1-кп/755/1339/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000770 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борщів, Тернопільської області, українця, громадянина України, не працюючого, з вищою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 315 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

З Київської місцевої прокуратури № 7 до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000770 відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 315 КК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані вимоги кримінального процесуального закону, обвинувальний акт складено з дотриманням вимог ст. 291 КПК України, крім того, зазначив про відсутність підстав для закриття кримінального провадження чи повернення обвинувального акту.

У підготовчому судовому засіданні захисник заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, яке мотивоване серед іншого тим, що з обвинувального акту в розділах формулювання обвинувачення та фактичних обставинах вбачається, що він повністю дублює зміст підозри від 11 квітня 2018 року, зміст зміни підозри від 09 серпня 2018 року та підозри від 09 серпня 2018 року. З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що після вручення ОСОБА_3 повідомлення про підозру, органом досудового розслідування проводився цілий комплекс слідчих дій щодо з`ясування обставин як на підтвердження, так і на спростування підозри, зокрема, допитувались підозрюваний та свідки сторони обвинувачення. З показів підозрюваного ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_6 вбачається, що в ніч на 11 квітня 2018 року в їх квартирі був проведений обшук, під час якого їм в дорожню сумку (дорожній чемодан) невідомі особи, які можливо були на обшуку, підкинули 15 пакетів з білою кристалічною речовиною. Таким чином, дійсна наявність наркотичних засобів в дорожні сумці (дорожній чемодан) та їх поміщення туди ОСОБА_3 абсолютно виключається, до моменту проведення обшуку, виходячи навіть з підозри, врученої ОСОБА_3 , з якої вбачається невстановлення стороною обвинувачення в підозрі місця, часу, способу, осіб, в яких нібито ОСОБА_3 придбавав наркотичні засоби з метою їх подальшого збуту, а сама підозра по суті ґрунтується лише на факті виявлення під час обшуку 11.04.2018 року в його дорожній сумці наркотичних засобів, це ж саме зазначено й в обвинувальному акті. Зокрема, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_3 , у порушення вимог кримінально-процесуального закону, викладено зміст підозри, у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 315 КК України, що не підтверджує доведеність його винуватості на стадії досудового розслідування. Викладення в обвинувальному акті підозри, а не сформульованого обвинувачення, істотно впливає на конкретність обвинувачення, а отже, шкодить праву на захист обвинуваченого. Отже, формальне тлумачення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України прокурором, свідчить про невідповідність способу викладу в обвинувальному акті формулювання обвинувачення ОСОБА_3 зазначеній нормі права. Таке недотримання вимог кримінально-процесуального закону істотно впливає на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд.

Згідно з чинним кримінальним процесуальним законом, обвинувачений має право знати, у чому він обвинувачується, а обвинувальний акт повинен бути конкретним за своїм змістом.

Обставинами, які відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, є подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, що чітко не викладено в даному обвинувальному акті.

