Справа № 504/3871/18
У Х В А Л А
26.10.2018смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:
слідчого судді: ОСОБА_1 ,
секретаря: ОСОБА_2 ,
за участі прокурора: ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні смт.Доброслав клопотання старшого слідчого СВ Лиманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області капітана поліції ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0001595 від 19.10.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Старший слідчий СВ Лиманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області капітан поліції ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні №0001595 від 19.10.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, яке погоджено прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 ..
На обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що 18.10.2018 року до Лиманського ВП ГУНП в Одеській області надійшла заява від гр. ОСОБА_6 про те, що він просить прийняти міри до невстановлених осіб, котрі шляхом обману та зловживання довірою останнього, на протязі 2018 року заволоділи належною йому земельною ділянкою площею 250 га, за адресою: АДРЕСА_1 , чим спричинили останньому матеріальну шкоду у великих розмірах. Під час досудового розслідування зазначеного кримінального провадження встановлено, що в забезпечення кредитного договору №07/17/07-К від 17.09.2007 року, між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_6 , 17.09.2007 року було укладено іпотечний договір № 0607/17/101/07-к. Предметом іпотеки за цим договором була земельна ділянка, площею 0,250 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:001:0615, яка належала ОСОБА_6 , відповідно до державного акту серії ЯЕ №112417, виданого Крижанівською сільською радою Лиманського району Одеської області 24.04.2007 року.
27.09.2013 року кредитний та іпотечний договори, було продано на підставі договору купівлі- продажу прав вимоги за кредитами між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 . На підставі зазначеного договору приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 28.09.2016 року були проведені реєстраційні дії та змінено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформацію щодо іпотекодержателя земельної ділянки з ПАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк». При цьому ПАТ «Кредитпромбанк» свого часу не скористався можливістю звернути стягнення на предмет іпотеки в межах строків позовної давності, оскільки взагалі не звертався з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.
05.03.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_9 був укладений договір відступлення права вимоги за іпотечним договором № 0607/17/101/17-к та договір купівлі-продажу майнових прав від 05.03.2018 року.
12.10.2018 року ОСОБА_6 , дізнався, що земельна ділянка, площею 0,250 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка є його приватною власністю, належить іншій особі. Підставою нової реєстрації нерухомого майна Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень зазначений договір купівлі-продажу земельної ділянки від 04.09.2018 року.
Вважаючи право вимоги припиненим, ОСОБА_6 звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до ПАТ «Кредитпромбанк» з позовом про визнання договору іпотеки припиненим (справа № 504/589/18).
Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області відкрито провадження по справі 03.03.2018 року.
Ухвалою від 12.03.2018 року заяву ОСОБА_6 про забезпечення позову було задоволено та накладено арешт на земельну ділянку площею 0,250 га в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:001:0615, яка належить ОСОБА_6 згідно Державного акту серії ЯЕ №112417, виданого Крижанівською сільською радою Лиманського району Одеської області 24.04.2007 року. При цьому заборонено вчинення будь-яких реєстраційних дій суб`єктам державної реєстрації прав або нотаріусам відносно об`єкта нерухомого майна земельної ділянки площею 0,250 га в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:001:0615, яка належить ОСОБА_6 згідно Державного акту серії ЯЕ №112417, виданого Крижанівською сільською радою Лиманського району Одеської області 24.04.2007 року.
На зазначену ухвалу представником ОСОБА_9 було подано апеляційну скаргу. Однак, постановою Апеляційного суду Одеської області від 24.07.2018 року згідно резолютивної частини постанови скасовано ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 03.03.2018 року, а не ухвалу від 12.03.2018 року про забезпечення позову.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор відмовляє в реєстрації речових прав на нерухоме майно, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.
Таким чином, наявність обтяження у вигляді арешту щодо майна унеможливлює його державну реєстрацію.
Крім того, щодо порушення самого порядку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі застереження про задоволення вимог іпотеко держателя в договорі іпотеки слід також зазначити.
Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 38. Закону України Про іпотеку, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.
Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог.
Відповідно до ч.ч. 6-8 ст. 38 Закону України Про іпотеку, ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом за розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмету іпотеки та звичайною ціною на нього.
Розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю.
Іпотекодержатель, який реалізував предмет іпотеки, надсилає іпотекодавцю, боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, та іншим іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки.
Відповідно до положень пункту 61 Постанови Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 року для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.
