Справа № 183/6035/17
№ 1-кп/183/466/18

У Х В А Л А
16 травня 2018 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
судді ОСОБА_2 ,
присяжних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 125 КК України, -
прокурора ОСОБА_8 ,
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_12 ,
захисника ОСОБА_13 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
В судовому засіданні поставлено на обговорення питання про доцільність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, оскільки строк запобіжного заходу спливає 18.05.2018 року.
Прокурор ОСОБА_8 висловилась про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів, оскільки на теперішній час не змінились ризики, передбачені п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувались судом під час обрання вказаного запобіжного заходу. ОСОБА_7 раніше судимий за тяжкий злочин і знову обгрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину в період іспитового строку за попереднім вироком суду, і з огляду на зазначене може переховуватися від суду та вчиняти інші злочини.
Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , законний представник потерпілого ОСОБА_12 , кожен окремо, підтримали позицію прокурора, просили продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою.
Захисник ОСОБА_13 заперечувала проти продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою. Свою позицію обґрунтувала тим, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і сама лише тяжкість обвинувачення не може бути достатньою підставою для продовження тримання особи під вартою. В той же час, ОСОБА_7 має постійне місце проживання, похилий вік та незадовільний стан здоров`я і вже тривалий час утримується під вартою. З цих підстав просила змінити запобіжний захід обвинуваченому на домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_7 погодився з позицією свого захисника, зазначив, що страждає на ряд хвороб та потребує лікування, просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.
Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно ж з ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вирішуючи питання про доцільність продовження раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу суд враховує, що на даний час судовий розгляд кримінального провадження лише розпочато, судом не з`ясовані всі обставини, які мають значення для справи, не досліджені докази, не допитані свідки, потерпілі. Суд приймає до уваги, що ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення тяжкого злочину і знову обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину в період іспитового строку за попереднім вироком суду. При цьому суд враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в інкримінованих йому злочинах. Тому, суд вважає, що на даний час продовжують існувати ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду з огляду на тяжкість покарання, що йому загрожує, а також вчиняти інші злочини, враховуючи його схильність до вчинення кримінальних правопорушень. Крім того, стороною захисту не надані належні та переконливі докази на підтвердження того, що ризики та обставини, які враховувались судом при обранні запобіжного заходу, на сьогодні змінились. Доводи захисника та обвинуваченого не спростовують вищевказаних висновків суду, а доказів погіршення стану здоров`я обвинуваченного і його неможливості утримуватися під вартою з цих підстав суду не надано.
Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ), обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. При цьому суд враховує, що судове рішення щодо обрання та (або) продовження запобіжного заходу повинно забезпечити не тільки права підозрюваного чи обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про необхідність застосування до обвинуваченого виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для нейтралізації зазначених вище ризиків, що узгоджується з правовими позиціями ЄСПЛ.
Таким чином, враховуючи вказані вище обставини та особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків та не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Тому, з метою об`єктивної можливості забезпечення розгляду кримінального провадження необхідно продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки ніякий з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належний розгляд провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 331, 383, 391 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в :
Обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 125 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 13 липня 2018 року включно.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_14 . Майна

Присяжні:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5