АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження, внесеного 20 листопада 2015 року до ЄРДР за №0013949 відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт.Червоний Донець, Харківської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.2 ст.190 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року,

за участю сторін у кримінальному провадженні:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.190 та ч. 4 ст. 385 КК України, за якими призначено їй покарання :

за ч. 2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі строком один рік;

за ч. 4 ст. 385 КК України у виді обмеження волі строком один рік.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком один рік.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України частково складено ОСОБА_5 призначені покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2016 року та вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2016 року, та призначено остаточне покарання у виді трьох років і одного місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 визначено рахувати з 29 грудня 2016 року, зарахувавши у строк відбування покарання період з 30 листопада 2016 року по 28 грудня 2016 року.

Зараховано ОСОБА_5 в строк відбування покарання період з 14 грудня 2016 року до 29 грудня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції станом на момент винесення вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова, тобто 29 грудня 2016 року).

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертизи вартістю 1100 грн. 50 коп.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить зарахувати їй у строк відбуття покарання відповідно до ч. 5 ст.72 КК України строк її попереднього ув`язнення з 30 листопада 2016 року по 23 лютого 2017 року, та з 28 червня 2017 року до набрання вироком суду першої інстанції законної сили.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі дотримано норм кримінального процесуального законодавства при призначенні їй покарання, так як не застосовано положення ч. 5 ст. 72 КК України до усього строку її попереднього ув`язнення.
Іншими учасниками судового провадження вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржено.

Як установив суд, в 2015 році, у невстановлений день та час, у невстановленому місці, обвинувачена ОСОБА_5 зустрілася з невстановленою під час досудового розслідування особою, яка запропонувала їй вчинити кримінальні правопорушення, суть яких полягала у тому, що вона орендуватиме квартири подобово, а в подальшому здаватиме їх на довгий строк, отримуючи за це кошти у шахрайський спосіб.

Погодившись на вказану пропозицію, обвинувачена отримала від невстановленої досудовим розслідуванням особи паспорт громадянина України серії, виданий Камянобрідським РВ ЛМУ ГУМВС України в Луганській області 14 квітня 2012 року на ім`я ОСОБА_7 .

17 листопада 2015 року обвинувачена, будучи особою, яка вчинила 19 жовтня 2015 року злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України (згідно вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова), отже діючи повторно, з метою оренди квартири прибула за адресою: АДРЕСА_2 , де, реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення шахрайських дій, при укладанні з власницею вказаної квартири усної угоду про оренду цієї квартири подобово, надала їй завідомо підроблений документ - паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Камянобрідським РВ ЛМУ ГУМВС України в Луганській області 14 квітня 2012 року на ім`я ОСОБА_7 , після чого розмістила оголошення у всесвітній мережі «Інтернет» про довгострокову здачу зазначеної квартири в оренду.

19 листопада 2015 року, близько 13 години, обвинувачена знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , зустрілася з потерпілою ОСОБА_8 , яка бажала укласти договір оренди квартири на довгий строк, після чого, з метою надання своїм діям офіційності, бажаючи приховати свою особу, навмисно надала потерпілій згаданий підроблений паспорт, при цьому ввела в оману ОСОБА_8 , повідомивши її, що саме вона є власницею квартири. У подальшому, ОСОБА_5 власноруч заповнила бланк договору оренди квартири, вказавши у графі «наймодатель» дані ОСОБА_7 із завідомо підробленого паспорта громадянина України, після чого потерпіла будучи впевненою в добросовісності дій обвинуваченої, передала ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 9000 грн. в рахунок оплати оренди квартири за перший та останній місяці. Отримавши зазначені кошти, обвинувачена передала потерпілій ключі від квартири, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, розпорядившись грошовими коштами на власний розсуд.

Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченої, яка підтримала подану апеляційну скаргу, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів прийшла до такого висновку.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у повторному заволодінні чужим майном шляхом обману, за попередньою змовою групою осіб за ч.2 ст.190 КК України, та у використанні завідомо підробленого документу за ч.4 ст.358 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені представленими в справі доказами в їх сукупності, які не заперечувалися також і обвинуваченою, досліджувались судом за її згодою та згодою інших учасників судового процесу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції, з`ясувавши правильне розуміння ОСОБА_5 та іншими учасниками кримінального провадження змісту фактичних обставин справи за відсутністю сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, в тому числі і обвинуваченої, яка повністю визнала себе винуватою у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, роз`яснив всім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні цього питання колегією суддів не встановлено. Будь-яких заперечень щодо правильності встановлення такого порядку розгляду справи судом першої інстанції не надано і у суді апеляційної інстанції, а тому доведеність винуватості обвинуваченої та юридична оцінка її злочинних дій відповідно до положень ст. 404 КПК Українине є предметом апеляційного розгляду.
Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності винуватості ОСОБА_5 , правову кваліфікацію діянь, вчинених обвинуваченою за ч. 2 ст. 190 та ч.4 ст.358 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.
При призначенні обвинуваченій ОСОБА_5 покарання, судом першої інстанції враховано особу обвинуваченої, яка на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання скарг не отримувала, неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення різних умисних злочинів; відсутність обставин, що обтяжують покарання, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину та обґрунтовано із застосуванням положень ст. 70 КК України призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.
Призначене ОСОБА_5 судом першої інстанції покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, є необхідним і достатнім для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженою, так й іншими особами.

Що стосується доводів обвинуваченої про необхідність зарахування їй у строк відбування покарання терміну її попереднього ув`язнення, то слід зазначити, що відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України, в межах того самого кримінального провадження, за яким до особи було застосовано попереднє ув`язнення, судом зараховується строк попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі та провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
За даним кримінальним провадженням щодо ОСОБА_5 не застосовувався запобіжний захід у виді тримання під вартою (а.с.10), тому відсутні підстави для зарахування обвинуваченій строку попереднього ув`язнення у загальний строк покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, та є підставою для скасування чи зміни вироку, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 425, 426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 залишити без задоволення, вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року щодо ОСОБА_5 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду упродовж трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3