Так, ОСОБА_3 ставиться за провину незаконне зберігання психотропних речовин з метою збуту (ч. 2 ст. 307 КК України) та схиляння певної особи до вживання наркотичних засобів (ч. 1 ст. 315 КК України). Наявність мети збуту є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони цих злочинів. Отже, дії винної особи у незаконному придбанні, зберіганні наркотичних засобів можуть бути кваліфіковані за ст. 307 КК України лише за наявності у неї умислу на їх збут. Проте, в обвинувальному акті не вказано: які саме умисні дії вчиняв ОСОБА_3 , пов`язані з фактичним незаконним отриманням у власність та подальшим перебуванням психотропних речовин у володінні останнього; не встановлено джерело отримання психотропних речовин у власність; не вказано спроби збуту психотропної речовини та способи; не зазначено коли саме, з якого саме моменту, психотропні речовини почали перебувати у володінні ОСОБА_3 ; не зазначено де саме конкретно зберігались психотропні речовини, на момент їх винайдення під час обшуку; не зазначено, в чому саме полягав прямий умисел і мета збуту, як обов`язкові ознаки суб`єктивної сторони цього злочину, адже незаконний збут передбачає відчуження цих засобів або речовин іншій особі, яка може розпоряджатися ними (або їх частиною) як своїм майном; не вказано об`єктивні та суб`єктивні ознаки, які свідчать про те, що відшукувані психотропні речовини зберігались ОСОБА_3 саме з метою збуту; відсутні докази вчинення ОСОБА_3 та інкримінування йому одного з альтернативного діяння, передбаченого ст. 307 КК України, яке має передувати незаконному зберіганню, а саме, незаконне виробництво, виготовлення, придбання психотропних речовин, яке було виключено з підозри від 11 квітня 2018 року, шляхом зміни підозри 09 серпня 2018 року, що має важливе значення, адже без з`ясування таких обставин, не можливо встановити сукупність дій винного, які направлені на незаконне зберігання, з метою збуту. Це пояснюється тим, що незаконне придбання та зберігання з метою збуту психотропної речовини у великих розмірах, у своїй сукупності вказують на існування єдиного (нерозривного) умислу на вчинення кількох альтернативних діянь, які, незважаючи на те, що збут психотропної речовини не був завершений, належить розглядати як єдиний (одиничний) злочин і кваліфікувати за ч. 2 ст. 307 КК України, але ніяк інакше, адже незаконному зберіганню, передує незаконне виробництво, виготовлення, придбання.

Дії винної особи у незаконному придбанні, зберіганні наркотичних засобів можуть бути кваліфіковані за ст. 307 КК України лише за наявності у неї умислу на їх збут, за відсутності таких доказів, правова кваліфікація цього діяння є іншою.

Крім того, захисник зазначив, що предметом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 315 КК України, є схиляння певної особи до вживання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів. Натомість, в обвинувальному акті не вказано: час та період схиляння; не наведено обставини потрапляння ОСОБА_3 до квартири; не наведено обставин, які б свідчили, що дійсно у ОСОБА_3 була можливість надати ОСОБА_7 для вживання наркотичний засіб - кокаїн; не наведено обставин, що кокаїн дійсно був у володінні ОСОБА_3 на той момент; не вказано, що ОСОБА_3 придбав попередньо, де і коли і в кого саме вказаний наркотичний засіб; не вказано обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 збуває наркотичні засоби; не вказано, у чому саме полягав прямий умисел у ОСОБА_3 , адже в обвинувальному акті описано лише спосіб схиляння, який вказаний як злочинний умисел, але такий умисел полягає в іншому, адже винний переслідує іншу мету, зокрема, пошук клієнта з метою збуту наркотичних засобів, тобто яку саме особисту вигоду майнового чи немайнового характеру прагнув отримати обвинувачений у результаті вчинення інкримінованих йому дій, тобто, на що саме був спрямований умисел.

Оскільки в обвинувальному акті не сформульовано конкретно обвинувачення ОСОБА_3 , а викладено лише зміст підозри, то зазначення в обвинувальному акті щодо ОСОБА_3 лише підозри у вчиненні кримінального правопорушення без формулювання обвинувачення, є істотним порушенням наведених вище кримінальних процесуальних норм, яке означає неконкретність пред`явленого особі обвинувачення та є порушенням права на захист.

