Провадження № 11-кп/4820/74/18
Справа № 676/4138/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.ч. 1, 2 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000669 від 7 квітня 2015 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2018 року,-

В с т а н о в и л а :
Вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2018 року

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степанівка Чемеровецького району Хмельницької області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, пенсіонера, інваліда І групи, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання:
- за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 грн.;
- за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 1700 грн.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 1700 грн.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 10000 гривень відшкодування моральної шкоди.
Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Кам`янець-Подільської міської ради в особі Кам`янець-Подільської міської лікарні № 1 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, залишено без розгляду, у зв`язку із закриттям кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Роз`яснено цивільному позивачеві право пред`явити позов в порядку цивільного судочинства до особи, справу щодо якої закрито.
Речовий доказ: CD-R диск з документацією ПрАТ «Київстар», постановлено зберігати в матеріалах справи.
Процесуальні витрати відсутні.
За вироком суду, ОСОБА_9 27.09.2015 року близько 09 год. 30 хв. на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 під час словесного конфлікту з потерпілою ОСОБА_7 на ґрунті тривалих неприязних відносин, умисно наніс останній декілька ударів металевою палицею в ліве бедро та ліве плече, руками та ногами в тулуб та голову, заподіявши їй легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, перелому кісток носа, посттравматичного середнього отиту, 6-ти синців в області обличчя, та легкі тілесні ушкодження у вигляді 11-ти синців: в області верхньо-внутрішніх квадрантів лівої і правої молочних залоз, тіла лівої лопатки, на задній поверхні верхньої третини та верхньої третини лівого передпліччя, на зовнішній поверхні лівого кульшового суглобу, на передній поверхні середньої і нижньої третин лівого і правого стегна, на передній поверхні лівого і правого колінних суглобів.
Обвинувачений ОСОБА_9 21.04.2017 року близько 11 год. 00 хв. біля хвіртки на території домоволодіння АДРЕСА_2 , в ході словесного конфлікту на ґрунті довготривалих неприязних відносин, умисно наніс потерпілій ОСОБА_7 один удар правою рукою, в якій тримав камінь, що схопив на землі, в грудну клітину справа, спричинивши останній легке тілесне ушкодження у вигляді синця в підреберній області справа по передньо-підпахвовій лінії.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу діянь, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 125 КК України. Вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалений з істотними порушеннями кримінального процесуального закону. Вказує, що суд першої інстанції не дав належної оцінки дослідженим доказам, не встановив істини по справі та прийшов до помилкового висновку про доведеність його вини.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника в підтримку доводів апеляційної скарги, які також в суді просили звільнити обвинуваченого від відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України, в зв`язку з закінченням строків давності притягнення особи до відповідальності, потерпілу, яка заперечувала проти апеляційної скарги обвинуваченого та його звільнення від відповідальності, прокурора, який просив змінити вирок суду, звільнити обвинуваченого від покарання за ч. 2 ст. 125 КК України, в зв`язку з закінченням строків давності відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 слід задовольнити частково, вирок суду змінити, з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 в умисному легкому тілесному ушкодженні та в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за викладених у вироку обставин, грунтуються на зібраних в провадженні та досліджених в судовому засіданні доказах, відповідають фактичним обставинам провадження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 суд вірно кваліфікував за ч.ч. 1, 2 ст. 125 КК України.

Покладені в основу вироку докази повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, вважає, що такі його показання вказують на намагання винного уникнути настання відповідальності.

В суді першої інстанції, в апеляційному суді ОСОБА_9 свою вину у вчиненні вищезазначених протиправних дій не визнав та заперечував свою причетність до спричинення за вказаних обставин вищезазначених тілесних ушкоджень потерпілій. Вказував, що впродовж кількох років в них з потерпілою склались неприязні відносини через майновий спір. Будь-якого стосунку до побиття ОСОБА_7 27 вересня 2015 року та 21 квітня 2017 року він немає, вважає її заяви наміром притягнути його до кримінальної відповідальності та позбавити права на житло.
Колегія суддів критично оцінює такі його показання, як такі, що не знайшли свого підтвердження в суді, суперечать сукупності досліджених в суді об`єктивних доказів, вказують на намір обвинуваченого уникнути настання відповідальності.

