Справа № 463/1854/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/229/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 463/1854/19, з учасю заявника ОСОБА_6 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 19 березня 2019 року,

встановила:
цією ухвалою, матеріали скарги ОСОБА_6 на бездіяльність органу досудового розслідування повернуто скаржнику.

Висновок слідчого судді обґрунтовано тим, що в силу положень ч.1 ст.60 КПК України, на даному етапі ОСОБА_6 , не може вважатися заявником щодо вчинення кримінального правопорушення, оскільки із заявою про вчинення кримінального правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування не звертався, тому не наділений процесуальним правом на подання скарги на бездіяльність щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення.

На цю ухвалу ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таку та повернути матеріали скарги в суд першої інстанції для розгляду.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на порушення слідчим суддею норм процесуального права через невиконання вимог ст.ст. 94, 370, 372 КПК України.

Слідчий суддя залишив поза увагою той факт, що він є потерпілим і йому спричинено тяжкі наслідки, оскільки не виконана ухвала Галицького районного суду м.Львова від 22.01.2018 (справа № 461/458/18), постановлена в його інтересах. На підставі такої, його слід було внести до ЄРДР як потерпілого.
Висновок слідчого судді про те, що в силу положень ч.1 ст.60 КПК України, він не може вважатись заявником щодо вчинення кримінального правопорушення, оскільки із заявою про вчинення кримінального правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування він не звертався, є протиправним.
Покликається на те, що у своєму зверненні (заяві/повідомленні про кримінальне правопорушення) до народного депутата просив вчинити встановлені законом дії по припиненню порушення закону, його прав та організувати притягнення винної посадової особи органу державної влади до відповідальності.
При цьому, дане звернення містило клопотання про передачу заяви до належного правоохоронного органу, отже у заяві зафіксовано, що кінцевим отримувачем заяви є належний правоохоронний орган. Вказує, що правоохоронний орган в особі НАБУ отримав заяву не народного депутата, а його, ОСОБА_6 . При цьому, дана заява відповідає встановленим законом вимогам.
Щодо тверджень слідчого судді про неможливість визначення процесуального строку на подачу скарги зазначає, що у даному випадку необхідно встановити лише дату реагування правоохоронного органу на заяву та дату отримання заявником результату цього реагування.
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та обговоривши наведені доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Приймаючи рішення про повернення скарги слідчий суддя вказав, що в силу положень ч.1 ст.60 КПК України, ОСОБА_6 не може вважатися заявником щодо вчинення кримінального правопорушення, оскільки із заявою про вчинення кримінального правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування не звертався, тому не наділений процесуальним правом на подання скарги на бездіяльність щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення.

На думку колегії суддів, такий висновок слідчого судді суду першої інстанції суперечить фактичним обставинам провадження та вимогам законодавства.
Так, згідно п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим кодексом строк.

Як вбачається з матеріалів провадження (а.с.7), ОСОБА_6 дійсно своє звернення №7 (заява/повідомлення про кримінальне правопорушення), надіслав на адресу народного депутата ОСОБА_7 , яке в подальшому для розгляду було скеровано за належністю до відповідного правоохоронного органу. Тобто правоохоронний орган розглядав саме це звернення, а не звернення народного депутата, що видно із переписки між ТУ ДБР у м.Львові та ОСОБА_6 (а.с.6).
Таким чином ОСОБА_6 , хоча і не подавав безпосередньо заяву про вчинення кримінального правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, однак набув статусу заявника, а тому на думку колегії суддів, має право на подачу скарги в порядку Глави 26 КПК України.
В зв`язку з наведеним колегія суддів вважає за необхідне оскаржувану ухвалу про повернення скарги ОСОБА_6 скасувати, постановити нову ухвалу, якою дану скаргу визнати такою, що підлягає розгляду та направити її для розгляду слідчому судді Личаківського районного суду м.Львова, задоволивши апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 303, 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволити.

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 19 березня 2019 року, якою матеріали скарги на бездіяльність органу досудового розслідування повернуто ОСОБА_6 скасувати.

Матеріали скарги ОСОБА_6 направити в Личаківський районний суд м.Львова для розгляду в порядку Глави 26 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4