Справа № 755/4811/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" жовтня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0014710 від 29 жовтня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, непрацюючого, із середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого: 25 вересня 2007 року Ленінським районним судом м. Харкова, за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; 25 лютого 2008 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 186, ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі; 07 квітня 2009 року Дергачівським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі; 17 вересня 2014 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 26 квітня 2017 року звільнений умовно-достроково від подальшого відбування покарання не відбутим строком 1 рік 3 місяці 29 днів, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в :
29 жовтня 2017 року приблизно о 04 год 00 хв ОСОБА_5 перебував за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього виник злочинний умисел на повторне таємне викрадення чужого майна з квартири АДРЕСА_3 , яка розташована на першому поверсі вказаного будинку.
Переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, з корисливим мотивом, ОСОБА_5 через вікно проник до квартири АДРЕСА_3 , де викрав мобільний телефон «НТС оne М7», вартістю 2 200 грн, мобільний телефон НТС оne М8, вартістю 4 000 грн, чоловічу барсетку, яка матеріальної цінності для потерпілого не має, паспорт громадянина України та водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_9 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Фольксваген», д/н НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_11 , чоловічий гаманець, який для потерпілого матеріальної цінності не має, в якому знаходились грошові кошти в сумі 1 000 доларів США, що станом на 29 жовтня 2017 року згідно курсу НБУ становили 26 830 грн та жіночий гаманець, який матеріальної цінності для потерпілого не представляє, в якому знаходились 900 грн.
Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 33 930 грн 00 к.

Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, не визнав у повному обсязі та зазначив, що 28 жовтня 2017 року він відпочивав зі своєю дівчиною в « ОСОБА_12 » приблизно до 23 год 30 хв, після чого поїхали до залізничного вокзалу для того, щоб зустріти дочку його дівчини, яка мала приїхати з міста Херсон. Після того як зустріли дитину, усі разом повернулись на квартиру, де він мешкав з дівчиною та продовжили вживати алкогольні напої. Через деякий час у них закінчилась мінеральна вода та сигарети, тому він пішов у магазин щоб купити. Коли виходив у магазин, то мав при собі два мобільних телефони: марки «Samsung» та марки «HTC», паспорт, банківську картку «Приватбанк», гроші та дисконтні картки магазинів: «Сільпо», «Фора» та «Billa». Коли прийшов до магазину, то так як перебував у стані алкогольного сп`яніння, випадково перечепився та впав, після чого йому допоміг піднятись охоронець магазину. Згодом помітив, що у нього відсутній мобільний телефон марки «НТС» та попросив охоронця перевірити камери відео спостереження, щоб подивитись, де він його втратив. Охоронець запропонував дочекатись приїзду директора, оскільки лише він мав можливість перевіряти камери відео спостереження. Після цього, вийшов на вулицю, щоб дочекатись директора магазину. Через деякий час до магазину зайшов потерпілий та став його безпричинно штовхати. Потерпілий, показуючи на нього, уточнював у своєї дружини чи «ця» особа, на що остання зазначала, що точно не пам`ятає, тому що було темно. Подумав, що дружину потерпілого хтось образив, а оскільки були проблеми з втраченим мобільним телефоном, тому став швидко відходити. Відносно втрати мобільного до правоохоронних органів не звертався, оскільки існує вірогідність, що мобільний телефон марки «НТС» він загубив. Також зазначив, що татуювання на обличчі він зробив до подій, які відбулись 29 жовтня 2017 року, а до цього у нього були лише контури, які не були повністю затушовані. При цьому звертає увагу, що впізнання відбувалось саме за фотознімком на якому татуювання відображене не у повній мірі. Також зазначив, що до потерпілого не телефонував, жодним чином не намагався вплинути на нього, а потерпілий перед засіданнями цікавився, чи будуть йому відшкодовувати гроші.
Сторона захисту, посилаючись на неузгодженості у показаннях свідків, процесуальні порушення при зібранні доказів та відсутність підозрюваної особи щодо тиску на потерпілого, просила суд визнати недоведеною винуватість обвинуваченого у вчиненні поставленого йому у провину злочину та виправдати з цих підстав.
Не зважаючи на захисну позицію обвинуваченого ОСОБА_5 , його винуватість у вчиненні за вказаних вище обставин злочину підтверджується всією сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, достовірності та допустимості, а у взаємозв`язку - є достатніми для таких висновків суду.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 зазначив, що разом із сім`єю проживає у квартирі АДРЕСА_4 на першому поверсі. До квартири, де він мешкає, зроблена невелика прибудова, яка на той момент, ще не була завершена, зокрема, не були вмонтовані вікна, а з кухонних вікон прибрано металеві грати. Він з сім`єю готовились до хрестин молодшого сина, приблизно до 01 години ночі 29 жовтня 2017 року. Уся сім`я спала в одній кімнаті, оскільки інша була підготовлена до свята. Вночі дружина розбудила його та повідомила, що пропала барсетка та мобільні телефони. Згодом він почув крики дружини, а коли підійшов до неї, то вона сказала, що злодій повторно залазив через вікно у квартиру і побачила на його обличчі татуювання. Після цього вони викликали працівників поліції. Приблизно о 06 год 00 хв старшого сина відправили в магазин, що знаходиться по АДРЕСА_5 . Коли син повернувся, то повідомив, що в магазині знаходився чоловік з татуюванням на обличчі. Коли вони туди прибігли, то дружина вказала на цього чоловіка, як на особу, яка залазила у їх квартиру. Він почав бити обвинуваченого, після чого охоронець обох вигнав з приміщення магазину. Коли обвинувачений вийшов на вулицю, то почав втікати і з його кишені випав мобільний телефон його дружини, а охоронець передав викрадені картки та технічний паспорт на автомобіль. Поліцію не повідомляли про те, що знайшли документи, оскільки поспішали додому до дітей. Під час крадіжки у них зникли два мобільні телефони, барсетка разом із паспортом, водійським посвідченням, технічним паспортом, 1 000 доларів США, жіночий гаманець та 900 грн. Також зазначив, що до нього приїздили незнайомі особи, а також телефонував обвинувачений та пропонували, щоб він змінив свої покази, оскільки в нього є сім`я за яку йому необхідно піклуватись. Пропонували дати автомобіль на литовських номерах. Він спочатку думав про те, щоб погодитись, оскільки так міг повернути викрадене, проте згодом передумав та надав правдиві покази.
Свідок ОСОБА_13 показала, що у квартирі вона проживає разом із чоловіком та трьома дітьми. 28 жовтня 2017 року усі готувались до хрестин дитини і приблизно о 1 годині ночі лягли спати. Приблизно о 4 годині ранку вона проснулась від звуків на кухні, спочатку подумала, що це діти, але коли побачила, що діти сплять, то вийшла на кухню, щоб перевірити. Там помітила, що зникли мобільні телефони, які знаходились на зарядці. Після цього вона розбудила чоловіка а тоді й побачила чужого, який стояв у вікні кухні. Він був худим та зліва на обличчі мав татуювання. Також зазначила, що вони із сім`єю проживають у квартирі на першому поверсі, до квартири здійснена прибудова, яка не була завершена, зокрема не були встановлені вікна. Після того як вона побачила чужого у вікні, то покликала чоловіка, але коли він прийшов, то незнайомець уже зник. Тоді викликали працівників поліції. Коли свідок зайшла у кімнату, де був накритий стіл, то помітила, що з підставки знятий телевізор, пропали: барсетка, у якій знаходились 1 000 доларів США, два мобільні телефони, жіночий гаманець в якому знаходились грошові кошти в розмірі 900 грн. Крім того зазначила, що коли працівники поліції покинули квартиру, то в добудові знайшла свій гаманець в якому залишилось 200 грн. Згодом син, який чув розмову та опис грабіжника пішов у магазин та через декілька хвилин повернувся і повідомив, що злодій знаходиться у магазині. Коли вона з чоловіком прийшла в магазин, то там побачили хлопця з татуюванням, але не впізнала його, оскільки було трішки інше татуювання і він був у шапці. На її думку в магазині був не обвинувачений. Після цього ОСОБА_9 вийшов на вулицю з тим хлопцем, що був у магазині та через декілька хвилин повернувся з телефоном, який був у неї викрадений, сказав, що не зміг наздогнати злодія.
За клопотанням прокурора було проведено повторний допит свідка ОСОБА_13 у режимі відео конференції, з тих підстав, що під час першого допиту у судовому засіданні на неї було здійснено психологічний тиск для зміни показів, у зв`язку із чим 08 червня 2018 року за даним фактом були внесенні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000087 за ст. 386 КК України.
Свідок ОСОБА_13 під час повторного допиту зазначила, що зловмисника, який пробрався до її квартири та знаходився на кухні вона розпізнала 29 жовтня 2017 року - це був ОСОБА_5 , потім бачила його у магазині. З викраденого повернуто було мобільний телефон та знайдено гаманець з грошима, проте в якій сумі точно сказати не може. Показання змінила з власної ініціативи, після того, як дізналась, що невстановлені особи здійснювали тиск на її чоловіка, погрожуючи вивезти її та дітей у разі, якщо не вчинить по їхньому. Крім того, невстановлена особа погрожувала її неповнолітньому сину перед допитом у судовому засіданні.
Будучи допитаним у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що напередодні крадіжки його мати і батько готовились до хрестин, тому пізно лягли спати. Вночі мати вийшла на кухню і побачила у вікні чоловіка з татуюванням на обличчі, який намагався пробратись у квартиру. Зранку він пішов у магазин та помітив чоловіка схожого на того, який за описом матері проникав у квартиру. Повернувшись додому, він сказав про це батькові та залишися у квартирі. Також зазначив, що на районі був ще якийсь чоловік з татуюванням, зараз обвинуваченого не впізнає. На протоколі впізнання за фотознімками стоїть його підпис, проте впізнання відбувалось у школі, де він швидко все підписав.

