Єдиний унікальний номер 725/6458/18
Номер провадження 1-кп/725/299/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.01.2019 Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря: ОСОБА_2
прокурора: ОСОБА_3
захисника: ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000383 від 15.11.2017 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, в силу ст.89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч.1 ст. 309 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_5 у березні 2018 року вчинив умисні кримінальні правопорушення при наступних обставинах:
Так, ОСОБА_5 спільно із інспектором роти № 2 батальйону УПП в Чернівецькій області ДПП ОСОБА_6 в кінці березня 2018 року у вечірній час доби за місцем проживання потерпілого ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 . Вони представились працівниками Управління патрульної поліції в Чернівецькій області та запросили ОСОБА_7 вийти на вулицю, а ОСОБА_6 з метою надання видимості законності їхнім діям, пред`явив потерпілому службове посвідчення працівника поліції.

ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_7 , що останній вчинив крадіжку номерних знаків з припаркованого неподалік вулиці Кобилянської в місті Чернівці автомобіля марки «Рено Трафік» з іноземною реєстрацією. ОСОБА_7 відповів, що номерні знаки з вказаного автомобіля він викрав спільно зі своїми друзями ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , але де саме вони знаходяться йому не відомо, оскільки він їх не ховав. Така відповідь не влаштувала ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , після чого вони почали принижувати потерпілого нецензурною лайкою, наносити йому удари по різним частинам тіла.

У результаті застосованого до нього фізичного та психологічного насильства ОСОБА_7 втратив координацію руху та опинився в багажнику легкового автомобіля поліцейських. Після цього ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зачинили багажне відділення та повідомили потерпілому, що він буде знаходитись там до тих пір, поки не вкаже на місце схову номерних знаків. Також ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яких потерпілий ОСОБА_7 сприймав як інспекторів Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, повідомили йому, що додатково також замкнуть в багажному відділенні автомобіля О.Придія та Р.Чіварюка, після чого возитимуть там до тих пір, поки вони не згадають де саме заховані номерні знаки.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 біля 20 - 30 хв. возили ОСОБА_7 по місту, шукаючи його спільників, але не знайшовши їх випустили потерпілого та наказали самостійно шукати викрадені номерні знаки по вулиці Українській в м. Чернівці. Потерпілий їх знайшов та повернув поліцейським. Після цього, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 декілька разів ударили потерпілого по ногам, знімаючи вказані події на відео за допомогою мобільного телефону.

Під час цього ОСОБА_5 та ОСОБА_6 поцікавились у ОСОБА_7 розміром грошових коштів, які той заробляє упродовж місяця шляхом викрадення номерних знаків з подальшим поверненням їх потерпілим особам за грошову винагороду. ОСОБА_7 повідомив їм, що таким чином заробляє біля 10000 гривень на місяць.

Почувши це, ОСОБА_5 висловив ОСОБА_7 вимогу, що відтепер один раз на тиждень він повинен платити їм по одній тисячі гривень за те, щоб мати змогу «працювати» таким чином, тобто й надалі вчиняти крадіжки номерних знаків.

У свою чергу ОСОБА_7 , будучи особою, відносно якої судом відповідно до норм КПК України обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 22 год. до 07 год., сприймаючи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як працівників органів поліції, які в силу свого службового становища можуть вжити заходів, в результаті яких для ОСОБА_7 настануть негативні наслідки у вигляді притягнення до кримінальної відповідальності за крадіжки номерних знаків, злякався можливих додаткових проблем з боку вказаних осіб. При цьому, ОСОБА_6 , знімаючи ці події на відео, також підтвердив, що може влаштувати ОСОБА_7 великі проблеми, якщо він відмовиться щотижнево передавати їм грошові кошти у визначеній ними сумі по одній тисячі гривень.

Сприймаючи висловлені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 погрози як такі, що надходять від службових осіб, наділених відповідним службовим становищем та владними повноваженнями, побоюючись настання для нього додаткових негативних наслідків, в тому числі пов`язаних із притягненням до кримінальної відповідальності, побоюючись повторного застосування до нього фізичного та психологічного насильства погодився на незаконні вимоги щодо передачі грошових коштів у визначеному ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розмірі. Після отримання такої згоди останні записали номер мобільного телефону ОСОБА_7 та повідомили, що зв`яжуться з ним додатково.