Зокрема, доданий до обвинувального акту реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 109 КПК України, оскільки, всупереч ч. 3 ст. 283 КПК України, у вказаному реєстрі відсутні: належні реквізити процесуальних рішень щодо внесення відомостей про початок досудового розслідування до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 14.11.2017 року, від 27.07.2018 року, від 30.07.2018 року; належні реквізити процесуальних рішень щодо внесення відомостей про закінчення досудового розслідування до Єдиного реєстру досудових розслідувань; належні реквізити процесуальних рішень щодо виділення матеріалів досудового розслідування в окреме провадження та щодо об`єднання в одне провадження; належні реквізити процесуальних рішень, зокрема, рапорт слідчого від 30.07.2018 року, на який є посилання в обвинувальному акті, в інших відсутні дані щодо конкретної особи, яка видала довідку та характеристику, дані щодо майна, яке оглядається та яке вилучається; належні реквізити рішень, ухвалених щодо заходів забезпечення кримінального провадження, а саме, відсутні номери судових справ, в яких ухвалені відповідні рішення; відсутні номери процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також у більшості випадках час її проведення, наприклад, відсутній час вручення підозри, яка є процесуальною дією, відсутній час допиту двох свідків, відсутній час проведення оперативно-технічних заходів, згідно протоколу; взагалі відсутні дані про клопотання сторони захисту, подані слідчому в порядку, передбаченому ст. 220 КПК України, та процесуальні рішення за наслідками їх розгляду, а також ухвали слідчих суддів, зокрема, постанова від 14.08.2018 року, від 13.07.2018 року, постанова від 06.06.2018 року, ухвали слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 01.06.2018 року у справі № 758/6963/18 та від 19.06.2018 року у справі № 758/7280/18, клопотання в порядку ст. 220 КПК України сторони захисту від 04.06.2018 року, від 11.07.2018 року та від 10.08.2018 року.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання свого захисника та прохав його задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання захисника, зазначив, що сторона захисту пропонує надати докази фактичних обставин, що на даній стадії розгляду, не вирішуються, а прокурор має право відмовитись від обвинувачення, чи його змінити.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, приходить до наступного.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно зі ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 цього Кодексу.

Поряд з цим, вимогами п. 5 ч.2 ст.291 КПК України визначено, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення.

Зокрема, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт наряду з іншими реквізитами обов`язково має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому, під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

У порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 не містить формулювання обвинувачення, а лише викладено фактичні обставини кримінального правопорушення та правова кваліфікація його дій.

Конкретне обвинувачення, фактичні обставини у кримінальному провадженні та визначена правова кваліфікація кримінального правопорушення є важливим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатися від обвинувачення, але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.

Крім того, наведені суперечності та неконкретність формулювання обвинувачення позбавляє суд визначити межі судового розгляду щодо обвинуваченого з огляду на положення ч. 1 ст. 337 КПК України.

Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 348 КПК України, після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого і повинен роз`яснити йому суть обвинувачення, встановити чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

Відповідно до закону, суд не зможе перейти до розгляду справи, якщо прокурор при оголошенні обвинувального акту не зазначить конкретне формулювання обвинувачення.

Крім того, згідно з вимогами ст. 374 КПК України, якщо суд ухвалює вирок, у ньому також зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України, під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 квітня 2008 року також зазначив, що у контексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`яснення «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінські проти Австрії). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Песільє та Сассі проти Франції»).

Отже, обвинувальний акт у кримінальному провадження №0000770 відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 315 КК України, не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, що є підставою для його повернення прокурору, згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України

Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України, до обвинувального акту додається реєстр матеріалів досудового розслідування.

Так, реєстр матеріалів досудового розслідування, як процесуальний документ фіксування кримінального провадження є інформаційним додатком до обвинувального акту, який містить відомості про рух утворення доказової бази обвинувачення, засоби одержання доказової інформації та забезпечення кримінального провадження.

Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити повний опис усіх без виключення дій і прийнятих процесуальних рішень під час досудового розслідування.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Однак, слушним є зауваження сторони захисту, що в порушення ч. 2 ст. 109 КПК України, у реєстрі матеріалів досудового розслідування даного кримінального провадження, який є обов`язковою складовою частиною обвинувального акту, не міститься належних реквізитів у тих процесуальних рішеннях та процесуальних діях, які викладенні вище, тому при усуненні невідповідності обвинувального акту вимогам Кримінального процесуального кодексу України необхідно усунути й ті недоліки, що містяться в реєстрі матеріалів досудового розслідування даного кримінального провадження, та на які вказує сторона захисту.

На думку суду, зазначені обставини суттєво впливають на призначення обвинувального акту до судового розгляду та порушують права ОСОБА_3 на захист і можливість обрати відповідні засоби захисту від пред`явленого йому звинувачення.

З вище перелічених підстав порушення норм КПК України та невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України, він підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст. ст. 29, 109, 291, 314-316, 372, 376, 395 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000770 відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 315 КК України, повернути прокурору Київської місцевої прокуратури № 7, для усунення невідповідності обвинувального акту вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя