Справа № 462/6525/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/412/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2018 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 06.03.2018р. щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, громадянина України, проживаючого на АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні № 0000111 від 22.01.2016р.,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 06.03.2018р ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Обрано обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово, до вступу вироку в законну силу.
Зобов`язано обвинуваченого ОСОБА_6 :
- здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю;
- не відлучатись із населеного пункту, де він зареєстрований та проживає, без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 постановлено рахувати з моменту звернення вироку у частині позбавлення засудженого ОСОБА_6 волі до виконання.
Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди задоволено частково.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 50 0000 гривень моральної шкоди.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 50 0000 гривень моральної шкоди.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 та ОСОБА_9 щодо стягнення матеріальної шкоди відмовлено за безпідставністю.
Постановлено стягнути з засудженого ОСОБА_6 6 739 гривень 30 копійок судових витрат.
Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду, ОСОБА_6 22 січня 2016 року о 08:05 год., керуючи автомобілем марки «Фольксваген Гольф», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Городоцькій, навпроти будинку № 301, у напрямку виїзду за межі м. Львова, порушив Р.1 п.п. 1.5, 1.10, Р.2 п.2.3. (б) та Р.11 п.11.4. Правил дорожнього руху України, що проявилось у тому, що він був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, створив загрозу безпеці дорожнього руху, при виникненні небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу, наближаючись до багатоквартирного будинку №3 01 на вул. Городоцькій у м. Львові, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, а у подальшому на тротуар, де в цей час знаходилась пішохід ОСОБА_12 , таким чином вчинив наїзд на пішохода, внаслідок чого ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження від яких померла на місці пригоди.

Не погоджуючись із даним вироком обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду скасувати, визнати його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та виправдати його, цивільні позови потерпілих залишити без розгляду.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що його вина у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю спростовується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Зазначає, що наведені в оскаржуваному вироку його пояснення в загальному відповідають дійсності, разом з тим, він ніколи не стверджував, що раніше вже раптово втрачав свідомість. Проте зазначив, що свідомість втрачав неодноразово, але за обставин, пов`язаних з фізичними навантаженнями.

Покликається на те, що суд першої інстанції наводить у вироку як доказ його вини протокол огляду місця ДТП від 22.01.2016р., разом з тим, оминає увагою дані оглянутого у судовому засіданні протоколу огляду місця події від 20.01.2016р. із додатками, яким спростовується обвинувачення у тій частині, що потерпіла знаходилась на пішохідній доріжці, оскільки автомобіль туди не міг дістатись через зіткнення із деревом, а локалізація продуктів харчування, що були у потерпілої, вказують на місце знаходження потерпілої на проїзній частині вулиці. Окрім цього, даним протоколом спростовується безпідставне твердження суду першої інстанції про застосування обвинуваченим гальмування.

Вважає, що дані протоколу проведення слідчого експерименту від 15.03.2016р. слід оцінювати критично, оскільки обвинувачений, будучи допитаний у якості свідка у день події, ніколи не стверджував, що заснув, і лише на неодноразові вимоги сторони захисту до протоколу було внесено твердження ОСОБА_6 про втрату ним свідомості.

Наголошує, що висновком експерта № 1/226 від 21.03.2016р. спростовано наведене в обвинувальному акті та оскаржуваному вироку твердження про розташування потерпілої ОСОБА_12 у момент зіткнення на пішохідній доріжці або тротуарі, оскільки таке твердження ґрунтується на припущенні, і жодного достовірного доказу знаходження пішохода на тротуарі немає.

Звертає увагу, що висновок судово-автотехнічної експертизи № 1951 від 20.07.2016р., на який покликався суд першої інстанції, не містить категоричних тверджень про порушення ним ПДР України, а відтак не заперечує можливість втрати водієм свідомості. При цьому, у даному висновку відсутні твердження експерта про здійснення обвинуваченим гальмування при виїзді на узбіччя в момент ДТП, на що безпідставно покликався суд першої інстанції.

Критично відноситься до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 156 від 12.10.2016р., оскільки проведення такої відбулось із порушенням його прав на захист, з огляду на його процесуальний статус свідка на час проведення даної експертизи та використання експертами у дослідженнях наявних у матеріалах кримінального провадження пояснення (протоколи допитів) особи, яка надалі буде визнана підозрюваною, обвинуваченою у цьому кримінального провадженні. Покликається на те, що експерти вийшли за межі поставлених їм запитань та уникали точної відповіді на поставлені запитання. Окрім цього, звертає увагу на те, що дана експертиза, всупереч положенням п.1.33 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень тривала понад шість місяців.

