УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2018 року м. Рівне
Рівненський міський суд у складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю слідчого ОСОБА_3 , скаржника ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Рівненського міського суду надійшло клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна на телефон марки «HUAVEI» у кримінальному провадженні №0000024.

Клопотання обгрунтовано тим, що ухвалою Рівненського міського суду від 04 жовтня 2018 року накладено арешт на майно, а саме: два мобільні телефони марки «Nokia», та мобільний телефон марки «HUAVEI» яким користується ОСОБА_4 , які були вилучені 02.10.2018 під час проведення обшуку в автомобілі «Volkswagen passat» універсальний номерний знак НОМЕР_1 . Клопотання про накладення арешту проводилось без участі ОСОБА_4 .
Крім того телефон марки «HUAVEI» не знаходився в автомобілі «Volkswagen passat», а перебував в руках ОСОБА_4 , що підтверджено відеозаписом обшуку, який додано до клопотання. Таким чином вважає, що слідчим ОСОБА_3 внесено до протоколу обшуку завідомо неправдиву інформацію про вилечення вищевказаного телефону.
Окрім того вказали, що підозра ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000024 не пред"явлена, статусу підозрюваного чи обвинуваченого він не має.

Накладений арешт позбавляє ОСОБА_4 можливості використовувати свій телефон та позбавляє права володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

ОСОБА_4 та його захисник в судовому засіданні повністю підтримали клопотання про скасування арешту на майно та просили суд його задоволити з підстав викладених у ньому.

Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотаня за безпідставністю.

Заслухавши учасників судового розгляду, всебічно дослідивши матеріали справи, відеозапис проведення обшуку від 02.10.2018, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ГУ ДФС у Рівненській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205, ч. 3 ст. 191 КК України.

Ухвалою Рівненського міського суду від 04.10.2018 накладено арешт на майно ОСОБА_4 , яке було вилучене під час проведення обшуку 02.10.2018 в автомобілі «Volkswagen passat» універсальний номерний знак НОМЕР_1 , зокрема мобільний телефон марки «HUAVEI».
Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.
Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").
Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).
Як встановлено слідчим суддею, підозра по кримінальному провадженню №000024 ОСОБА_4 не оголошена, статусу підозрюваного чи обвинуваченого він не має.

Крім того, в ході судового розгляду було дійсно встановлено, що мобільний телефон марки " HUAVEI" під час проведення обшуку 02.10.2018 в автомобілі «Volkswagen passat» універсальний номерний знак НОМЕР_1 знаходився в руках ОСОБА_4 , і не був предметом обшуку даного автомобіля, відповідно до ухвали суду від 28.08.2018.
Також огляд ОСОБА_4 з метою виявлення та вилучення вищевказаного телефону не проводився.
У зв`язку з чим, суд вважає доцільним скасувати арешт на мобільний телефон марки «HUAVEI», накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 04 жовтня 2018 року, не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

На підставі вище викладеного, враховуючи норми Конституції України, ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2016 року №5 " Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», дослідивши надані матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає до задоволення.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 170, 171,174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_4 - задоволити.
Скасувати арешт мобільного телефону марки " HUAVEI", що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , на який ухвалою Рівненського міського суду від 04.10.2018 накладено арешт по кримінальному провадженню № 0000024 за ч. 1 ст. 205, ч. 3 ст. 191 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1