Справа № 367/1881/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/747/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 27.06.2018

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
із участю
прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 03 травня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, востаннє судимого вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09.08.2017 року за ч.3 ст.185, ст.69, ч.5 ст.72 КК України до 2 років позбавлення волі, до засудження фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року.

Вказана ухвала мотивована тим, що ОСОБА_7 має дві судимості за вчинення умисних тяжких злочинів, отже до нього не може бути застосовано Закон України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року.

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції засудженим ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій він просить переглянути ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 03 травня 2018 року та застосувати до нього положення Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року.
Свої вимоги мотивує тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим. Зокрема, поза увагою суду залишилось те, що апелянт одружений, має неповнолітню дитину, а кримінальне правопорушення, передбачене ст.185 КК України, за вчинення якого його засуджено, є злочином невеликої тяжкості.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Згідно з ст.85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
У відповідності до ч.1 ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» №392/96-ВР від 01 жовтня 1996 року, рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.
Із п.«в» ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» №392/96-ВР від 01 жовтня 1996 року вбачається, що амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше був засуджений вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08.06.2010 року за ч.1 ст.263, ч.2 ст.262, ч.2 ст.185, ст.70, ст.75, ст.76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки. Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01.04.2011 року іспитовий строк скасовано, ОСОБА_7 направлено для відбування покарання.
Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09.08.2017 року ОСОБА_7 було засуджено за ч.3 ст.185, ст.69, ч.5 ст.72 КК України до 2 років позбавлення волі.
Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до переконання про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо неможливості застосування до засудженого ОСОБА_7 положень «Про амністію в 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року, оскільки він має дві судимості за вчинення умисних кримінальних правопорушень, які згідно з ст.12 КК України відносяться до тяжких злочинів.
Не дивлячись на те, що засуджений ОСОБА_7 на день набрання чинності Законом України «Про амністію в 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року має дитину, якій не виповнилося 18 років, щодо якої він не позбавлений батьківських прав, застосування до нього амністії на підставі Закону України «Про амністію в 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року є неможливим у силу заборони, передбаченої п.«в» ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» №392/96-ВР від 01 жовтня 1996 року.
Із огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість вимог апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , оскільки підстави застосування до нього положень Закону України «Про амністію в 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року відсутні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ст.370 КПК України щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості, підстави для її зміни чи скасування відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 слід відмовити, а ухвалу суду залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 03 травня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року без змін.

Головуючий:

Судді: