Справа № 502/1253/18
УХВАЛА
13 вересня 2018 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000124 від 24.02.2018 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України , -
ВСТАНОВИВ :
19.07.2018 року до Кілійського районного суду Одеської області від Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області надійшов обвинувальний акт в кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000124 від 24.02.2018 року, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 заявив клопотання про повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 посилаючись на наступне.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, в тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
В супереч п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті не повністю викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор та слідчий вважають встановленими, в обвинувальному акті, відсутній важливий елемент, як формулювання обвинувачення, а замість цього обвинувальний акт дублює повідомлення про підозру, що в свою чергу є неприпустимим.
Обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п.5 ч.2 ст. 291 КПК України).
Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.
Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а і точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення ( спосіб, мотив і мета вчиненого кримінального правопорушення та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Більш того, правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і суб`єкта, об`єкта, об`єктивної та суб`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
Однак, зазначені вище вимоги КПК України не були дотримані слідчим та прокурором під час складання та затвердження обвинувального акту, оскільки всупереч п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення, та кваліфікація складу злочину вчиненого ОСОБА_4 не відповідає вимогам діючого законодавства.
В обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у крадіжці чужого майна, поєднаної з проникненням до сховища. Отже вказане твердження не найшло свого підтвердження в ході досудового слідства, так як, ОСОБА_4 скоїв крадіжку чужого майна шляхом вільного доступу у подвір`я будинку АДРЕСА_1 .
З огляду на вказане, дії ОСОБА_4 не можуть бути кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, а повинні бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України.
Про це вказує судова практика, яка знайшла своє відображення у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» визначила, що під сховищем слід розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо), а також залізничні цистерни, контейнери, рефрижератори, подібні сховища тощо. Не може визнаватися сховищем неогороджена і така, що не охороняється, площа або територія, на яку вхід сторонніх осіб є вільним, а також та, що була відведена та використовується для вирощування продукції чи випасу тварин (сад, город, ставок, поле тощо).
У постанові Першої палати кримінального касаційного суду України, по справі № 569/6988/16-к від 10.04.2018 року, колегія суду, визнала що не можна вважати територію подвір`я, на яку здійснюється вільний доступ сховищем, адже у конкретному випадку її наявність суд фактично визначив як таку, що встановлює лише видимі межі території, - а не як сховище.
Так, в обвинувальному акті викладено лише зміст повідомлення про підозру, а також частина тих фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 й правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якому він підозрюється.
Проте, такі відомості, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_4 за цим процесуальним рішенням, має статус підозрюваного.
Таким чином, аналізуючи відповідний зміст обвинувального акту, можна прийти до висновку про те, що в ньому відсутні конкретні дані про місце виникнення умислу на вчинення злочину, при яких обставинах здійснив проникнення на територію подвір`я потерпілої ОСОБА_6 , та яким чином він розпорядився викраденим майном.
Здебільшого в обвинувальному акті зазначено лише про фактичні обставини справи.
Не конкретизовані обставини кримінального правопорушення, не зазначено, з урахуванням чого і відкіля взялася сума збитку в 1043 гривень, а також те що, вкрадені металеві речи оцінені слідством за ціною металобрухту, а не як металеві речі. Також як у фактичних обставинах так і у формулюванні обвинувачення у обвинувальному акті, іде посилання на акт зважування металевих речей, що не передбачене КПК України.
Таким чином, лише зміст повідомлення про підозру та його дублювання із зазначенням словосполучення «формулювання обвинувачення» у відповідності до п.5 ч. 2 ст. 291 КПК України та практики Європейського суду з прав людини - не є формулюванням обвинувачення.
Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Крім того при формулюванні обвинувачення слідчий посилається на акт важення, якій є доказом по даному провадженню, та не може бути наданим під час підготовчого судового засідання.
Отже, враховуючи те, що в обвинувальному акті відсутнє конкретне, з відображенням усіх обов`язкових елементів складу злочину формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, зазначене перешкоджає судовому розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_4 .
Також в порушення ч. 3, ч.4, ст. 290 КПК України, слідчий СВ Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеської області, ОСОБА_7 , 23.05.2018 року, примусила ОСОБА_4 підписати протокол ознайомлення з матеріалами досудового слідства, після чого він був згідно рішення Кілійського районного суду, Одеської області, конвойований до УДДУВП № 22, м. Ізмаїл, Одеської області, при цьому не надавши підозрюваному ОСОБА_4 можливість ознайомиться с матеріалами досудового слідства, слідчий СВ датувала протокол ознайомлення 30.05.2018 року, в той час коли він утримувався у УДДУВП № 22. В зв`язку з чим ОСОБА_4 не був ознайомлений з матеріалами досудового слідства, чим були порушенні його права на захист.