У кінці квітня на початку травня 2018 року ОСОБА_7 на мобільний телефон зателефонував ОСОБА_5 та повідомив, що оскільки з тих пір, як ОСОБА_7 погодився на щотижневу передачу визначеної раніше суми коштів, пройшло вже чотири тижні, то йому з ОСОБА_6 необхідно передати кошти в сумі 4 тисячі гривень. На це ОСОБА_7 відповів, що у нього немає грошей і він не може виконати їх вимогу.

ОСОБА_5 це не цікавило і він наказав ОСОБА_7 шукати відповідну суму коштів для подальшої передачі їм. Ввечері того ж дня ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_5 та повідомив, що має лише 800 гривень, у відповідь на що останній почав кричати та погрожувати, вимагаючи передачі всієї суми коштів в розмірі 4000 гривень. Почувши від ОСОБА_7 пояснення щодо відсутності коштів, ОСОБА_5 висловив вимогу першочергового надання не менше половини попередньо визначеної суми, тобто коштів в розмірі 2000 гривень. При цьому, з метою залякування потерпілого, ОСОБА_5 повторно висловив обіцянку влаштувати проблеми фізичного та кримінально-караного характеру.

Перебуваючи через психологічний вплив ОСОБА_5 в стані остраху, побоюючись, що тривала розмова спонукає останнього до активного втілення своїх погроз, ОСОБА_7 перервав розмову та вимкнув телефон на тривалий час, сподіваючись уникнути необхідності виконання незаконних вимог працівників патрульної поліції.

Діючи з метою доведення свого злочинного умислу на заволодіння коштами ОСОБА_7 , на початку травня 2018 року приблизно о 01 годині ночі, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повторно приїхали додому до потерпілого та запросили вийти до них на вулицю. Перебуваючи на вулиці біля будинку ОСОБА_7 , вони під приводом звинувачень останнього в крадіжці іншого номерного знаку повторно висловили незаконну вимогу щодо передачі коштів в сумі 4000 гривень та встановили термін виконання цієї вимоги до кінця наступного дня.

Водночас, через ненадання коштів у визначений термін, ОСОБА_7 було визначено збільшений розмір коштів до 5000 гривень, які той має надати як задля уникнення нанесення тілесних ушкоджень і побоїв, так і притягнення до кримінальної відповідальності. Під час цієї розмови ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продовжували в грубій формі вчиняти психологічний тиск на потерпілого, погрожуючи йому заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та вбивством шляхом спалення живцем у гаражному приміщенні. Сформувавши у потерпілого стан, за яким він реально усвідомлював загрозу настання озвучених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 наслідків, останні в якості закріплення своїх вимог повторно наголосили ОСОБА_7 на необхідності надання визначеної ними суми коштів у строк до вечора наступного дня.

Через відсутність грошових коштів виконати названі йому вимоги у встановлений строк ОСОБА_7 не зміг, про що ввечері наступного дня в телефонній розмові повідомив ОСОБА_5 . На це останній, усвідомлюючи, що ОСОБА_7 сприймає його як працівника поліції наділеного владними повноваженнями, діючи з метою доведення свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння коштами потерпілого, поставив до відома ОСОБА_7 , що на виконання своїх обіцянок вони із ОСОБА_6 приїдуть додому до ОСОБА_7 і знову його поб`ють, спричинивши шкоду здоров`ю.

Усвідомлюючи послідовність неправомірної поведінки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та реальну реалізацію ними своїх погроз, маючи відповідні обґрунтовано підтверджені підстави, ОСОБА_7 злякався за своє життя та здоров`я та, побоюючись бути завдяки втручанню вищевказаних осіб засудженим до реального позбавлення волі по кримінальних провадженнях, в яких він є підозрюваним та обвинуваченим, 15 травня 2018 року, у телефонній розмові повідомив ОСОБА_5 про відсутність всієї потрібної суми та про готовність передати 1000 гривень. Почувши в нецензурній та різкій формі незадоволення ОСОБА_5 та чергові погрози, задля уникнення реалізації таких погроз, ОСОБА_7 зобов`язався відшукати до вечора ще 1000 гривень. На це опонент йому повідомив, що більше ніяких відстрочок не буде.

