КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/416/2018 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
04 грудня 2018 року м.Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого: судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єреван, Вірменія, громадянина Вірменії, непрацюючого, не одруженого, постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на території України не судимого, -
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 03 травня 2018 року, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Строк покарання встановлено рахувати з моменту фактичного виконання вироку та зараховано в строк покарання час тримання під вартою з 23.08.2017 по 28.08.2017 року.
Міру запобіжного заходу у виді застави в розмірі 33 680 грн., до вступу вироку в законну силу, залишено без зміни, а після вступу вироку в закону силу визначено повернути заставодавцеві.
Вирішено питання, щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Не погоджуючись з вказаним вироком, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить, скасувати вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 03 травня 2018 року, та постановити новий вирок, яким звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.
Мотивуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що він з даним вироком суду не згоден, оскільки призначене покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого, судом неповно розглянуто справу, порушено вимоги кримінального процесуального закону, неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що є підставою для зміни судового рішення.
Також апелянт зазначає, що ОСОБА_7 вину свою у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, збитків потерпілому не заподіяно, цивільний позов останнім не заявлено, тому суд при винесенні вироку зобов`язаний виходити із необхідності відповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особистості засудженого, можливості виправлення особи без відбуття покарання у місцях обмеження або позбавлення волі.
Крім того апелянт зазначає, що призначаючи міру покарання, судом безпідставно, враховано ту обставину, що у м. Хмельницький щодо обвинуваченого проводиться розслідування кримінального провадження за ч. 5 ст. 185 КК України, так як вказане розслідування не є закінченим, і відсутній будь-який вирок, яким визнано його вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.
Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.
В судове засіданні обвинуваченого ОСОБА_7 , не доставлено, оскільки останній перебуває під вартою у Державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор № 29», у зв`язку з розслідуванням щодо нього іншого кримінального провадження за ч.5 ст.185 КК України. Про дату судового засідання, ОСОБА_7 повідомляли належним чином. Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_6 та прокурор ОСОБА_8 , вважали за можливе проводити апеляційний розгляд без участі обвинуваченого. Клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з Державною установою «Хмельницький слідчий ізолятор № 29» від учасників процесу не надходило, а також не надходило клопотань про етапування обвинуваченого ОСОБА_7 з Державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор № 29» до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» для доставки останнього в судові засідання до апеляційного суду.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 401 КПК України, обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.
Враховуючи зазначене, думку учасників даного кримінального провадження, а також те, що в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 не стоїть питання про погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_7 , та від останнього не надходило клопотань про бажання брати участь під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за можливе проводити судовий розгляд апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , без присутності останнього.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_6 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та просив задовольнити її з наведених в ній підстав, прокурора, який заперечував щодо поданої захисником апеляційної скарги, провівши судові дебати, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції визнано доведеним, що ОСОБА_7 23.08.2017 приблизно о 10.40 годині, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , вирішив таємно викрасти чуже майно.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 23.08.2017 приблизно о 10.45 години, підійшов до вказаного будинку, після чого, впевнившись у відсутності мешканців квартири АДРЕСА_4 , та в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, по газовій трубі, піднявся на другий поверх до вікна квартири АДРЕСА_4 . Після цього, ОСОБА_7 за допомогою заздалегідь приготовленої та взятої з собою викрутки, віджав створу вікна та проник до кімнати вищевказаної квартири. Перебуваючи у вказаній квартирі, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно та протиправно, з корисливих мотивів та метою, бажаючи незаконно збагатись за рахунок чужого майна, скориставшись слушною нагодою, таємно для інших взяв чуже майно, яке належить ОСОБА_9 , а саме: електродрель, марки «Бош», вартістю 1700 гривень, монтажний стиплер, марки «VOREL BYTOYA, з рукояткою чорного кольору, вартістю 130 гривень та монтажний стиплер, марки «VOREL BYTOYA, з рукояткою помаранчевого кольору, вартістю 150 гривень, а всього намагався таємно викрасти вищевказане чуже майно на загальну суму 1980 гривень, та виконавши дії, спрямовані на викрадення зазначених вище речей, склав їх до поліетиленового пакету, який мав при собі.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, направлену на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), ОСОБА_7 з викраденим майном намагався покинути квартиру АДРЕСА_4 . Однак виконавши усі дії, які останній вважав необхідними для доведення злочину до кінця, не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий мешканцями даного будинку під час спроби втекти з квартири, вистрибнувши з вікна на землю.
Таким чином дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у житло.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки учасники судового провадження правильно розуміли зміст цих обставин, і у суду не було сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. В зв`язку із цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є правильним, обґрунтованим і в цій частині ніким по справі не оспорюється, а тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.З огляду на доведеність винуватості, вірною є й кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який класифікується як тяжкий злочин, особу обвинуваченого, який не був зайнятий суспільно-корисної працею, та вчинив інший злочин, за яким проводиться досудове розслідування у зв`язку з чим він перебуває під вартою в Державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор № 29», та прийшов до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі.
Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав, щире каяття у вчиненому.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
З такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів погоджується, а відтак доводи апеляційної скарги обвинуваченого є необґрунтованими.
Крім того, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначене з дотриманням вимог ст.65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого та даним про особу обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінально караних діянь.
Таким чином, на думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено відповідно до вищезазначених вимог.
Доводи апелянта про те, що обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, а тому йому необхідно пом`якшити покарання, колегія суддів вважає необгрунтованими.
Доводи апелянта про те, що потерпілому не заподіяно шкоди та цивільний позов останнім не заявлено, не спростовують дій ОСОБА_7 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, та з рахуванням матеріалів справи та особи обвинуваченого, не можуть свідчити, про те, що останньому призначено покарання занадто суворе.
Крім того слід зазначити, що суд першої інстанції призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_7 в мінімальних межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України,але з реальним його відбуванням. На думку суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим і пропорційним для його виправлення та попередження нових злочинів й таким, що відповідає принципу індивідуалізації кримінального покарання, з чим погоджується колегія суддів.

Доводи апелянта про те, що призначаючи міру покарання, судом безпідставно, враховано ту обставину, що по відношенню до ОСОБА_7 у м. Хмельницький проводиться розслідування кримінального провадження за ч. 5 ст. 185 КК України, є слушними, про те, вони не спростовують вище зазначених висновків суду щодо міри покарання, яка обрана ОСОБА_7 у виді позбавлення волі.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином колегію суддів не встановлено під час апеляційного розгляду, підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , положень ст. 75 КК України, оскільки доказів того, що в такий спосіб буде досягнута мета перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігання вчинення останнім нових злочинів, суду апеляційної інстанції не надано.
Інших переконливих доводів апеляційної скарги, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Київського апеляційного суду, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 03травня 2018 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

____________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4