Справа № 508/572/14-к
1-кп/522/586/18
УХВАЛА
Колегія суддів Приморського районного суду м. Одеси у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі - ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Саксогань, Пятихацького району, Дніпропетровської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 191 ч. 3, 191 ч.4, 366 ч.1, 366 ч. 2, 209 ч. 1, 209 ч. 2 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_5 , -
Прокурор у підготовчому судовому засіданні вважав за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, зазначивши, що підстав для повернення обвинувального акту не вбачається.
Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_5 вважали неможливим призначити судовий розгляд та зазначили, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, оскільки він не відповідає вимогам КПК України.
Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вважали за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.
У відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити відомості щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 191 ч. 3, 191 ч.4, 366 ч.1, 366 ч. 2, 209 ч. 1, 209 ч. 2 КК України, а саме: заволодінні грошовими коштами Пат КБ «Приватбанк» шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене у великих розмірах та повторно; внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, що спричинило тяжкі наслідки; вчинення фінансової операції чи правочину з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів та використанню коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом.
Однак, в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, складений відносно ОСОБА_5 не містить формулювання обвинувачення від якого останній буде захищатись у суді.
Дії ОСОБА_5 за ст. 209 ч. 1 КК України кваліфіковані слідчим за ознаками: вчинення фінансові операції чи правочину з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів та використанню коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом.
Однак, слідчим не зазначено, яким саме шляхом ОСОБА_5 вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення, передбачені ст. 209 ч. 1, 209 ч. 2 КК України.
Не зазначено, яким саме шляхом, «вчинення фінансові операції» чи «правочину з коштами» ОСОБА_5 легалізував (відмивав) доходи, одержані злочинним шляхом.
Відсутність в обвинувальному акті фактичних обставин і конкретного формулювання обвинувачення унеможливлює якісний і повний захист і, як наслідок, має бути беззаперечною підставою для скасування вироку.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2008, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».
Згідно рішення від 25.07.2000, ухваленого у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи причини зміни обвинувачення».
У рішенні від 09.10.2008, прийнятому у справі «Абрамян проти Росії», вказано: «Деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він офіційно вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».
В цьому ж рішенні ЄСПЛ нагадав, що положення пп.«а» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду.
Окрім того, відповідно до норм КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування повинен відображати хід та проміжні результати досудового розслідування, використані в розслідуванні джерела доказів, а тому в ньому обов`язково повинні міститись в хронологічному порядку, дані про кожну процесуальну дію, проведену під час досудового розслідування її номер, найменування та час проведення, а також зазначенні в певній послідовності прийняті під час досудового розслідування рішення та дата їх прийняття.
Всупереч вимогам п. 1 ч. 2 ст. 109 КПК України, у долученому до обвинувального акту реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначені усі процесуальні дії та не відображені усі процесуальні рішення, прийняті в ході досудового розслідування.
При цьому, у підготовчому судовому засіданні судом не досліджувались обставини щодо наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_5 ознак кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 191 ч. 3, 191 ч.4, 366 ч.1, 366 ч. 2, 209 ч. 1, 209 ч. 2 КК України, оскільки ці обставини підлягають перевірці судом в ході судового розгляду обвинувального акту, відповідно до вимог КПК України.
Неналежне виконання уповноваженими особами вимог ст. 291 КПК України унеможливлює призначення обвинувального акту у кримінальному провадженні до судового розгляду.
Вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 191 ч. 3, 191 ч.4, 366 ч.1, 366 ч. 2, 209 ч. 1, 209 ч. 2 КК України, вимогам КПК України, тому він підлягає поверненню прокурору для усунення виявлених недоліків.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 314, 315 КПК України, колегія суддів
Зобов`язати прокурора усунути виявлені недоліки.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом семи діб з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3
21.12.2018