Незважаючи на заперечення обвинуваченого, винуватість останнього у вчиненні злочинів повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.
Потерпіла ОСОБА_7 , в суді першої інстанції показала, що 27 вересня 2015 року прийшла на подвір`я будинку по АДРЕСА_1 , щоб нагодувати собак. В той час, коли вона присіла, несподівано із-за листків жесті, які стояли на подвір`ї, вискочив ОСОБА_9 та наніс їй декілька ударів залізним ломом по плечі та бедру. Після цього обвинувачений взяв її за грудну клітину та кинув на сходи підвалу, де продовжив наносити удари кулаками та ногами по голові, тулубу та ногах. В цей час на її крик прибіг сусід ОСОБА_12 , побачивши якого ОСОБА_9 втік з місця події. Про обставини вчиненого щодо неї обвинуваченим злочину потерпіла зразу ж повідомила працівників полоції, що підтверджується даними протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27 вересня 2015 року (т. 2, а.м.к.п. 43).
Свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції підтвердив факт, що 27 вересня 2015 року близько 09-10 год. порався в майстерні за місцем свого проживання та бачив сусідку ОСОБА_7 , яка прийшла нагодувати собак. Через певний час почув сильний жіночий крик на сусідському подвір`ї і з території свого подвір`я бачив, як ОСОБА_9 наніс два удари палкою чи ломом ОСОБА_7 , яка в цей час присіла біля хвіртки, накидаючи їжу собакам.
Підстав сумніватись в показаннях свідка ОСОБА_12 в колегії суддів немає, зважаючи, що вони є послідовними, в деталях співпадають між собою, узгоджуються з даними дослідженого судом першої інстанції протоколу проведення слідчого експерименту з таблицею ілюстрацій від 29 жовтня 2015 року (т. 2, а.м.к.п. 46-50), відповідно до якого ОСОБА_12 розповів та відтворив в деталях, коли та за яких саме обставин потерпілій ОСОБА_7 було нанесено тілесні ушкодження обвинуваченим ОСОБА_13 за допомогою продовгуватого предмета, підтвердивши таким чином механізм спричинення тілесних ушкоджень та їх локалізацію.
Свідок ОСОБА_14 в суді першої інстанції підтверджував факт звернення до нього, як лікаря-травматолога, 28 вересня 2015 року потерпілої ОСОБА_7 зі скаргами, яка пояснювала, що напередодні її побив чоловік. Внаслідок проведеного медичного огляду та певних досліджень в потерпілої були виявлені та зафіксовані в відповідних медичних документах тілесні ушкодження.
Відповідно до даних висновку судово-медичної експертизи № 746 від 26 жовтня 2015 року (т. 2, а.м.к.п. 44-45) у ОСОБА_7 станом на 30 вересня 2015 року виявлено легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, перелому кісток носа, посттравматичного середнього отиту, 6-ти синців в області обличчя, а також легкі тілесні ушкодження у вигляді 11 синців в області верхньо-внутрішніх квадрантів лівої і правої молочних залоз, тіла лівої лопатки, на задній поверхні верхньої третини та верхньої третини лівого передпліччя, на зовнішній і внутрішніх поверхнях середньої третини лівого передпліччя, на зовнішній поверхні лівого кульшового суглобу, на передній поверхні середньої і нижньої третин лівого і правого стегна, на передній поверхні лівого і правого колінних суглобів, що могли утворитись внаслідок ударів тупими твердими предметами близько 2-3 днів назад від моменту проведення судово-медичної експертизи.
Відповідно до даних висновку додаткової судово-медичної експертизи № 836 від 30 жовтня 2015 року (т. 2, а.м.к.п. 57-58) показано утворення синця в області лівого кульшового суглобу та синця в області лівої лопатки, решта фототаблиць вказує на утворення інших тілесних ушкоджень в області голови, верхніх та нижніх кінцівок, тобто вказано, що вказані тілесні ушкодження утворилися за умов, на які вказує потерпіла.
