Справа № 182/398/18
1-кп/171/125/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року м. Апостолове Дніпропетровської області
Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001896 за обвинуваченням: ОСОБА_10 у скоєнні злочинів, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, п.1 та п.6 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_11 у скоєнні злочинів, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185 КК України, ОСОБА_12 у скоєнні злочинів, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_13 у скоєнні злочинів, передбачених ст.257, ч.3 ст.289, ч.4 ст.187, ч.5 ст.185 КК України,

встановив:

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 під вартою на 60 днів, оскільки строк тримання обвинувачених під вартою закінчується, але на теперішній час не зменшились ризики, передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить запобіганню вказаних ризиків.
Захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , а також обвинувачені кожен окремо, заперечували проти продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Заявили клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт, посилаючись на міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, недоведеність прокурором їх вини у скоєнні вищевказаних злочинів, а також недоведеність прокурором наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Суд, вивчивши обвинувальний акт та додатки до нього, заслухавши думку учасників cудового провадження, вважає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою підлягає задоволенню, клопотання захисників та обвинувачених щодо зміни запобіжного заходу задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Згідно ч.3 ст.331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
В судовому засіданні встановлено, що обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та ОСОБА_13 на досудовому слідстві 21.07.2017 року, а обвинуваченому ОСОБА_12 20.07.2017 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжувався. На даний час строк тримання обвинувачених під вартою закінчується 08 грудня 2018 року.
Мотивуючи своє клопотання, прокурор посилається на ті обставини, що обвинувачені підозрюються у вчинені особливо тяжких злочинів, передбачених статтями 257, 187 ч.4, 115 ч.2, 289 ч.3, 185 ч.5 КК України, за які може бути призначено суворе покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк, що підтверджує наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України. На даний час вказані ризики не перестали існувати, а тому вважає, що наявні підстави для продовження строку тримання обвинувачених під вартою.
Оскільки розгляд кримінального провадження тільки розпочато, більшість свідків судом не допитані, а тому, перебуваючи під іншим запобіжним заходом, обвинувачені можуть в поза процесуальний спосіб здійснювати тиск на свідків та потерпілих.
Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. ст.257, ч.4 ст.187, п.1 та п.6 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_11 - у скоєнні злочинів, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185 КК України, ОСОБА_12 - у скоєнні злочинів, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_13 - у скоєнні злочинів, передбачених ст.257, ч.3 ст.289, ч.4 ст.187, ч.5 ст.185 КК України.
Суд, задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 враховує, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування відносно останніх більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не встановлено, а тому існування зазначених ризиків виправдовує подальше тримання обвинувачених під вартою.
Обраний відносно обвинувачених запобіжний захід з урахуванням його тривалості, відповідає особі обвинувачених, кожного окремо, характеру та тяжкості діяння, яке їм інкримінується - останні обвинувачуються у вчиненні декількох особливо тяжких злочинів, у разі доведеності вини обвинувачених передбачено покарання на строк від 10 до 15 років позбавлення волі, а ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у разі доведеності їх вини може бути призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі.
При розгляді вказаних клопотань прокурора та сторони захисту суд враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Суд зазначає, що під час вирішення питання судом щодо продовження строку тримання під вартою вказаних обвинувачених судом враховується тяжкість вчинених злочинів, у яких вони обвинувачуються, строк покарання, яке може бути призначено судом у разі визнання винуватими, репутація обвинувачених, сімейний стан, наявність утриманців, міцність соціальних зв`язків.
Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою та відмову у зміні запобіжного заходу, суд враховує, що тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини має задовольняти вимогу пропорційності, що викладено у рішенні ЄСПЛ від 18 березня 2008 року у справі «Ладент проти Польщі» (заява № 11036/03, п.55), а тому тримання обвинувачених під вартою є необхідним для забезпечення їх присутності в суді, а інші, менш суворі заходи, не є достатніми для досягнення цієї цілі.
Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Суд також доходить висновку про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинувачених.
Керуючись ст.ст.331, 177-178, 183, 199, 317, 350, 369-372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 задовольнити.
Продовжити тримання обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою на 60 днів до 31 січня 2019 року.
Продовжити тримання обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під вартою на 60 днів до 31 січня 2019 року.
Продовжити тримання обвинуваченого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під вартою на 60 днів до 31 січня 2019 року.
Продовжити тримання обвинуваченого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , під вартою на 60 днів до 31 січня 2019 року.
Клопотання захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 та обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 щодо зміни запобіжного заходу відхилити.
Копію ухвали вручити обвинуваченим для відома та направити до Криворізької УВП № 3 для виконання.
У справі оголосити перерву до 13 години 21 січня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали оголошено 05 грудня 2018 року о 09 годині в режимі відеоконференцзв`язку.

Головуючий: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3