Вказує, що суд першої інстанції, взявши до уваги як доказ медичну картку та медичні документи ОСОБА_6 , оминув увагою ту обставину, що встановлений йому 23.05.2016р. діагноз «Хронічний гастродуоденіт в стадії ремісії. Ангіопатія сітківки. Токсикокомбуційний синдром. Остеохондроз шийного відділу хребта. Доброякісне пароксизмальне головокружіння» не спростований висновком комісійної судово-медичної експертизи № 156 від 12.10.2016р.

Покликається на те, що твердження суду першої інстанції про те, що автомобіль спершу перелаштувався у ліву смугу руху, а потім різко став зміщуватись ліворуч не відповідає дійсності, є помилковим та спростовується оглянутим у судовому засіданні відеозаписом.

Зазначає про неправдивість пояснень потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_11 з приводу не отримання від батьків обвинуваченого 1 тисячі доларів США на поховання потерпілої того ж дня, коли сталась подія. Наголошує, що жодних доказів на підтвердження понесених ними матеріальних витрат або спричиненої їм моральної шкоди суду не представлено. Окрім цього, суд першої інстанції не відмежував спричиненої потерпілим моральної шкоди внаслідок смерті ще й ОСОБА_12 , який є відповідно братом та сином потерпілих, яка не є предметом розгляду у даному кримінальному провадженні та не перебуває у причинному зв`язку із діяннями ОСОБА_6 . При цьому, суд першої інстанції, встановивши факт передачі потерпілим суми грошей батьками обвинуваченого на поховання загиблої, не врахував це як обставину, яка пом`якшує покарання.

Частково не погоджується із викладеним у вироку змісту показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , експертів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Окрім цього, в оскаржуваному вироку наведено обставини, які жодними належними та допустимими доказами не підтверджені. Зокрема, ставлячи під сумнів показання батьків обвинуваченого, суд першої інстанції безпідставно стверджує, що їхні покази спростовуються медичними документами.

Покликається на те, що в обвинувальному акті відсутнє посилання на обставину, яка прямо чи опосередковано доводить його вину та/або перебування у стані свідомості у момент зіткнення із тротуаром.

Вказує, що факт гальмування спростовується відсутністю слідів гальмування на місці події, поясненнями свідка ОСОБА_13 , який рухався позаду його автомобіля, а твердження суду першої інстанції про здійснення гальмування ґрунтується виключно на припущеннях і жодними об`єктивними доказами, зокрема висновками експертиз, не підтверджується.

Наголошує, що суд першої інстанції, не надаючи віри тій обставині, що потерпіла у момент зіткнення перебувала на проїзній частині, безпідставно посилається лише на пояснення свідка ОСОБА_18 , нехтуючи при цьому протоколом огляду місця події, висновком додаткової судової транспортно трасологічної експертизи № 1/226 від 21.03.2016р., згідно яких встановити місце перебування потерпілої на момент зіткнення з автомобілем достеменно неможливо. Окрім цього, судом першої інстанції не усунуто розбіжностей у показаннях обвинуваченого, та не взято до уваги встановленого обвинуваченому діагнозу.

Окрім цього, суд першої інстанції, обираючи обвинуваченому вид та розмір покарання, не навів обставин щодо необхідності призначення реальної міри покарання без застосування ст. 75 КК України, незважаючи на молодий вік обвинуваченого, позитивні характеристики, тісні родинні зв`язки, вчинення не умисного злочину вперше та інші дані про особу.

Не погоджується із рішенням суду першої інстанції про конфіскацію у дохід держави автомобіля, який належить його батьку свідку у справі ОСОБА_19 .

Зазначає, що з об`єктивної сторони дії, які йому інкримінуються, повинні характеризуватися дією або бездіяльністю, проте, внаслідок зомлівання і втрати свідомості, такі дії настали не внаслідок волевиявлення особи, а тому не могли бути передбачуваними за даних умов. Отже, відсутня і суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, необережність, оскільки обвинувачений перебував поза свідомістю, що виключає його вину.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_19 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили таку задоволити, виступ прокурора про безпідставність поданої апеляційної скарги, з огляду на законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку суду, думку потерпілого ОСОБА_9 та його представника адвоката ОСОБА_10 , які заперечили апеляційну скаргу обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку не дотримані.