Експерт ОСОБА_15 в суді першої інстанції повністю підтвердив та пояснив висновок експертизи, стверджував, що тілесні ушкодження у ОСОБА_7 були заподіяні по механізму «удар» одномоментної дії, заперечивши при цьому механізм «падіння», оскільки будь-яких тілесних ушкоджень характерних та обов`язкових при падінні виявлено не було, що свідчить про те, що вказані тілесні ушкодження утворилися за умов, на які вказувала потерпіла під час проведення слідчих експериментів від 29 жовтня 2015 року та 14 грудня 2015 року (т. 2, а.м.к.п. 51-56, 66-73), відповідно до яких ОСОБА_7 розповіла та відтворила в деталях, коли та за яких саме обставин їй було нанесено тілесні ушкодження обвинуваченим ОСОБА_13 , що підтверджує механізм спричинення тілесних ушкоджень та їх локалізацію.
Даними протоколу огляду CD-R диску (т. 2, а.м.к.п. 62-64), досліджених судом першої інстанції, спростовано доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що він не знаходився у секторі вчинення кримінального правопорушення в момент його вчинення, а був в с. Чорна Чемеровецького району Хмельницької області.
Суд першої інстанції в повній мірі дослідив зібрані та досліджені докази, та дійшов обґрунтованого висновку, що твердження обвинуваченого ОСОБА_9 про його непричетність до заподіяння потерпілій ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, що мало місце 27 вересня 2015 року, спростовуються послідовними поясненнями потерпілої ОСОБА_7 , яка чітко вказала про те, що саме ОСОБА_9 наніс їй декілька ударів залізним ломом по плечі та бедру, після чого взяв її за грудну клітину та кинув на сходи підвалу, де продовжив наносити удари кулаками та ногами по голові, тулубу та ногах. Незважаючи на тривалі неприязні відносини між обвинуваченим і потерпілою, в колегії суддів немає підстав сумніватись в показаннях потерпілої, зважаючи на їх чіткість, послідовність та узгодженість з іншими об`єктивними доказами в провадженні: даними протоколу про вчинення кримінального правопорушення від 27 вересня 2015 року; даними протоколів слідчих експериментів за її участю від 29 жовтня 2015 року та 14 грудня 2015 року; даними первинної та додаткової судово-медичної експертизи № 746 від 26 жовтня 2015 року, № 836 від 30 жовтня 2015 року, якими підтверджено саме такий механізм заподіяння вказаних ушкоджень та їх локалізацію, на які вказує потерпіла, а також такі її показання узгоджуються з показаннями свідка-очевидця ОСОБА_12 .
Підстав сумніватись в показаннях свідка ОСОБА_12 в колегії суддів немає, тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що свідок його оговорив, не можуть бути прийняті до уваги. Показання свідка ОСОБА_12 є правдивими та послідовними, оскільки повністю узгоджуються з даними протоколу слідчого експерименту, проведеного за його участю, від 29 жовтня 2015 року, в якому відображено аналогічний механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілій обвинуваченим, узгоджуються з даними судово-медичної експертизи, якими підтверджено такий механізм спричинення потерпілій тілесних ушкоджень.
По епізоду обвинувачення від 21 квітня 2017 року вина обвинуваченого підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка підтверджувала, що 21 квітня 2017 року зранку прийшла на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , щоб нагодувати собак. Присівши біля хвіртки, побачила за кілька кроків від себе ОСОБА_9 з каменем в правій руці. Одразу піднялась, щоб втекти, однак ОСОБА_9 каменем, який тримав в правій руці, вдарив її один раз в праву нижню частину тулуба. Потерпіла вказувала, що від удару та внаслідок болю голосно скрикнула та впала на землю, а ОСОБА_9 в цей час пішов до будинку. В подальшому викликала швидку допомогу та поліцію, що узгоджується з даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21 квітня 2017 року (т. 3, а.м.к.п. 8), а також з даними протоколу проведення слідчого експерименту від 16 травня 2017 року (т. 3, а.м.к.п. 17-19), під час якого потерпіла ОСОБА_7 на місці події розповіла та відтворила в деталях, коли та за яких саме обставин обвинувачений ОСОБА_9 , тримаючи в правій руці шматок каменю, наніс один удар потерпілій в область ребер справа, від якого вона впала на землю.