Жодних вимог про погашення заборгованості у 30-денний термін від іпотекодержателя іпотекодавець не отримував.
Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя.
Таким чином, державна реєстрація договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у нотаріуса, який знаходиться у місті Суми щодо земельної ділянки, яка знаходиться у Одеській області є незаконною, зареєстрована з порушенням територіальної підвідомчості.
Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
У частинах першій, третій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Іпотекодержатель, який реалізував предмет іпотеки, надсилає іпотекодавцю, боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, та іншим іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки.
Отже, Законом України Про іпотеку встановлений позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. Позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. У випадку продажу предмету іпотеки будь-якій особі обов`язковою умовою є повідомлення іпотекодавця про намір продажу, оскільки іпотекодавець має першочергове право викупу зазначеного предмету іпотеки. При цьому, ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
Між Позивачем та ОСОБА_9 не досягалося згоди про ціну продажу предмету оцінки майна.
Відсутність справедливої оцінки майна унеможливлює виконання вимог законодавства щодо розподілу коштів від продажу майна та надання відповідного звіту, що у свою чергу порушує право Позивача.
Таким чином, із вищезазначеного вбачається, що ОСОБА_9 за сприянням нотаріуса ОСОБА_11 було безпідставно, за наявності арешту на земельну ділянку та заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій, відчужено земельну ділянку гр. ОСОБА_12 .
Із вищенаведеного, слідчим вбачаються шахрайські дії групою осіб щодо заволодіння чужим майно, які були умисні, мати корисливий мотив - заволодіти майном шляхом обману та зловживання, оскільки ОСОБА_6 завдано матеріальну шкоду в розмірі близько 1 400 000 грн.
У зв`язку з вищенаведеним, слідчий вважав, що з метою забезпечення цивільного позову, унеможливлення подальшого переоформлення вказаної ділянки, та у разі виникнення конфіскації майна, виникла необхідність у накладенні арешту на земельну ділянку, площею 0,250 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:001:0615.
Розглянувши подане клопотання та матеріали до нього додані, вислухавши прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 який підтримав подане слідчим клопотання та просив його задовольнити слідчий суддя дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що слідчим відділом Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001595 від 19.10.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
У відповідності до ч. 1ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Так, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
У відповідності до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідності такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої ст. 170 КПК України.
Тобто, обов`язок доведення необхідності арешту майна та наявності відповідних ризиків, законодавцем покладено на особу, що звернулася з клопотання про арешт майна.
У клопотанні слідчим не доведено необхідність задоволення клопотання про накладення арешту на земельну ділянку, а в матеріалах справи відсутні достатні та переконливі докази, що майно може бути певним чином приховано, знищено, зіпсовано, втрачено, передано, перереєстровано чи відчужено.
Відмовляючи в задоволенні поданого клопотання слідчий суддя не вбачає наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що земельна ділянка, вказана в клопотанні слідчого в кримінальному провадженні №0001595 від 19.10.2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, була знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегла на собі його сліди чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження. Крім того з доданих до клопотання матеріалів не вбачається самого факту шахрайства, а незгода ОСОБА_6 з передачею права вимоги за іпотечним договором, проведеними торгами, та відчуженням земельної ділянки за договором купівлі продажу має бути вирішена в цивільному порядку шляхом звернення з цивільним позовом.
Разом з тим, слідчий вказує на наявність цивільного позову та необхідність його забезпечення шляхом накладення арешту на земельну ділянку, проте такі посилання не можуть бути прийняті слідчим суддею оскільки, питання про забезпечення цивільного позову поданого до суду в загальному порядку не може бути предметом розгляду слідчого судді та підлягає вирішенню в рамках цивільної справи.
У відповідності до положеньст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.
На підставі викладеного слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого є необґрунтованим та безпідставним, оскільки ним не доведено необхідність його задоволення, в матеріалах клопотання відсутні достатні та переконливі докази, що майно може бути певним чином приховано, знищено, зіпсовано, передано чи відчужено. Наведені слідчим обставини свідчать про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу, а іншої мети ініціатором клопотання не зазначено та не доведено доданими до клопотання матеріалами наявність ризиків, передбачених частиною першою статті 170 КПК України. З огляду на це слідчий суддя вважає, що підстави накладення арешту на земельні ділянки відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.132,170,171-173,309,369-372,532 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:
В задоволені клопотання слідчого СВ Лиманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області капітана поліції ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0001595 від 19.10.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України - відмовити.
Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1