Постанова
Іменем України
26 червня 2018 року

м. Київ
справа № 159/348/17

провадження № 51-2043 км 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
засудженого ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 25 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002673, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Худльово Ужгородського району Закарпатської області, жителя м. Ужгорода, раніше судимого, останнього разу 16 травня 2014 року за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 383 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; звільненого 09 березня 2016 року умовно-достроково на 6 місяців 25 днів,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05 травня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Вироком установлено, що ОСОБА_6 04 грудня 2016 року приблизно о 17 год. 05 хв. умисно, повторно, з корисливих мотивів, спільно з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, перебуваючи в приміщенні автобусної станції на бульварі Лесі Українки, 40 у м. Ковелі Волинської області, користуючись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та спав на лавці, достав з кишені форменого одягу мобільний телефон марки «Samsung» із захисною плівкою до екрана, сім-картою мобільного оператора «Київстар» та гроші в сумі 200 грн. Проте дії ОСОБА_6 та особи, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, помітили свідки, які намагалися припинити кримінальне правопорушення. Однак ОСОБА_6 разом із особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, усвідомлюючи, що його дії перестали бути таємними, утримуючи при собі викрадене майно, продовжуючи злочинні дії, спрямовані на відкрите викрадення чужого майна, з місця вчинення злочину зник, заподіявши потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 1 890 грн.
Апеляційний суд Волинської області ухвалою від 25 жовтня 2017 року вирок залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 порушує питання про скасування вироку та ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_6 як таких, що не відповідають вимогам статей 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України

(далі КПК), та про призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
На обґрунтування своїх вимог зазначає, що судовий розгляд справи було проведено однобічно, неповно, упереджено, з порушенням вимог ст. 94 КПК, в основу вироку покладено недопустимі та суперечливі докази, в результаті чого суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували закон України про кримінальну відповідальність. Стверджує, що під час судового розгляду не було надано безсумнівних доказів вчинення грабежу ОСОБА_6 . Крім того, зазначає, що апеляційний суд не дав вичерпних відповідей на всі доводи, наведені в апеляційних скаргах, та своїх висновків належним чином не мотивував.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважав, що касаційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, і просив судові рішення щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Засуджений ОСОБА_6 у режимі відеоконференції просив частково задовольнити касаційну скаргу захисника, кваліфікувати його дії як крадіжку

та пом`якшити покарання.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

За ч. 2 ст. 433 цього Кодексу суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.
При цьому відповідно до ч. 1 вказаної статті суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Таким чином, суд касаційної інстанції під час перегляду судових рішень виходить із встановлених судовими інстанціями фактичних обставин справи.
У кримінальній справі, в якій заперечується рішення судових інстанцій, встановлено, що ОСОБА_6 в зазначені у вироку день, час та місці відкрито викрав чуже майно, завдавши потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 1 890 грн.
Водночас, перевіряючи правильність судових рішень, постановлених щодо ОСОБА_6 , з огляду на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та дотримання вимог кримінального процесуального закону, Суд вважає, що суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 370 КПК обґрунтував обвинувальний вирок належними, допустимими та достовірними доказами, які було розглянуто в судовому засіданні й оцінено в їх сукупності з точки зору достатності

та взаємозв`язку згідно з вимогами ст. 94 КПК.
Зокрема, це показання потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9

і ОСОБА_10 , дані, які містяться в протоколі огляду оптичного носія інформації диска із камер відеоспостереження автостанції м. Ковеля, а також інші докази, які обґрунтовано покладено в основу вироку та яким судовими інстанціями надано належну оцінку. Висновки судів щодо вчинення ОСОБА_6 злочинних дій сумніву в колегії суддів не викликають.
З огляду на встановлені судом фактичні обставини справи дії ОСОБА_6 , розпочаті як крадіжка, але виявлені іншими особами ОСОБА_9

і ОСОБА_10 , проте продовжені ним з метою заволодіння майном ОСОБА_8 , отримали правильну юридичну оцінку за ч. 2 ст. 186 КК.

Така позиція узгоджується з роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності».

Отже доводи захисника у касаційній скарзі про неправильне застосування судами закону України про кримінальну відповідальність, позбавлені підстав.

Покарання ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, наявності обтяжуючих покарання обставин та відсутності обставин, що його пом`якшують. Призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і відповідає меті, визначеній у ст. 50 КК.
Відповідно до ст. 412 КПК істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. При цьому судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено з порушеннями, зазначеними в ч. 2 вказаної статті. Таких порушень у кримінальній справі щодо ОСОБА_6 . Суд не встановив.
Як убачається з матеріалів справи, суд апеляційної інстанції розглянув справу за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 з дотриманням вимог статей 404, 419 КПК у межах апеляційних скарг.

Перевіривши правильність встановлення місцевим судом фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції надав вичерпні відповіді на всі доводи, наведені в апеляційних скаргах, та обґрунтовано залишив їх без задоволення, належним чином мотивувавши свій висновок і цього приводу.
Вважати рішення суду апеляційної інстанції таким, що суперечить нормам процесуального права щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, немає підстав. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Таким чином, не вбачаючи підстав для скасування або зміни постановлених у справі судових рішень щодо ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що касаційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 25 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3