Постанова
Іменем України

31 травня 2018 року

м. Київ
справа № 448/544/16-к
провадження № 51-3547 км 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Львівської області від 01 березня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000706, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Львова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Мостиського районного суду Львівської області від 19 вересня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 3 місяці, з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Вирішено цивільний позов, питання процесуальних витрат і речових доказів у провадженні.
Вироком Апеляційного суду Львівської області від 01 березня 2017 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасовано та ухвалено свій, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він, 31 жовтня 2015 року, близько 14.30 год., керуючи автомобілем «Мазда 323», держаний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Мостиська Самбір Борислав у напрямку м. Борислав, в с. Нагірне, Мостиського району, порушив вимоги пунктів 1.5, 1.10, 12.1, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого, допустив зіткнення з гужовою підводою, яку буксирував ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 , що рухалась по правому краю проїзної частини дороги в попутному напрямку. У результаті дорожньо-транспортної пригоди, потерпілому ОСОБА_9 було заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості та потерпілому ОСОБА_8 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить змінити постановлений відносно ОСОБА_7 вирок апеляційного суду в частині призначеного покарання, звільнивши останнього від його відбування з випробуванням. Вважає, що суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення про скасування вироку суду першої інстанції в частині застосування положень ст. 75 КК України, не врахував належним чином всіх даних про особу засудженого та обставин дорожньо транспортної пригоди. Зазначає, що з огляду на всі обставини, які пом`якшують покарання, а також позицію потерпілих у справі, перед якими ОСОБА_7 відкрито вибачився та які просять не позбавляти волі засудженого, у суду є достатньо підстав для звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор вважав за необхідне касаційну скаргу захисника залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без зміни.
Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 надіслали заяву в якій вказують про примирення з ОСОБА_7 та досягнення мирової угоди щодо сплати моральної шкоди з розстроченням платежів та просять не позбавляти волі останнього і права керувати транспортними засобами.
Представник потерпілих адвокат ОСОБА_10 , надіслав заяву в якій вказав, що потерпілі підтримують раніше подану заяву про примирення.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Винуватість ОСОБА_7 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння ч. 2 ст. 286 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_7 та приймаючи рішення про звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням, ці вимоги закону врахував не в повній мірі, на що звернув увагу суд апеляційної інстанції.
Як убачається з вироку місцевого суду, при призначенні покарання ОСОБА_7 було враховано всі обставини справи, в тому числі і тяжкість вчиненого останнім з необережності злочину, дані про особу винного, який раніше судимим не був, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, на спеціальних обліках не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та дружину. Визнано обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття і часткове відшкодування заподіяної потерпілим шкоди. Враховуючи наведене, а також поведінку ОСОБА_7 після скоєння злочину, суд дійшов висновку про можливість виправлення і перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства та звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. При цьому, зважаючи на те, що використання транспортного засобу для ОСОБА_7 є єдиним засобом для отримання заробітку, суд не призначив додаткового покарання та не позбавив його права керувати транспортними засобами.
Апеляційний суд, переглядаючи справу за апеляційними скаргами потерпілих та прокурора, які не погодилися зі звільненням ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням констатував, що призначаючи засудженому покарання, місцевий суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують покарання та погодився з доводами апеляційних скарг про безпідставність застосування положень ст. 75 КК України і не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, у зв`язку з чим вирок районного суду в частині призначеного покарання скасував і ухвалив свій.
З висновками суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для застосування положень ст. 75 КК України та не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами погоджується і колегія суддів, в зв`язку з чим, твердження в касаційній скарзі захисника про наявність достатніх підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, колегія суддів вважає непереконливими.
Водночас, зазмістом ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності притягується вперше, є особою молодого віку та має на утриманні двох неповнолітніх дітей і дружину, визнав вину та щиро розкаявся в скоєному. Заподіяну потерпілим шкоду відшкодовано, злочин вчинено ОСОБА_7 з необережності, потерпілі надіслали до суду касаційної інстанції заяву, в якій вказують про примирення з засудженим та наголошують на тому, що останній став на шлях виправлення, відремонтував гужову підводу ОСОБА_9 . Наведені обставини, на думку колегії суддів, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та дають підстави вважати, що досягнення мети виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, з урахуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України, можливо досягнути в більш короткий строк, ніж це передбачено санкцією ч. 2 ст. 286 КК України. Тому, вирок суду апеляційної інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання підлягає зміні, а касаційна скарга захисника частковому задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, колегія суддів
ухвалила:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Львівської області від 01 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
В решті судове рішення залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_11