Відповідно до ст. 290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання. Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді. Надання доступу до матеріалів включає в себе можливість робити копії або відображення матеріалів.
Згідно з ч.1 ст. 293 КПК України, одночасно з переданням обвинувального акта до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику.
Однак, всупереч ч.1 ст. 293 КПК України копія обвинувального акту надавалася стороні захисту слідчим СВ Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеської області ОСОБА_7 - 31.05.2018 року, електронною поштою, а не прокурором, як того вимагає КПК України.
Крім цього обвинуваченому ОСОБА_4 також копія обвинувального акту відправлялась поштою у УДДУВП № 22 м. Ізмаїл, слідчим СВ Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеської області, ОСОБА_7 , а не вручалась під розписку прокурором, як того вимагає КПК України.
Таким чином, саме вручення копії обвинувального акту та копії реєстру матеріалів досудового розслідування, а не відправка поштою підозрюваному та його захиснику, закон зобов`язує прокурора.
Більш того, відповідно до п. 9.5.1., 9.8.2., 18.2.1. Інструкції з діловодства в органах прокуратури України, затвердженої Наказом Генеральної прокуратури від 24.02.2016 №103, засвідчення документів здійснюється шляхом їх підписання, затвердження та проставлення печатки. Службові, процесуальні, фінансово-господарські та інші документи, складені в органах прокуратури, копії цих документів, а також вхідні та вихідні документи посвідчуються чи засвідчуються печатками або штампами. Відмітка Копія або Витяг зазначаються у верхній правій частині лицевої сторони першого аркуша документа. Напис про засвідчення документа складається зі слів З оригіналом згідно, скріплених печаткою з найменуванням відповідної прокуратури, найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію її ініціалів і прізвища, дати засвідчення копії та проставляється нижче від реквізиту Підпис.
У п. 18.2.3. цієї же інструкції зазначено, що в органах прокуратури використовуються печатки із зображенням Державного Герба України та повного найменування прокуратури відповідного рівня (далі гербові печатки), інші печатки і штампи.
Обвинувальний акт також містить й інші суттєві недоліки, які у сукупності не дозволяють призначити кримінальне провадження до розгляду.
Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 291 КПК України, до обвинувального акту додається реєстр матеріалів досудового розслідування.
Так, за приписами п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування є обов`язковим додатком до обвинувального акту.
Відповідно до ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
Ця норма є імперативною, а тому не передбачає можливості внесення інших даних або даних з обмеженою інформацією.
Таким чином, в тому числі, не відповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ст. 109 КПК України є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Так, реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ст. 109 КПК України, з огляду на наступне:
1. Відповідно до ч.3 ст.283 КПК України, відомості про закінчення досудового розслідування вносяться прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Однак, всупереч п.1 ч.2 ст. 109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування у розділі I «Проведені під час досудового розслідування процесуальні дії», не містить відомості про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про закінчення досудового розслідування.
2. В порушення вимог п.3 ч.2 ст. 109, ст. 110 КПК України, в розділі ІІІ «Заходи забезпечення кримінального провадження , застосовані в ході досудового розслідування» у реєстру матеріалів досудового розслідування слідчим не зазначено про виклик під час досудового слідства підозрюваного ОСОБА_4 , а також про його затримання, однак про це слідчий зазначив у розділі I «Проведені під час досудового розслідування процесуальні дії».
3. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 131 КПК України, заходами забезпечення кримінального провадження є в тому числі виклик слідчим, прокурором, судовий виклик і привід. Однак, в порушення вимог п.3 ч.2 ст. 109 КПК України у розділі III «Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані під час досудового розслідування» не міститься інформації про виклик.
4. В порушення вимог п.1 ч.2 ст. 109 КПК України, в розділі ІІ «Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» у реєстру матеріалів досудового розслідування слідчим не вірно вказані номера процесуальних дій.
Таким чином, вказані невідповідності обвинувального акту вимогам діючого КПК України, унеможливлюють якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист.
Отже, у зв`язку з не відповідністю обвинувального акту вимогам діючого КПК України, а саме: ст.ст. 109, 110,111, 290, 291 КПК України, та з урахуванням того, що без усунення вказаних виявлених недоліків кримінальне провадження не може бути призначене до судового розгляду, відповідно до п. 3ч. 3 ст.314 КПК України, такий обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.
Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання захисника та наполягав на його задоволенні.
Прокурор Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 просив відмовити в задоволенні клопотання, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам КПК та просив суд призначити справу до судового розгляду. А також у разі необхідності просив оголосити перерву для повторного вручення обвинувального акту.
Розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000124 від 24.02.2018 року за обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, судом встановлено, що обвинувальний акт не відповідає вимогам кримінально процесуального кодексу України та підлягає поверненню до Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області для усунення недоліків з наступних підстав.
Так, в обвинувальному акті викладено лише зміст повідомлення про підозру, а також частина тих фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 й правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якому він підозрюється.
Проте, такі відомості, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру.
Обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п.5 ч.2 ст. 291 КПК України).
Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.
Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання, у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
Відповідно до змісту ст. 132, 223 КПК України документи органу досудового слідства, які містять формулювання обвинувачення, повинні відображати всі елементи складу злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа.
В порушення вказаних норм обвинувальний акт не містить всіх складових елементів ознак злочину, таких як форму вини, мотив вчинення кримінального правопорушення.
В своєму рішення Верховний Суд України від 24.11.2016 справа № 5-328кс16, висловив правову позицію щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, так, важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Що стосується обвинувального акта щодо ОСОБА_4 , то наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності дають не повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу, не дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Також, в порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування у розділі I «Проведенні під час досудового розслідування процесуальні дії», не містить відомості про час проведення процесуальних дій, а лише про їх дату.
В рішенні від 25.07.2000 року, у справі «Маттоціа проти Італії» зазначено, що обвинуваченому у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення»;
В рішенні від 09.10.2008 року у справі "Абрамян проти Росії": «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».
В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Для призначення справи до судового розгляду суд повинен пересвідчитись у доведенні до відома обвинуваченого деталей вчинення інкримінованого злочину в передбаченій законом формі. Тільки у такому випадку будуть дотримані засади кримінального провадження, в тому числі й забезпечення права на захист, а судовий розгляд буде справедливим.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
У відповідності до вимог ч.2 ст. 9 КПК України прокурор та слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини , що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до ч.1 ст.110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.
Статтею 314 КПК України не передбачено можливості та процедури виправлення помилок, а також внесення якихось додаткових відомостей до обвинувального акту після його надходження до суду, зокрема, у підготовчому судовому засіданні.
Так, в обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення у вчиненні обвинуваченими кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Разом з цим, зі змісту обвинувального акту вбачається, що правова кваліфікація дій обвинуваченого не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення та формулюванню обвинувачення.
В обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у крадіжці чужого майна, поєднаної з проникненням до сховища. Вказане твердження не знайшло свого підтвердження в ході досудового слідства, так як, ОСОБА_4 скоїв крадіжку чужого майна шляхом вільного доступу у подвір`я будинку АДРЕСА_1 .
Так, ч.1 ст. 91 КПК України передбачає, що в кримінальному провадженні підлягають доказуванню серед іншого подія кримінального правопорушення, а саме час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.
А відтак, формулювання обвинувачення має містити дані щодо події злочину із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті (частини статті) Кримінального кодексу України, можна встановити наявність в діях обвинуваченого конкретного складу злочину.
Отже, викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення, свідчить про те, що слідчим проігноровані вимоги ст. ст. 91, 291 КПК України, оскільки обставини, що характеризують об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, наведені в обвинувальному акті, суперечать обставинам злочину, які зазначені в фактичних обставинах справи та формулюванні обвинувачення, що не дає можливості суду вирішити, які саме обставини підлягають дослідженню при розгляді цього кримінального провадження.
Виявлені недоліки неможливо усунути також шляхом зміни обвинувачення після його призначення до судового розгляду.
Так, згідно зі ст.ст. 338, 339 КПК України, під час судового розгляду прокурор має право змінити обвинувачення тільки якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та висунути додаткове обвинувачення у разі отримання відомостей про можливе вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, щодо якого обвинувачення не висувалось і яке тісно зв`язане з первісним.
Главою 28 КПК України, якою врегульовано процедуру судового розгляду, не передбачено процедури виправлення недоліків обвинувального акту.
Таким чином, єдиним процесуальним шляхом усунення виявлених недоліків обвинувального акту у кримінальному провадженні, які не відповідають вимогам КПК України, є їх повернення прокурору.
За встановлених обставин, при наявності вищевказаних недоліків обвинувального акту, судовий розгляд даного кримінального провадження не може бути призначений, оскільки будь - яке рішення, постановлене судом при наявності порушення права обвинуваченого на захист буде незаконним і тягне за собою його скасування.
За встановлених обставин, обвинувальний акт та додані до нього матеріали відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягають поверненню прокурору.
Керуючись ст. 291 , 314-317 КПК України , суд, -
У Х В А Л И В :
Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000124 від 24.02.2018 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України до Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області у зв`язку з невідповідністю обвинувального акта вимогам КПК України.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_1