Справа № 675/2254/18
Провадження № 1-в/675/308/2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" жовтня 2018 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника - засудженого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_3 про його звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі,-

В С Т А Н О В И В :
Засуджений ОСОБА_3 (по тексту ОСОБА_3 ) звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з клопотанням про його звільнення від подальшого відбування покарання згідно вироку Апеляційного суду Сумської області від 15.12.2004 року.
В огрунтування заявленого клопотання зазначає, що з врахуванням приписів Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року підлягає безумовному звільненню від подальшого відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.
На переконання заявника законодавцем не заборонено застосування ч. 5 ст. 72 КК України до осіб, яким призначено покарання у виді довічного позбавлення волі , так як таке зарахування не встановлює строковість призначеного покарання.
Як зазначає засуджений довічне позбавлення волі в ч. 1 ст. 72 КК України не зазначено, а тому суд має звільнити від такого основного покарання.
ОСОБА_3 вказує, що за відсутністю прямої заборони застосування ч. 5 ст. 72 КК України до осіб, яким призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, практика відмови у такому застосуванні може свідчити про дискримінацію, що не допускається в будь-яких її проявах.
На думку засудженого ОСОБА_3 відсутність правового механізму у національному законодавстві для реалізації права особи, якій призначено покарання у виді довічного позбавлення волі у звільненні від відбування такого покарання є поганим юридичним аргументом для відмови у задоволенні його клопотання.
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 , вказав на необхідність вирішення його клопотання без залучення захисника, оскільки в силу специфіки правовіднисин, які є предметом розгляду його участь не є обов`язковою. Засуджений підтримав заявлене клопотання про його звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі у повному обсязі на підставах, викладених в останньому, просив його задовольнити.
На думку прокурора заявлене клопотання безпідставне та необгрунтоване, просив суд відмовити у його задоволенні.
Представник Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку.
Заслухавши пояснення та доводи учасників судового провадженя, вивчивши наявні матеріали, суд вважає, що в задоволенні клопотання ОСОБА_3 слід відмовити.
Як встановлено, ОСОБА_3 15.12.2004 року вироком апеляційного суду Сумської області, який згідно ухвали Верховного Суду України від 22.03.2005 року залишено без змін, і відповідно, набрав чинності, засуджений за ст.ст. 357 ч. 3, 289 ч. 3, 194 ч. 2, 187 ч. 4, 115 ч. 2 п.п. 1, 6, 12, 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Слід зазначити, що суд при постановленні вироку щодо ОСОБА_3 призначив покарання у відповідності до положень Конституції України та чинного на той час Кримінального кодексу України. На даний час караність діянь, вчинених ОСОБА_3 будь-яким законом не усунута.
На думку суду, покликання ОСОБА_3 на положення Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» як на підставу наявності для засудженого реальної можливості звільнення від довічного позбавлення волі не заслуговують уваги.
Суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.
Суд констатує, що посилання засудженого на ч. 5 ст. 72 КК України, як на підставу звільнення від покарання є помилковим і суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність.
Статтею 51 КК України передбачено дванадцять видів покарань в тому числі і довічне позбавлення волі.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 70 КК України, якщо хоча б за один із вчинених злочинів призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням волі.
Статтею 72 КК України передбачено порядок складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення. Проте, оскільки ОСОБА_3 засуджений до довічного позбавлення волі, а цей вид покарання (згідно ч. 2 ст.70 КК України) не підлягає складанню з іншими видами покарання, то положення ч. 5 ст. 72 КК України не можуть бути застосовані до осіб, яким призначено довічне позбавлення волі.
Суд зазначає, що Кримінальний кодекс України визначає два види покарання у виді позбавлення волі: позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
Законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування, що не є погіршенням стану особи, а є механізмом для реалізації своїх прав і свобод у разі визнання судом особи винною та призначення покарання у виді довічного позбавлення волі.
Виходячи із вищезазначених положень, звільнення засудженого від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі не передбачена і можлива виключно на підставі ч. 2 ст. 87 КК України, що виходить за межі повноважень суду.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що клопотання засудженого ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.
Керуючись Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року, ст.ст. 51, 70, 72, 74 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.
Ухвала суду може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1