Ввечері того ж дня, ОСОБА_5 зателефонував ОСОБА_7 та наказав вийти з дому, що останній і зробив. На вулиці він зустрівся із ОСОБА_6 і ОСОБА_5 та передав останньому 2000 гривень, зазначивши про відсутність в нього решти коштів в сумі 4000 гривень. На це ОСОБА_6 , вчиняючи психологічний тиск на ОСОБА_7 , наказав йому задля відшукання решти суми коштів залучити до своєї злочинної інших спільників та принести до кінця тижня решту коштів, що становило 4000 гривень.

Побоюючись за своє здоров`я, та з метою відтермінування фізичної розправи ОСОБА_7 вказав, що намагатиметься в п`ятницю надати ці гроші. На це ОСОБА_6 і ОСОБА_5 вчергове висловили свої погрози ОСОБА_7 . Не маючи коштів та, відповідно, побоюючись негативних наслідків через невиконання своїх зобов`язань, ОСОБА_7 відключив свій мобільний телефон та ухилявся від зустрічі із ними.

У перших числах червня, при з`явленні ОСОБА_7 в мережі, йому знову зателефонував ОСОБА_5 та в агресивній формі запитав чи той знайшов кошти. На висловлення ОСОБА_7 про відсутність коштів та бажання зустрітись задля обговорення, ОСОБА_5 пообіцяв особисто приїхати та побити ОСОБА_7 . Побоюючись погроз ОСОБА_5 , сприймаючи їх як цілком реальні, ОСОБА_7 залишив місце проживання та декілька днів переховувався.

Біля 16 год. 00 хв. 18.06.2018 ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_5 , однак телефон останнього був поза зоною зв`язку. Тоді він зателефонував ОСОБА_6 та повідомив, що зібрав визначену суму коштів, у зв`язку з чим хотів з`ясувати подальший порядок дій. ОСОБА_6 повідомив, що через деякий час ОСОБА_7 зателефонує ОСОБА_5 , від якого він отримає вказівки щодо подальших дій.

Приблизно через 10 хвилин після вказаної розмови ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_5 , якому потерпілий також довів до відома про збір необхідної суми коштів, на що той повідомив, що вони зустрінуться ввечері та наголосив на необхідності постійного перебування на зв`язку.

Біля 21 год. 30 хв. 18.06.2018 ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_5 вказівку щодо необхідності прибуття для зустрічі з метою передачі коштів біля кільця аеропорту, поруч із автозаправочною станцією ANP.

Через 15-20 хвилин ОСОБА_7 прибув на вказане місце, про що повідомив по телефону ОСОБА_5 , однак останній наказав потерпілому рухатись далі по вулиці Миколаївській до Чернівецького обласного наркологічного диспансеру, де чекати на них.

Біля 22 год. 00 хв. 18.06.2018 ОСОБА_5 знову зателефонував ОСОБА_7 та наказав підійти в провулок до залізничного переїзду, де між ним та ОСОБА_5 з ОСОБА_6 відбулась зустріч.

Під час цієї зустрічі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , яких ОСОБА_7 сприймав як працівників поліції, одержали, використовуючи службове та владне становище ОСОБА_6 , завдяки та на підставі неодноразових попередніх вимог, поєднаних з погрозою життю та застосуванням насильства, грошові кошти в сумі 5000 гривень.

Крім того, ОСОБА_5 діючи умисно та цілеспрямовано, у невстановлений органом досудового розслідування спосіб та час, незаконно придбав наркотичний засіб, обіг якого обмежено кокаїн, який без мети збуту, перевозив та зберігав при собі до 18.06.2018 року .
18.06.2018 року о 22 год. 35 хв. по вул. Миколаївській, в м Чернівці, напроти Чернівецького обласного наркологічного диспансеру, працівниками прокуратури Чернівецької області, було затриманого ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України під час вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України.

