У Х В А Л А
про вирішення питання щодо доцільності продовження терміну дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та привід свідка

18.07.2018 р. м. Жмеринка

Колегія суддів Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження № 1-кп/130/160/2018 відносно ОСОБА_10 по обвинуваченню у вчиненні злочинів, передбачених частиною четвертою статті 187, пунктами 6, 9 частини другої статті 115, частиною четвертою статті 187, пунктами 6, 9, 13 частини другої статті 115 КК України, -

у с т а н о в и в :

Термін дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_9 у виді тримання під вартою закінчується, згідно з ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 21 травня 2018 року, 19 липня 2018 року.
У зв`язку з цим прокурор просить продовжити термін дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого у виді тримання під вартою на 60 днів, оскільки ризики, які були заявлені при обранні цього запобіжного заходу, продовжують існувати. А саме : обвинувачений раніше судимий, на шлях виправлення не став, вчинив нові особливо тяжкі злочини, не має постійного джерела доходів, ніде не працює, зловживає спиртними напоями та порушує громадський порядок. Тому є достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інші злочини.
Потерпілі підтримують клопотання прокурора.
Обвинувачений заперечує щодо продовження йому терміну дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки у нього хворе коліно, а належної допомоги йому не надають.
Захисник підтримує думку свого підзахисного з огляду на недоведення прокурором існування ризиків, заявлених при обранні запобіжного заходу обвинуваченому, заявлення клопотання не в письмовій формі, а також практики Європейського Суду з прав людини, який наголошує на зменшенні ризиків при тривалому перебуванні особи під вартою.
Водночас прокурор просить застосувати привід до свідка ОСОБА_11 , який належним чином був повідомлений про сьогоднішнє судове засідання, однак з невідомих причин не з`явився, а також заявляє про забезпечення в наступне судове засідання свідка ОСОБА_12 , який також не з`явився до суду.
Інші учасники судового провадження згодні з думкою прокурора.
Заслухавши клопотання та думки учасників судового провадження, колегія суддів приходить до такого.
Згідно з частиною третьої статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до пункту 3 статті 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
Однак, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальногромадянських прав та інтересів потерпілих. Забезпечення таких стандартів, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Вирішуючи питання про доцільність продовження обвинуваченому строк тримання під вартою, колегія суддів виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених статтею 177 КПК України, які були в наявності при обранні такого запобіжного заходу і не зникли на сьогоднішній день, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він раніше судимий, негативно характеризується, вчинив особливо тяжкий злочин.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, визначених статтею 177 КПК України, для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження, і запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню.
Відповідно до частини першої статті 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Згідно з вимогами частини четвертої статті 196 КПК України, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дату закінчення її у межах строку, передбаченого цим Кодексом.
Частиною другою статті 140 КПК України передбачено, що рішення про здійснення приводу приймається під час судового провадження - судом за клопотанням сторони кримінального провадження, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, або з власної ініціативи. Рішення про здійснення приводу приймається у формі ухвали.
Згідно з частиною третьою статті 142 КПК України, слідчий суддя або суд, встановивши, що особа, яка зобов`язана з`явитися на виклик слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, була викликана у встановленому цим Кодексом порядку (зокрема, наявне підтвердження отримання нею повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом), та не з`явилася без поважних причин або не повідомила про причини свого неприбуття, постановляє ухвалу про здійснення приводу такої особи.
Колегія суддів вважає, що до свідка ОСОБА_11 слід застосувати при від.
Керуючись статтями 140, 142, 177, 183, 196, 197, 327, 331 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується за частиною четвертою статті 187, пунктами 6, 9 частини другої статті 115, частиною четвертою статті 187, пунктами 6, 9, 13 частини другої статті 115 КК України, у виді тримання під вартою продовжити на 60 (шістдесят) днів - з 18 липня 2018 року по 15 вересня 2018 року включно.
Розгляд судового провадження відкласти на 11-30 год 7 вересня 2018 року.
Застосувати привід в судове засідання на 11-30 год 7 вересня 2018 року свідка ОСОБА_11 , мешканця АДРЕСА_1 .
Виконання приводу доручити начальнику Шаргородського ВПГУНП у Вінницькій області.
Ухвала не може бути оскаржена.

Головуючий ОСОБА_13

Суддя ОСОБА_14

ОСОБА_15