УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжя судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_5 , про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 05 квітня 2017 року у кримінальному провадженні № 0000014 від 21.03.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
До Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_5 , про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 05 квітня 2017 року у кримінальному провадженні № 0000014 від 21.03.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, а саме з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотивуючи подане клопотання про скасування арешту майна, заявник вказує, що в застосуванні цього заходу відпала потреба.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 вимоги клопотання підтримала.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти клопотання про скасування арешту з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зазначивши, що на теперішній час в застосуванні цього заходу дійсно відпала потреба.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, враховуючи позицію прокурора щодо не доцільності подальшого арешту зазначеного у клопотання майна, приходить до висновку про задоволення клопотання.
Судовим розглядом встановлено, що ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 05 квітня 2017 року у кримінальному провадженні № 0000014 від 21.03.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з метою забезпечення збереження майна.
У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Під час судового розгляду клопотання про скасування арешту майна встановлено, що власником житлового будинку є ОСОБА_5 .
Надані матеріали кримінального провадження відомостей щодо здійснення кримінального провадження у відношенні ОСОБА_5 не містять.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Крім того, за встановлених обставин вбачається, що втручання органу досудового розслідування у право власності ОСОБА_5 носить не короткостроковий характер, а відтак з урахуванням усталеної практики Європейського суду з прав людини, слід дійти висновку, що відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Прокурор в судовому засіданні зазначив, що підстави для подальшого арешту майна заявника відсутні та відсутня його необхідність, як такого, що має значення для подальшого досудового розслідування.
Слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше застосування заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт вказаного майна заявника, у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання про скасування арешту задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 05 квітня 2017 року у кримінальному провадженні № 0000014 від 21.03.2017 року (справа № 335/4505/17) на житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Промислова, 21.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1