Справа № 761/7131/18
Провадження № 1-кс/761/4975/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 ,

у с т а н о в и в:
До Шевченківського районного судду м.Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 , про накладення арешту на рухоме і нерухоме майно низки фізичних осіб у кримінальному провадженні № 120 141 000 300 138 90.

Клопотання обґрунтоване тим, що Шевченківським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні за фактом заволодіння ОСОБА_5 грошовими коштами, належними ОСОБА_4 у розмірі 4 478 300 грн. шляхом примусового перерахунку коштів на банківські рахунки, належні ОСОБА_5 та його родичам.

На підставі викладеного, заявник просив накласти арешти на банківські рахунки, низки фізичних осіб, на яких, на думку заявника, знаходяться грошові кошти, що належать ОСОБА_4 та вибули з його власності внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також рухоме та нерухоме майно таких осіб з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої злочинними діями.

У судове засідання представник власника не прибув, надавши клопотання, у якому просив здійснити розгляд клопотання за його відсутності.

Слідчий Шевченківського УП ГУНП у м. Києві, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, до суду не прибув, про поважність причини не повідомив.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція).

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
Розглядаючи питання про втручання будь-якого органу у права особи, встановленню підлягає чи була у особи «власність» у розумінні статті 1 Протоколу.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

У силу ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України до завдань кримінального провадження з-поміж іншого віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

У контексті клопотання, що розглядається слідчим суддею, має бути надана оцінка правомірності дій сторони обвинувачення щодо обмеження певного суб`єкта у можливості реалізації ним своїх прав.

Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження до яких, серед інших, віднесена законність (ст. 9 КПК), що покладає на суд, слідчого суддю, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого обов`язок під час кримінального провадження неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Статтею 131 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Досліджуючи існування на момент розгляду клопотання про накладення арешту зазначених складових, слідчий суддя відмічає, що наданими матеріалами достатньою мірою підтверджується наявність факту вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст.190 КК України.

Згідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення права відчужувати, розпоряджатись та користуватись певним майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.
Частина 2 статті 171 КПК встановлений перелік вимог щодо змісту клопотання цивільного позивача про накладення арешту на майно. Так, у клопотанні має бути обов`язково зазначений перелік і види майна, що належить арештувати.

Водночас, клопотання представника цивільного позивача не містить переліку та опису майна, на яке останній просить накласти арешт.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.171 КПК у клопотанні про арешт майна повинні бути зазначені, з-поміж іншого, підстави та мета згідно з положеннями статті 170 КПК та відповідне обґрунтування необхідності застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

У силу ч.2 ст. 170 КПК арешт майна допускається, серед іншого, з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення та збереження речових доказів

Накладаючи арешт для реалізаціє першої мети, ст. 170 КПК потребує обов`язкової наявності зв`язку між майном та процесуальним статусом його власника, а саме власником майна має бути підозрюваний або особа, яка у цивільному порядку відповідає за завдану останнім шкоду.

Висновок про обов`язкову наявність зв`язку через право власності між майном, на яке накладається арешт, і підозрюваним або іншою відповідною особою, підтверджується положеннями ч.2 ст.173 КПК, згідно з п.2 якої при вирішенні питання про арешт майна повинна враховуватися достатність доказів про вчинення кримінального правопорушення певною особою.

Водночас, зазначаючи, що майно перелічених у клопотанні фізичних осіб може бути використане при відшкодуванні шкоди, завданої злочинними діями ОСОБА_5 , представник цивільного позивача не зазначив, чи оголошена гр. ОСОБА_5 , підозра у вказаному провадженні, що згідно ч. 5 ст. 170 КПК є обов`язковою вимогою для накладення арешту на майно з метою забезпечення виконання покарання, а також за яких підстав такі особи несуть цивільну відповідальність за завдані злочинними діями шкоду.

Для реалізації встановленої законом мети у частині накладення арешту для збереження речових доказів, відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи, якщо воно відповідає зазначеним у ст. 98 КПК критеріям.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Однак, ініціатор клопотання не навів підстав для обґрунтованого висновку про те, що певне майно низки фізичних осіб, зокрема грошові кошти на їх банківських рахунках, є речовим доказом у кримінальному провадженні, тобто таке майно не має ознак, які передбачені ст. 98 КПК.

Таким чином, адвокатом ОСОБА_3 не наведені правові підстави застосування ініційованого ним заходу забезпечення кримінального провадження, що у силу ч. 2 ст. 173 КПК є підставою для відмови у задоволенні клопотання.
З огляду на викладене, керуючись ст. 131, 132, 170, 171, 172, 173, 395 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні №120 141 000 300 138 90, відмовити.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду м.Києва упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1