Справа № 438/1332/18
Номер провадження 1-кп/438/141/2018
В И Р О К
Іменем України

27 листопада 2018 року Бориславський міський суд Львівської області
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бориславі кримінальне провадження, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань за0000531 від 02 жовтня 2018 року,
стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борислава Львівської області, проживає за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, пенсіонера, раніш не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 та ч.1 ст.357 КК України,
за участі сторін судового провадження прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_3 , -

в с т а н о в и в :

26 вересня 2018 року близько 09 години 00 хвилин обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи у домоволодінні потерпілої ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , реалізовуючи свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, незаконно, з корисливих мотивів, протиправно, таємно викрав зі столу кухонної кімнати офіційний документ, а саме банківську карту «ПУМБ» належний потерпілій ОСОБА_5 .
Крім цього, 26 вересня 2018 року, в період часу з 16 години 53 хвилин по 19 годину 23 хвилин, обвинувачений ОСОБА_3 , продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на особисте збагачення, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, шляхом зняття грошових коштів у банкоматі банку «Райфайзен Банк Аваль», що по вул. Грушевського, 2 у м.Бориславі Львівської області та банкомату «Приват Банк», що по вул.Володимира Великого, 3 у м.Бориславі Львівської області, використав попередньо викрадену обвинуваченим з приміщення квартири потерпілої ОСОБА_5 банківську карту «ПУМБ», таємно викрав грошові кошти потерпілої ОСОБА_5 на загальну суму 1600 гривень, чим заподіяла потерпілій майнової шкоди на вищевказану суму.
Крім цього, 27 вересня 2018 року в період часу з 05 години 07 хвилин по 09 годину 27 хвилин, обвинувачений ОСОБА_3 , продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на особисте збагачення, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, шляхом зняття грошових коштів у банкоматі банку «Райфайзен Банк Аваль», що по вул. Грушевського, 2 у м.Бориславі Львівської області та банкомату «Приват Банк», що по вул.Володимира Великого, 3 у м.Бориславі Львівської області, використав попередньо викрадену обвинуваченим з приміщення квартири потерпілої ОСОБА_5 банківську карту «ПУМБ», таємно, повторно викрав грошові кошти потерпілої ОСОБА_5 на загальну суму 2800 гривень, чим заподіяла потерпілій майнової шкоди на вищевказану суму.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному та надав суду показання, що відповідають фабулі обвинувачення. Зокрема, показав, що зранку 26 вересня 2018 року перебував у квартирі потерпілої ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 . Звернув увагу, де потерпіла поклала банківську карту «ПУМБ» та викрав зі столу кухонної кімнати зазначену карту щоб у подальшому зняти з неї кошти для власних потреб. Цього ж дня, після обіду, обвинувачений скориставшись банківською картою потерпілої зняв грошові кошти у банкоматі банку «Райфайзен Банк Аваль», що по вул. Грушевського, 2 у м.Бориславі Львівської області та банкомату «Приват Банк», що по вул.Володимира Великого, 3 у м.Бориславі Львівської області, у сумі 1600 гривень. Наступного дня, аналогічно скориставшись банківською картою потерпілої в аналогічний спосіб зняв з цих самих банкоматів грошові кошти у сумі 2800 гривень, що належали потерпілій.
Завдану майнову шкоду на загальну суму 4 400 гривень обвинувачений потерпілій не відшкодував, оскільки були інші непередбачувані витрати, зокрема необхідно було сплатити комунальні послуги. Просить суд суворо не карати.
Заслухавши показання обвинуваченого ОСОБА_3 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо встановлення фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів у справі.
Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які не оспорювались ними під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч.3 ст.349 КПК України.
Суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведеною повністю і вважає, що його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, тобто у таємне викрадення чужого майна (крадіжці), за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто у таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчинена повторно та за ч.1 ст.357 КК України, тобто викрадення офіційного документа.
Виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінальних правопорушень, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, відповідно до ст.12 КК України, зокрема те, що кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України, законодавцем віднесено до злочинів середньої тяжкості та ч.1 ст. 357 КК України, віднесено до злочину невеликої тяжкості.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , є активне сприяння розкриттю злочину, оскільки обвинувачений визнав винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, надав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Суд не погоджується із доводами сторони обвинувачення про наявність обставини, що пом`якшує покарання, як щире каяття. Зокрема, щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчинених злочинах хоча і визнано в обвинувальному акті у даному кримінальному провадженні обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, проте така обставина носить лише формальний характер. Каяття передбачає, крім визнання особою самого факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне, визнання своєї провини, щирий осуд своєї поведінки, які мають втілюватися в намаганні компенсувати збитки, завдані таким злочином, та бажанні виправити наслідки такого злочину. Факт щирого каяття обвинуваченого у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в певних діях обвинуваченого після вчинення злочину. Поряд з цим, крім тверджень обвинуваченого про намагання останнього, проте через неможливість відшкодування майнової шкоди, заподіяної злочином через брак коштів, обвинуваченим ОСОБА_3 не вчинено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує особу винного, який є раніш не судимий, має постійне місце проживання, одружений, пенсіонер, на обліку у наркологічному диспансері та на обліку у психіатричному кабінеті не перебуває, думку державного обвинувачення щодо обрання покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбуття покарання з випробуванням та у виді штрафу, думку потерпілої про обрання мінімальної міри покарання, - суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції частини статей інкримінованих кримінальних правопорушень за вчинення злочинів проти власності у виді позбавлення волі та вчинення злочину проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань громадян у виді штрафу, що є необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Відповідно до ч.1 ст. 70, ч.3 ст.72 КК України, суд призначає остаточне покарання обвинуваченому за сукупністю злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та у виді штрафу, який при призначенні покарання за сукупністю злочинів складанню із іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.
Разом з тим, Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує обставину, яка пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину, оскільки обвинувачений визнав винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, надав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність, відсутність настання тяжких наслідків, вчиненим кримінальним правопорушенням, а також те, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим вперше.
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Однак, мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що також при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зіст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», та приймаючи до відома досудову доповідь Дрогобицького МРВ з питань пробації філії державної установи «Центр пробації» у Львівській області з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінена органом пробації як середній, а також висновок органу пробації про можливість виправлення обвинуваченого без обмеження або позбавлення волі на певний строк, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе в умовах без ізоляції від суспільства та відбування призначеного покарання та його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України та встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні.
Майно, на яке накладено арешт, відсутнє.
Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого не застосовувалися.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борислава Львівської області, винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.357 КК України та призначити йому покарання:
?за ч.1 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;
?за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців;
?за ч.1 ст.357 КК України у виді штрафу у розмірі 40 (сорока) неоподаткованих доходів громадян 680 (шістсот вісімдесят) гривень.
На підставі ч. 1 ст. 70, ч.3 ст.72 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців та у виді штрафу у розмірі 40 (сорока) неоподаткованих доходів громадян 680 (шістсот вісімдесят) гривень, який при призначенні покарання за сукупністю злочинів складанню із іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борислава Львівської області звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борислава Львівської області періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Вирок суду може бути оскаржений до Львівського Апеляційного суду через Бориславський міський суд Львівської області протягом 30 днів з моменту проголошення.
Вирок не може бути оскаржений з підстав заперечення обставин, які не оспорювалися обвинуваченим та іншими учасниками судового процесу під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1