У межах кримінально-процесуального затримання прокуроромвідділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Чернівецької області, юристом 1 класу ОСОБА_10 було проведено особистий обшук, передбачений ст. 208 КПК України громадянина ОСОБА_11 , в ході якого у внутрішній кишені, основної третьої кишені сумки чорного кольору, яка була одягнута через плече затриманого, виявлено згорток фольги сірого кольору із порошкоподібною речовиною білого кольору. Даний особистий обшук проводився в присутності понятих та з безперервною відеозйомкою. Вказаний згорток вилучений, упакований в окремий паперовий конверт, який прошитий ниткою білого кольору, опечатаний та скріплений підписам, прокурора, понятих, затриманого і печаткою «Для пакетів Прокуратура України*Прокуратура Чернівецької області».

Так, згідно висновку експерта №483-Х від 31.07.2018 року, надана на дослідження порошкоподібна речовина , яка була вилучена під час особистого обшуку у сумочці ОСОБА_5 містить в своєму складі наркотичний засіб-кокаїн, обіг яких обмежено. Маса кокаїну становить 0,5366 г.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях визнав повністю і суду пояснив, що дійсно при вказаних в обвинуваченні обставинах вимагав кошти у потерпілого та зберігав при собі наркотичні засоби. У вчиненому щиро кається.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників процесу, та роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів по справі, відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Таким чином, аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд вважає, що орган досудового розслідування правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ст.189 ч.2 КК України, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що він вимагав передати чуже майно з погрозою насильства над потерпілим за кваліфікуючими ознаками: вчинене за попередньою змовою групою осіб, з погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

Також, суд вважає, що органом досудового розслідування правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ст. 309 ч.1 КК України, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що він незаконно придбав, зберігав, перевозив наркотичні засоби без мети збуту.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень те, що злочин, передбачений ч.2 ст. 189 КК України відноситься до тяжких, а злочин, передбачений ч.1 ст. 309 КК України є злочином середньої тяжкості, а також відомості про особу обвинуваченого, зокрема те, що він в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, однак притягався до кримінальної відповідальності, по місцю проживання характеризується позитивно.

Суд також враховує, що ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся.

Наведену обставину суд, на підставі ст.66 КК України, визнає такою, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 .

Обставини, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлені.

Статтею 17 Закону від 23 лютого 2006 р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Виходячи з міжнародно-правових зобов`язань держави, положень ст. 8 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі -Конвенція), дотримання принципу верховенства права є однією з умов демократичного суспільства.
Зокрема, п. 1 ст. 5 Конвенції зазначено: «Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом».
У справі «Гарькавий проти України`Європейський суд з прав людини зазначив, що, коли йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Отже, неодмінна вимога полягає в тому, що умови, за яких має здійснюватися позбавлення свободи, мають бути чітко сформульовані в національному законі і що застосування самого цього закону має бути передбачуваним і відповідати в цьому відношенні нормі «законності», яку встановлює Конвенція.
Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2004 року зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненному злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених
Конституцією України.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинених злочинів, обставину, що пом`якшує покарання та відсутність таких, що обтяжують покарання, відсутність претензій у потерпілої особи, особу винного, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до висновку про можливістьпризначення покарання обвинуваченому в межах санкцій статей, оскільки даний вид покарання є необхідним для виправлення та перевиховання ОСОБА_5 .

Крім того, судвважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливе без ізоляції його від суспільства, застосувавши відносно нього ст.ст.75,76 КК України та звільнивши від призначеного покарання з випробуванням.

Таку міру суд вважає достатньою не тільки для покарання ОСОБА_5 за вчинене протиправне діяння, а й для його виправлення.
Долю речових доказів по справі суд вирішує у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.368, 370, 374, 395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Визнати винуватим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 189, ч.1 ст. 309 КК України і за їх вчинення призначити йому покарання:

-за ст. 189 ч. 2 КК України у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі;

-за ст. 309 ч. 1 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України засудженого ОСОБА_5 звільнити від призначеного йому покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину, зобов`язавши його протягом іспитового строку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з засудженого ОСОБА_5 на користь держави понесені судові витрати за проведення експертиз у розмірі 1530 грн. 00 коп.

Речові докази: грошові кошти у сумі 6000 гривень в кількості 30 купюр номіналом по 200 гривень кожна, які зберігаються в Чернівецькій філії Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» передати в дохід держави.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1