Крім цього, свідок ОСОБА_15 зазначив, що працює охоронцем у магазині «Наш Край», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Будівельників, 8. 29 жовтня 2017 року, в період часу з 7 до 8 год ранку до магазину «Наш Край» зайшов обвинувачений та довгий час ходив по магазину нічого не купуючи, на що касир звернула увагу. Коли він підійшов до обвинуваченого ОСОБА_5 , то помітив, що обвинувачений впав, оскільки був перевернутий товар на прилавку та розкидані речі. Також ОСОБА_5 повідомив, що у нього пропав мобільний телефон, тому попросив переглянути камери відео спостереження, для того щоб вияснити, де саме він втратив мобільний телефон. Свідок запропонував обвинуваченому дочекатись приїзду директора, оскільки він єдиний має доступ до камер відео спостереження. На що ОСОБА_5 погодився та став чекати на приїзд директора на вході до магазину. Коли почали підіймати розкиданий товар, на підлозі він знайшов дисконтні картки різних магазинів. Через деякий час до магазину зайшов потерпілий, якого він наглядно знає, оскільки той живе в будинку поряд з магазином. Коли ОСОБА_9 зайшов у магазину, то у нього відразу ж виник конфлікт з обвинуваченим, в результаті якого ОСОБА_5 почав втікати та під час бігу загубив мобільний телефон. Зазначений телефон ОСОБА_9 приніс своїй дружині, яка його опізнала, тоді ж він передав їм знайдені дисконтні карточки з магазинів. Крім того, в магазин приходили невідомі особи та намагались поспілкуватись про події, які тоді відбувались. А перед судовим засіданням до нього підійшов невідомий йому чоловік та пропонував змінити свої показання у судовому засіданні і вказати, що карточки він знайшов пізніше або раніше, ніж це було насправді.
Суд вважає, що часткові зміни показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 були викликані побоюваннями за життя та здоров`я сім`ї, на підтвердження чого прокурором надано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000087 від 08 червня 2018 року з якого вбачається, що до Київської місцевої прокуратури №4 надійшла заява ОСОБА_9 про те, що невідомі особи примушують його відмовитись від своїх показань наданих як потерпілого під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження № 0014710, погрожуючи при цьому життю та здоров`ю заявника та його родини.
Окремі ж неточності в показаннях вказаних свідків, суд визнає дрібними, оскільки вони не впливають на зміст фактичних обставин, саме які мають значення для правильної оцінки дій обвинуваченого. Відтак сумніви щодо достовірності показань вказаних свідків відсутні, тим більше, вони знайшли своє повне підтвердження під час дослідження інших наведених нижче доказів.
Крім цього, в судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_16 , яка зазначила, що знайома з ОСОБА_5 приблизно 3 роки. Обставини, які були 29 жовтня 2017 року вона пам`ятає, оскільки о 0 год 00 хв разом зустрічали дитину, яка прибувала на Центральний залізничний вокзал. Після цього, вони приїхали за місцем проживання, а саме АДРЕСА_5 , де сиділи та випивали вино. Приблизно, у період часу з 5 до 6 год ОСОБА_5 вийшов у магазин, який знаходиться неподалік та працює цілодобово, для того, щоб придбати воду та сигарети. Вона в цей час чекала біля будинку. Обвинувачений вийшов у магазин з телефоном, документами та грошима. Повернувся додому приблизно о 06 год 00 хв без покупок та зазначив, що коли він прийшов у магазин, то у нього виник конфлікт з охоронцем магазину через те, що він впав на прилавок. Тоді у нього виник конфлікт з незнайомим йому чоловіком, під час якого він втратив мобільний телефон марки «НТС», який мав до цього, приблизно 1,5 року. Вона запропонувала ОСОБА_5 звернутись до поліції із зазначених обставин.

