Справа № 357/4313/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.05.2018 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду № 5 в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області кримінальне провадження № 0000022 від 05.04.2018 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стецьки Старокостянтинівського району Хмельницької області, громадянина України, одруженого, із середньою спеціальною освітою, колишній військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , солдат запасу, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 3 КК України, надійшов до Білоцерківського міськрайонного суду 24.04.2018 р.
У підготовчому судовому засіданні сторони надали суду угоду про визнання винуватості, укладену ними 29.05.2018 р., яку просили затвердити.
Згідно вищезазначеного обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчиненому особою, зазначеною в ч. 2 ст. 407 КК України, військовослужбовцем (крім строкової служби) тобто злочині, передбаченому ч. 3 ст. 407 КК України, за наступних обставин.
Так, 02 вересня 2014 року згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (з 30 червня 2017 року військова частина НОМЕР_1 ) (по стройовій частині) № 141 солдата ОСОБА_4 , 14 серпня 2014 року призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації, призначено на посаду навідника-оператора гранатометного взводу 2 механізованого батальйону цієї ж військової частини, що дислокується по АДРЕСА_2 .
23 вересня 2014 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 162 солдату ОСОБА_4 було надано відпустку строком на 10 діб, з якої 3 жовтня 2014 року він мав з`явитися до цієї ж військової частини в АДРЕСА_2 .
20 грудня 2014 року відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) №264 солдата ОСОБА_4 зараховано в розпорядження командира цієї ж військової частини.
Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ч.ч. 1, 3, 9 ст. 1, ч.ч. 1-4, 6, 13 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 9, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою.
Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентують його діяльність, солдат ОСОБА_4 3 жовтня 2014 року, бажаючи тимчасово ухилитись від військової служби, діючи в порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, умисно, без поважних причин, не з`явився вчасно з відпустки на службу до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується по АДРЕСА_2 , та до 19 березня 2018 року ухилявся від обов`язків військової служби та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
19 березня 2018 року солдат ОСОБА_4 з`явився до військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 .
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчиненому особою, зазначеною в ч. 2 ст. 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).
В підготочому судовому засіданні прокурором надано суду укладену ним з обвинуваченим ОСОБА_4 29.05.2018 року угоду про визнання винуватості, згідно якої ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення і зобов`язався беззастережно визнати висунуте йому обвинувачення в судовому засіданні. При цьому сторони узгодили призначення обвинуваченому покарання за ст. 407 ч. 3 КК України у виді 2 років позбавлення волі з звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік та з покладенням на ОСОБА_4 обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.
В судовому засіданні прокурор і обвинувачений підтвердили зазначену угоду і просять її затвердити, та не заперечує проти затвердження угоди і захисник.
Суд, дослідивши обставини укладення сторонами угоди про визнання винуватості, перевіривши її на відповідність вимогам чинного КПК України, дійшов висновку про те, що клопотання сторін про затвердження вказаної угоди підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Укладена сторонами угода про визнання винуватості повністю відповідає вимогам ст.ст. 469, 470 та 472 КПК України.
Зазначена угода містить всі необхідні реквізити, визначені статтею 472 КПК України, зокрема, найменування сторін, формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію із зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність, істотні для даного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, узгоджене сторонами покарання та згоду обвинуваченого на його призначення, а також містить детальне роз`яснення передбачених ст. 473 КПК України наслідків затвердження цієї угоди судом та наслідків невиконання сторонами умов зазначеної угоди. Угоду підписано обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_5 ..
З огляду на викладене укладена сторонами угода про визнання винуватості повністю відповідає вимогам чинного КПК України; дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 407 КК України кваліфіковані правильно; умови угоди не суперечать інтересам суспільства; права, свободи та інтереси сторін або інших осіб не порушуються; сторони дійшли зазначеної угоди добровільно, без будь-якого впливу зі сторони; узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України; обвинувачений має реальну можливість виконати всі взяті на себе за угодою зобов`язання.
За таких обставин укладена прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.
Речові докази у провадженні відсутні.
Процесуальні витрати у провадженні відсутні.
Цивільний позов по справі не заявлявся.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376, 474-475 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 29.05.2018 року прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000022 від 05.04.2018 року.
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання за ч. 3 ст. 407 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він протягом цього строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_4 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди про винуватість є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України: обвинуваченим виключно з підстав призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 ст. 477 КПК України, у тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому угода не може бути укладена.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1 ,