У відповідності до ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в числі іншого, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неповнота судового розгляду.
Як передбачено ч.1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно ч.1 ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 22 січня 2016 року о 08:05 год., керуючи автомобілем марки «Фольксваген Гольф», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Городоцькій, навпроти будинку № 301, у напрямку виїзду за межі м. Львова, порушив Р.1 п.п. 1.5, 1.10, Р.2 п.2.3. (б) та Р.11 п.11.4. Правил дорожнього руху України, що проявилось у тому, що він був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, створив загрозу безпеці дорожнього руху, при виникненні небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу, наближаючись до багатоквартирного будинку №3 01 на вул. Городоцькій у м. Львові, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, а у подальшому на тротуар, де в цей час знаходилась пішохід ОСОБА_12 , таким чином вчинив наїзд на пішохода, внаслідок чого ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження від яких померла на місці пригоди.
В обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції, серед інших доказів, покликався на висновок комісійної судово-медичної експертизи №156 від 12.10.2016р., відповідно до якого при зверненні ОСОБА_6 22.01.2016р. у травмпункт №3 ЛШМД був встановлений діагноз: «Множинні забої тіла. Забій лівого надпліччя. Забій обох колінних суглобів. Струс головного мозку?», який не підтверджений об`єктивними клінічними даними, а тому при встановленні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень до уваги не приймається згідно п. 4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень». Наявність у нього будь-яких тілесних ушкоджень лікарями не відмічено. Згідно наданої медичної документації за весь період спостереження ОСОБА_6 у поліклініці від народження видно, що він звертався за медичною допомогою і лікувався амбулаторно з приводу простудних захворювань, забоїв м`яких тканин правих рук та ніг. Вказані захворювання не супроводжуються раптовими втратами свідомості. Встановлений 20.05.2016р., тобто після ДТП, невропатологом поліклініки 1-ї МКЛ діагноз: «Доброякісне позиційне пароксизмальне головокружіння» не підтверджений об`єктивними медичними даними і був встановлений на основі скарг ОСОБА_6 . При проведенні експертизи ОСОБА_6 був обстежений та за результатами обстежень, даних огляду і записів у медичних документах, комісія вважає, що у ОСОБА_6 не виявлено захворювань, які б супроводжувались раптовими втратами свідомості.
Окрім цього, суд першої інстанції у вироку покликався на медичну картку та медичні документи ОСОБА_6 , якими оглянуто стан здоров`я, звернення, обстеження та наявні захворювання у ОСОБА_6 з народження, зокрема, діагноз, встановлений 23.05.2016р. «Хронічний гастродуоденіт в стадії ремісії, ангіопатія сітківки, токсикокомбуційний синдром, остеохондроз шийного відділу хребта, доброякісне пароксизмальне головокружіння».
Разом з тим, обвинувачений та його захисник у судовому засіданні суду апеляційної інстанції зазначили, що під час ДТП обвинувачений ОСОБА_6 перебував у непритомному стані, який був пов`язаний із неможливістю останнього керувати транспортним засобом, недієздатністю рук та ніг.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дана обставина перевірена не була, що свідчить проте, що судом першої інстанції не у повній мірі досліджено дані про особу ОСОБА_6 .

Окрім цього, судом першої інстанції було встановлено, що на момент ДТП пішохід ОСОБА_12 знаходилась на тротуарі, на якій і виїхав автомобіль під керуванням обвинуваченого, здійснивши наїзд на потерпілу.
Разом з тим, на схемі до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.01.2016р. не зазначено місце знаходження потерпілої на момент ДТП (а.с. 72), а згідно висновку експерта №1/226 від 21.03.2016р., на який покликався суд першої інстанції у вироку, місце наїзду автомобіля «Фольксваген Гольф», реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_12 знаходиться на лівій стороні дороги вул. Городоцькій у м. Львові (якщо рухатися за місто), а саме на лівому тротуарі або на правій смузі руху (якщо рухатися до центру міста), перед зафіксованим осипом продуктів харчування. При цьому, у даному висновку зазначено, що більш точно встановити місце наїзду не уявляється можливим через брак додаткової уточнюючої інформації. (а.с. 98-99).
За таких обставин колегія суддів прийшла до переконання, що суд першої інстанції неналежним чином проаналізував усі зібрані у справі докази, тобто всі фактичні дані, які містяться у показах обвинуваченого, висновках експертів та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, та постановив вирок з істотним порушенням кримінального процесуального закону,які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що вирокЗалізничного районного суду м. Львова від 06.03.2018р щодо ОСОБА_6 слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, який слід провести із чітким дотриманням вимог кримінального процесуального закону, вжити заходів до повного, всебічного дослідження обставин даного кримінального провадження, ухваливши законне та обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 410, 412, 415, 419 КПК України , колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 06.03.2018р. щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити у даному провадженні новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3