Справа № 595/2179/18
Провадження № 1-кп/603/48/2019
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2019 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000296 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.09.2018 року
про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АДРЕСА_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, із середньо-спеціальною освітою, судимого вироком Бучацького районного суду від 17.10.2017 року за ч. 1 ст. 185 КК України із призначенням покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 26.02.2018 року вид покарання за вироком суду від 17.10.2017 року змінено з штрафу в розмірі 850 грн. на 50 годин громадських робіт,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України
за участю:
обвинуваченого ОСОБА_3 (брав участь дистанційно в режимі відеоконференції)
представника потерпілого не з`явився
прокурора ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 , маючи непогашену судимість за вчинення умисного корисливого злочину проти власності, на шлях виправлення не став, а знову вчинив умисний злочин з корисливих мотивів.
Так, 25.09.2018 року близько 15 години в обвинуваченого ОСОБА_3 , під час перебування на вулиці Тичини м.Бучач Тернопільської області, виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме металобрухту, який належить товариству з обмеженою відповідальністю «Ваш продукт» та знаходився на земельній ділянці, що знаходиться за адресою вул.П.Тичини 3, якою користується ТОВ «Ваш продукт».
Реалізуючи свій злочинний намір, доводячи його до логічного завершення, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправність своїх дій спрямованих на заволодіння неналежним йому майном металобрухтом, та в подальшому використання його для власних потреб, тобто переслідуючи корисливі мотив і мету, перебуваючи на неогородженій земельній ділянці, якою користується ТОВ «Ваш продукт», що знаходиться за адресою: вул.П.Тичини 3 м.Бучач Тернопільської області, ОСОБА_3 , близько 15 год. 20 хв. 25.09.2018 року, шляхом використання автомобіля марки «Део Ланос», червоного кольору з іноземним реєстраційним номером НОМЕР_1 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та він ніким не буде поміченим, пересвідчившись, що ОСОБА_5 , пасажир, який знаходився на задньому сидінні салону автомобіля, спить, тобто діючи таємно, скориставшись вільним доступом, заїхав вищевказаним автомобілем на земельну ділянку ТОВ «Ваш продукт» та прикріпив трос від фаркопу автомобіля до належного ТОВ «Ваш продукт» металобрухту (у формі засувної ДУ-300 б/у) вагою 210 кг вартістю 1113 грн. Проте з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки його помітили охоронці ТОВ «Ваш продукт».
Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 , вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні (злочині), передбаченому ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, суду дав показання аналогічні фактичним обставинам викладеним в обвинувальному акті, зокрема вказав, що 25.09.2018 року близько 14 год. 30 хв. він пішов до свого товариша ОСОБА_7 та попросив у нього автомобіля марки «ДеоЛанос», червоного кольору, на польській реєстрації за номером НОМЕР_1 . В даному автомобілі спав ОСОБА_8 . Він сів в цей автомобіль і поїхав в напрямку цукрового заводу. По дорозі заїхав до житлового господарства ОСОБА_9 та взяв у нього причіп сказавши йому, що має перевезти собі картоплю. Після цього поїхав до цукрового заводу. Причіп залишив біля першого залізничного переїзду від заводу і поїхав за задню частину цукрового заводу. Приїхавши на завод він припаркувався біля місця де лежав металобрухт у формі засувної, вчепив на цей предмет пасок, який з другого кінця закріпив до фаркопу автомобіля. Після цього почав тягнути металеву засувну, однак в цей момент до нього почали кричати та бігти двоє охоронців, які завадили йому викрасти цей предмет.
Окрім цього, під час судового провадження обвинувачений ОСОБА_3 неодноразово наголошував, що жалкує за вчиненим.
Обґрунтованих підстав ставити під сумнів правдивість показів обвинуваченого ОСОБА_3 щодо незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненого повторно, у суду немає.
Представник потерпілого ТОВ «Ваш продукт» - ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився суду подав заяву в якій просить проводити розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 за його відсутності. При визначенні міри покарання обвинуваченому покладається на думку суду.
Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм що у такому випадку вони будуть позбавленні права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) та кваліфікує його дії за ознаками ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
У разі визнання особи винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), суд у відповідності до ч. 3 ст. 374 КПК України, окрім іншого, зазначає мотиви призначення покарання.
Відповідно до положень статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Таке покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Між тим, відповідно до ч. 1 ст. 68 КК України при призначенні покарання за незакінчений злочин суд, керуючись положеннями статей 65 - 67 цього Кодексу, враховує ступінь тяжкості вчиненого особою діяння, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця.
Отже призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що обвинувачений вчинив злочин не довівши із-за незалежних від нього причин до кінця в період непогашеної судимості, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості.
Обвинувачений ОСОБА_3 неодружений, не працює, притягується до кримінальної відповідальності не вперше, за місцем проживання негативно не характеризується, на обліку в лікаря нарколога та під наглядом лікаря психіатра не перебуває .
До обставин, які пом`якшують покарання суд відносить, щире каяття та активне сприяння у розкриті злочину.
Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
Також суд враховує й поведінку обвинуваченого під час судового розгляду, що наповнена сумом з приводу вчиненого ним злочину, демонстрацією готовності понести справедливе покарання.
Зважаючи на наведене, а також враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, відсутність обтяжуючих покарання обставин, думку представника потерпілого, який щодо призначення міри покарання обвинуваченому покладається на думку суду, відсутність у потерпілого майнових претензій до обвинуваченого, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити основне покарання у межах санкції статті обвинувачення ближче до нижчої її межі, а саме у виді арешту на певний строк. Обмеження передбачені ч. 3 ст. 60 КК України щодо застосування саме такої міри покарання в матеріалах справи відсутні і під час розгляду справи судом не здобуті.
Саме таке покарання, на переконання суду, буде співмірним вчиненому діянню, відповідатиме принципам гуманності, справедливості, індивідуалізації та невідворотності покарання.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 слід рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Арешт на майно накладене ухвалою слідчого судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 28 вересня 2018 року підлягає скасуванню.
Цивільний позов до обвинуваченого не пред`являвся.
Процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні відсутні.
З огляду на вищевказане, керуючись статтями 8,129 Конституції України, статтями 369, 371, 373-374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 28 вересня 2018 року арешт на вказані у ній речі.
Вирок суду першої інстанції, в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає. В іншій частині вирок, може бути оскаржено учасниками процесу, протягом 30-ти діб з моменту його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Монастириський районний суд Тернопільської області.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не будо подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя ОСОБА_1