Суд критично ставиться до показань наданих свідком ОСОБА_16 , оскільки вони не узгоджуються із іншими доказами по кримінальному провадженні, а саме показаннями потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_15 , з пояснень яких вбачається, що події, які мали місце у магазині «Наш край» відбувались після 06 год 29 жовтня 2017 року, хоча свідок ОСОБА_16 зазначала, що о 06 год ОСОБА_5 повернувся додому.

Також щодо тверджень ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_16 про те, що у обвинуваченого був мобільний телефон марки «НТС», то суд вважає їх необґрунтованими з тих підстав, що свідком не конкретизовано, якої саме моделі був телефон у обвинуваченого, а також, при наявності, надати документи, які б могли це підтвердити.

Додатково винуватість ОСОБА_5 підтверджується сукупністю доказів наданих стороною обвинувачення та безпосередньо досліджених судом, зокрема:

протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29 жовтня 2017 року, з якого вбачається, що 29 жовтня 2017 року, приблизно о 04 год 00 хв за адресою: АДРЕСА_6 невстановлена особа проникла до квартири та викрала 1 000 доларів США, 800 грн та два телефони (а.с. 55);

протоколом огляду місця події від 29 жовтня 2017 року, з фото таблицями, проведеного у квартирі АДРЕСА_4 , в якому, зокрема, відображено, що на першому поверсі даного будинку знаходиться добудова без вікон, одна із кімнат святково прикрашена та на столі знаходиться знятий з постаменту телевізор (а.с. 58-59, 60-61);

протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 14 листопада 2017 року під час якого потерпілий ОСОБА_9 вказав на фотознімок з ОСОБА_5 , як на фотознімок особи, яка 29 жовтня 2017 року втікала від нього та загубила мобільний телефон марки «НТС М7», який належить його дружині. Впізнання відбулось за таких ознак: татуювання біля лівого ока, риси обличчя та худорлявості (а.с. 62-63);

протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 14 листопада 2017 року під час якого свідок ОСОБА_13 вказала на фотознімок з ОСОБА_5 , як на фотознімок особи, яка 29 жовтня 2017 року проникла через вікно до квартири, де вона мешкає, а також як на особу, яка втікала від її чоловіка того ж дня. Впізнання відбулось за таких ознак: татуювання біля лівого ока та риси обличчя (а.с. 69-70);

протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 08 грудня 2017 року під час якого свідок ОСОБА_14 , в присутності законного представника ОСОБА_13 , педагога ОСОБА_17 вказав на фотознімок з ОСОБА_5 , як на фотознімок особи, яку він бачив 29 жовтня 2017 року в магазині «Наш край». Впізнання відбулось за таких ознак: татуювання біля лівого ока, наглядна знайомість (а.с. 71-72);

протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 16 березня 2018 року під час якого свідок ОСОБА_15 вказав на фотознімок з ОСОБА_5 . Впізнання відбулось за таких ознак: худорлявості, татуювання біля лівого ока та риси обличчя (а.с. 73-74);

Щодо тверджень сторони захисту про недопустимість як доказів протоколів пред`явлення для впізнання за фотознімками, з тих підстав, що на фотознімку для впізнання зображено лише ескіз татуювання, хоча 29 жовтня 2017 року у обвинуваченого вже було повноцінне татуювання на обличчі, то суд встановив таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 228 КПК України перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 228 КПК України особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. Перед тим як пред`явити особу для впізнання, їй пропонується у відсутності особи, яка впізнає, зайняти будь-яке місце серед інших осіб, які пред`являються.

