Провадження № 1-м/761/40/2019
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , особи щодо якої вирішується питання про видачу іноземній державі ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 на постанову заступника Генерального прокурора ОСОБА_7 від 26.03.2019 року про видачу (екстрадицію) громадянина Грузії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Республіки Польща

в с т а н о в и в :
Адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах особи, щодо якої вирішується питання про екстрадицію ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою на постанову заступника Генерального прокурора України ОСОБА_7 від 26.03.2019 року про видачу (екстрадицію) до Республіки Польща громадянина Грузії ОСОБА_5 . В обгрунтування скарги зазначає, що постанова є незаконною, оскільки при прийнятті рішення не враховано, що гр. ОСОБА_5 07.03.2019 року, через адміністрацію СІЗО, звернувся до Центрального міжрегіонального управління ДМС в місті Києві та Київській області, а також до Державної міграційної служби України з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У той же час, до прийняття остаточного рішення по даній заяві заступником Генерального прокурора України прийнято оскаржувану постанову. Як вважає захисник, зазначене не відповідає положенням ст. 590 КПК України.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 та особа, щодо якої вирішується питання про екстрадицію ОСОБА_5 скаргу підтримали, просили її задовольнити з наведених у ній підстав. Додатково зазначили, що під час проведення прокуратурою екстрадиційної перевірки питання наявності заяви про визнання особи біженцем не з`ясовано, внаслідок цього поспішно прийняте рішення, яке не відповідає закону.

Прокурор в судовому засіданні пояснив, що перевірка існування обставин, що перешкоджають видачі ОСОБА_5 проведена повно та всебічно. Оскільки будь-яких перешкод для екстрадиції вказаної особи на момент закінчення перевірки не встановлено, вважав оскаржувану постанову законною, тому просив у задоволенні скарги відмовити. Додатково надав відповідь з органів міграційної служби, згідно якої з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту звертався захисник ОСОБА_4 , діючи в інтересах ОСОБА_5 , однак вказана заява повернута заявнику, оскільки вона оформлена неналежним чином.

З даного приводу захисник пояснив, що він дійсно звертався із такою заявою в лютому 2019 року, така заява була повернута, однак 07.03.2019 року такі заяви були подані безпосередньо самим ОСОБА_5 , подальша доля вказаних заяв невідома, жодні відповідні до слідчого ізолятора не надходили.

Слідчий суддя, заслухавши доводи сторін, дослідивши надані ними матеріали, дійшов висновку про таке.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 541 КПК процедура видачі (екстрадиції) особи включає в себе комплекс чинників та дій уповноважених органів, зокрема:

- офіційне звернення про встановлення місця перебування на території запитуваної держави особи, яку необхідно видати, та про видачу цієї особи;

- перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі;

- прийняття рішення за запитом;

- фактична передача такої особи під юрисдикцію запитуючої держави.

Системний аналіз наведених складових свідчить, що вказані дії повинні бути послідовними, тобто позитивне вирішення попереднього питання дозволяє перейти до вирішення наступного.

Виконання передбаченого вказаною процесуальною нормою алгоритма покликане забезпечити прийняття рішень, що відповідають міжнародним зобов`язанням України та її національному законодавству, а також гарантують дотримання прав особи, видача якої ініційована заінтересованою стороною.

Отже, фактичній передачі особи мають передувати отримання запиту іноземної держави, перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі та прийняття рішення за відповідним запитом.

Встановлення певних обставин, що унеможливлюють видачу особи, виключають прийняття позитивного рішення за запитом про видачу.

Частиною 2 статті 589 КПК визначені обставини, за наявності яких приймається рішення про відмову у видачі особи іноземній державі, до таких обставин, з-поміж іншого, віднесено надання особі статусу біженця або статусу особи, яка потребує додаткового захисту.

Частиною 4 статті 590 КПК прямо заборонено прийняття рішення про видачу особи, якщо вона подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також у випадку оскарження нею рішення про відмову у наданні їй такого статусу, часовим обмеженням є остаточний розгляд відповідної скарги.

В ході розгляду скарги встановлено, що вищезазначені вимоги закону не дотримані в повному обсязі.

Так, постановою заступника Генерального прокурора України ОСОБА_7 від 26.03.2019 року прийнято рішення про видачу до Республіки Польща громадянина Грузії ОСОБА_5 для притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 148 параграф 1 та параграф 2 п. 2 у зв`язку із ст. 11 параграф 2 КК Республіки Польща.

Постанова мотивована, з-поміж іншого, тим, що екстрадиційною перевіркою прокуратурою не встановлено, що ОСОБА_5 має статус біженця.

Однак зазначений висновок суперечить фактичним обставинам.

Так, 07.03.2019 року ОСОБА_5 , через адміністрацію слідчого ізолятора, де він утримується під вартою, звернувся до Центрального міжрегіонального управління ДМС в місті Києві та Київській області, а також до Державної міграційної служби України з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Вказане підтверджується відповідями на адвокатський запит, що надані захиснику адміністрацією слідчого ізолятора.

З листа Державної міграційної служби України від 17.04.2019 року вбачається, що до вказаної установи звертався захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 із заявами про визнання ОСОБА_5 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, однак, через неналежне оформлення такі заяви повернуті заявнику.

Разом з тим, вказаний лист не містить жодної інформації про розгляд відповідних заяв ОСОБА_5 від 07.03.2019 року, які були подані вже після заяв адвоката ОСОБА_4 .

На момент розгляду скарги, органи міграційної служби та адміністрація слідчого ізолятора не інформували суд про стан розгляду заяв ОСОБА_5 та вручення йому документів, яким було б прийнято рішення за його заявами.

Наведені обставини свідчать, що за наявності невирішеної заяви ОСОБА_5 від 07.03.2019 року про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, тобто без прийняття рішення про відсутність у останнього прав, наданих законодавством про біженців, є передчасним ухвалення заступником Генерального прокурора України постанови про його видачу, оскільки наслідком прийняття такого рішення є подальші дії щодо фактичної передачі такої особи під юрисдикцію запитуючої держави.

Таким чином, станом на 26.03.2019 року існували обставини, які перешкоджали прийняттю рішення за запитом про видачу особи.

Наведене свідчить про наявність передбачених законом підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст. 2, 7-9, 372, 376, 589-591 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :
скаргу захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 на постанову заступника Генерального прокурора ОСОБА_7 від 26.03.2019 року про видачу (екстрадицію) громадянина Грузії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Республіки Польща - задовольнити.
Постанову заступника Генерального прокурора ОСОБА_7 від 26.03.2019 року про видачу (екстрадицію) громадянина Грузії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Республіки Польща - скасувати.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду - прокурором, особою, щодо якої прийнято рішення, її захисником чи законним представником. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили та її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1