора Новокаховської місцевої прокуратури Херсонської області ОСОБА_8 зі змінами, внесеними заступником прокурора Херсонської області ОСОБА_9 , задовольнив частково, вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 змінив, зазначив у його резолютивній частині замість абзацу «На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 20 квітня 2017 року до 21 червня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 22 червня 2017 року до дня набрання цим вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі» абзац «На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 20 квітня 2017 року по 20 червня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року до дня набрання даним вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі».
В іншій частині вирок залишено без зміни.
Суд визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, за який його було засуджено, за обставин, детально викладених у вироку.
Як установив суд, ОСОБА_7 11 серпня 2015 року близько 09:30 в с. Бахтери Голопристанського району Херсонської області повторно, з корисливого мотиву, з метою заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу проник на огороджену територію ведення особистого підсобного господарства, відведену для постійного зберігання матеріальних цінностей, яка має засоби охорони у виді огорожі для обмеження доступу до неї сторонніх осіб і тому є сховищем будинку АДРЕСА_2 , де таємно скоїв крадіжку велосипеда, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 750 грн.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, порушує питання про зміну судових рішень, просить виключити кваліфікуючу ознаку «проникнення до іншого сховища», перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 3 на ч. 2 ст. 185 КК України. Обґрунтовуючи своє твердження, захисник указує, що умисел на вчинення крадіжки у ОСОБА_7 виник, коли він уже перебував на подвір`ї потерпілого. Також захисник наголошує на неправильному застосуванні судами ч. 5 ст. 72 КК України.
У касаційній скарзі зі змінами прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що місцевий суд не роз`яснив ОСОБА_7 положень ч. 3 ст. 349 КПК України, не з`ясував, чи правильно він розуміє її зміст, не взяв до уваги того, що засуджений зайшов на подвір`я саме у пошуках роботи, а не з метою вчинення крадіжки. Вважає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував ч. 5 ст. 72 КК України та ухвалою, а не вироком погіршив становище засудженого, змінивши вирок у частині застосування цієї норми.
Позиції інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_6 підтримав свою касаційну скаргу, а щодо касаційної скарги прокурора поклався на розсуд суду.
Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення касаційних скарг.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Частиною 1 зазначеної статті передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Частиною 3 ст. 349 КПК України передбачено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КК України.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суддя місцевого суду хоч і зазначив про можливість здійснити розгляд в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, вказавши про неможливість оскарження відповідних обставин в апеляційному порядку, проте під час допиту в суді першої інстанції не впевнився, що обвинувачений правильно розуміє змінене прокурором обвинувачення, не уточнив мотиви проникнення до домогосподарства потерпілого, тобто не переконався, що обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин, а прийняв рішення про розгляд провадження в спрощеному порядку.
При розгляді апеляційної скарги прокурора Новокаховської місцевої прокуратури Херсонської області ОСОБА_8 зі змінами, внесеними заступником прокурора Херсонської області ОСОБА_9 , суд на вказані порушення закону уваги не звернув, чим порушив вимоги ст. 370 КПК України.
Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для скасування судових рішень щодо ОСОБА_7 .
У зв`язку з вказаним істотним порушенням норм кримінального процесуального законодавства, передбаченим ч. 1 ст. 412 КПК України, колегія суддів не вбачає підстав для надання оцінки доводам касаційної скарги в іншій частині, а тому касаційні скарги захисника ОСОБА_6 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, підлягають частковому задоволенню.
За встановлених обставин, судові рішення щодо ОСОБА_7 підлягають скасуванню із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
При новому розгляді суду необхідно врахувати наведене, справу розглянути відповідно до вимог КПК України та прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини у справі (зокрема, рішення «Едуард Шабалін проти Росії» від 16 жовтня 2014 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення та у контексті даного кримінального провадження, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_7 , з метою попередження ризику його переховування від суду, оскільки він не може не усвідомлювати імовірність повторного визнання його вини за висунутим йому обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, враховуючи особливості касаційного розгляду, передбачені главою 32 КПК України, та обмежені можливості щодо повноцінного розгляду і вирішення цього питання в межах процедури касаційного перегляду, Верховний Суд вважає за необхідне залишити ОСОБА_7 під вартою на строк, мінімально необхідний для вирішення зазначеного питання судом першої інстанції, який у будь-якому разі не може перевищувати 60 діб.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційні скарги захисника ОСОБА_6 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити частково.
Вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 20 грудня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
ОСОБА_7 залишити під вартою до проведення судом першої інстанції підготовчого судового засідання, але не більше ніж на 60 днів.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3