Згідно ч. 6 ст. 228 КПК України за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання.
Відповідно до ч. 7 ст. 228 КПК України фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.
Як вбачається з протоколів пред`явлення для впізнання за фотознімком від 14 листопада, 08 грудня 2017 року та 16 березня 2018 року то татуювання на обличчі було лише однією прикметою за якою свідки та потерпілий запам`ятали ОСОБА_5 . Крім цього, були також інші прикмети, за якими був упізнаний ОСОБА_5 , зокрема за рисами обличчя, худорлявою будовою, віком, короткою стрижкою.
У зв`язку із зазначеним суд вважає твердження захисту в даній частині неспроможними.
Крім того, винуватість ОСОБА_5 підтверджується:

постановою про визнання предметів речовими доказами (а.с. 67),
протоколом огляду від 14 листопада 2017 року з фото таблицею під час якого оглянуто мобільний телефон марки «НТС оnе М7», який випав у невідомого чоловіка 29 жовтня 2017 року, коли потерпілий його переслідував. Також предметами огляду були 9 дисконтних карточок таких торгових марок як: «Пивна Лавка», «WOG», «Наш Край», «Епіцентр», «Буд Матеріал», «Фора Club», «Море пива», «Фокстрот», «5%» та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Volkswagen Transit», д/н НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_11 , які охоронець магазину передав та зазначив, що їх загубив невідомий хлопець, який втікав від потерпілого (а.с. 65, 66);
протоколом огляду інтернет-сторінки від 11 червня 2018 року, а саме веб сторінки за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 , що належить користувачеві ОСОБА_18 , в якому знаходяться фотознімки зі сторінки зазначеного користувача. Зокрема, на фотознімках доданих 16 жовтня та 04 листопада 2017 року, присутній ОСОБА_5 у якого біля лівого ока наявне татуювання (а.с. 144-157).

Не зважаючи, на заперечення сторони захисту щодо недопустимості вказаного доказу, суд приймає цей доказ як допустимий з таких підстав.

Згідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Статтею 86 КПК України зазначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.
Згідно ч. 7 ст. 237 КПК України при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до ч. 9 ст. 290 КПК України сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження - прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.
Згідно ч. 11 ст. 290 КПК України сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.
Відповідно до ч. 12 ст. 290 КПК України якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
Як вбачається з протоколу про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 09 липня 2018 року обвинуваченому ОСОБА_5 та його захиснику ОСОБА_10 до судового засідання відкриті додаткові матеріали, а саме протокол огляду Інтернет-сторінки від 11 червня 2018 року (а.с. 143).
Суд вважає, що заперечення ОСОБА_5 своєї вини спростовується дослідженими судом доказами та розцінює його позицію не інакше, як намагання уникнути відповідальності за свої дії.

На підставі зазначеного, дослідивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд за результатами судового розгляду дії ОСОБА_5 , які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло, кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України, та вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні зазначеного злочину доведена повністю.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.
Суд враховує, що обвинувачений на диспансерному обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання у м. Харкові, раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 18 квітня 2017 року звільнений умовно-достроково від подальшого відбування покарання, визначеного Ленінським районним судом міста Харкова від 17 вересня 2014 року з невідбутим строком в 1 рік 3 місяці 29 днів, не працює; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що вказаний злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, думку державного обвинувача та потерпілого, та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції, передбаченої ч. 3 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі, оскільки перевиховання та виправлення ОСОБА_5 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.
При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення в період умовно-дострокового звільнення, то суд відповідно до вимог ст. 71 КК України до призначеного покарання за даним вироком вважає необхідним частково приєднати невідбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2014 року, яким він засуджений за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі.
Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлений.
Процесуальні витрати відсутні.
Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені, суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст. 71 КК України приєднати до покарання, призначеного даним вироком, частково невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2014 року і остаточно призначити ОСОБА_5 покарання за сукупністю вироків у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 відраховувати з моменту затримання, а саме з 10 березня 2018 року.
Речові докази: мобільний телефон марки «НТС М7», дисконтні картки, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Volkswagen Transit», д/н НОМЕР_1 , які передані на зберігання потерпілому залишити у володінні потерпілого ОСОБА_19 .
Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1