Утворення тілесного ушкодження в потерпілої ОСОБА_7 у вигляді синця в підреберній області справа по передньо-підпахвовій лінії, за обставин та механізму, про які вона пояснювала під час проведення дослідженого судом протоколу слідчого експерименту за її участю узгоджується з даними висновку додаткової судово-медичної експертизи № 303 від 19 травня 2017 року (т. 3, а.м.к.п. 21-22).
Згідно даних карти виїзду екстреної медичної допомоги № 8844 від 21 квітня 2017 року (т. 3, а.м.к.п. 38) 21 квітня 2017 року о 11 год. 20 хв. було здійснено виїзд за адресою АДРЕСА_1 , де було надано медичну допомогу ОСОБА_7 , яка скаржилась на біль в ділянці печінки, загальну слабкість.
Відповідно до даних висновку судово-медичної експертизи № 231 від 25 квітня 2017 року (т. 3, а.м.к.п. 15) в потерпілої ОСОБА_7 виявлено легке тілесне ушкодження у вигляді синця в підреберній області справа по передньо-підпахвовій лінії, яке могло утворитись внаслідок одноразової дії тупого твердого предмета по механізму «удар» близько 2-3 діб назад від моменту проведення судово-медичної експертизи.
Факт нанесення потерпілій того дня невідомим свідку предметом в тулуб з правої сторони підтверджував в суді першої інстанції свідок ОСОБА_12 . Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що потерпіла і свідок ОСОБА_12 його обмовили, позаяк такі його твердження суперечать сукупності досліджених доказів.
Показання свідка ОСОБА_12 , як вірно зазначив суд першої інстанції, є правдивими, оскільки повністю узгоджуються з даними дослідженого судом протоколу проведення слідчого експерименту з таблицею ілюстрацій від 12 липня 2017 року (т. 3, а.м.к.п. 27-30), відповідно до якого ОСОБА_12 розповів та відтворив в деталях, коли та за яких саме обставин обвинувачений ОСОБА_9 , тримаючи в правій руці камінь, вдарив ним потерпілу ОСОБА_7 в ребро справа, що повністю узгоджується з механізмом спричинення тілесного ушкодження та його локалізацію відповідно до даних судово-медичних експертиз.
Відповідно до даних додаткової судово-медичної експертизи № 493 від 13 липня 2017 року (т. 3, а.м.к.п. 32), утворення тілесного ушкодження у потерпілої ОСОБА_7 у вигляді синця в підреберній області справа по передньо-підпахвовій лінії за обставин та механізмом, які повідомляв свідок ОСОБА_12 під час слідчого експерименту, не виключається.
Свідок ОСОБА_16 в суді першої інстанції пояснював, що 21 квітня 2017 року близько 11 год. проходив повз будинок АДРЕСА_2 та чув крик жінки на подвір`ї, яка просила викликати поліцію. Коли ОСОБА_7 вибігла з подвір`я на вулицю, попросила його викликати поліцію, однак він не мав при собі мобільного телефону.
Свідок ОСОБА_14 в суді першої інстанції підтверджував факт звернення до нього, як лікаря-травматолога, 21 квітня 2017 року ОСОБА_7 зі скаргами на біль в області черевної порожнини, яка вказувала про побиття чоловіком.
Суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про його непричетність до заподіяння потерпілій ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень 21 квітня 2017 року, позаяк такі його твердження спростовувались послідовними показаннями потерпілої ОСОБА_7 про обставини спричинення їй ушкоджень обвинуваченим. Її показання є чіткими, послідовними, узгоджуються з даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21 квітня 2017 року, даними протоколу слідчого експерименту за її участю від 16 травня 2017 року, даними висновку судово-медичної експертизи № 231 від 25 квітня 2017 року в підтвердження саме такого механізму заподіяння вказаних ушкоджень та їх локалізацію, на які вказує потерпіла, а також з послідовними показаннями свідка-очевидця спричинення потерпілій тілесних ушкоджень ОСОБА_12 .
Підстав сумніватись в показаннях свідка в колегії суддів немає, позаяк такі його показання є правдивими та послідовними, повністю узгоджуються з іншими об`єктивними доказами в провадженні: даними протоколу слідчого експерименту, проведеного за його участю, в якому відображено аналогічний механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілій обвинуваченим, а також з даними додаткової судово-медичної експертизи № 493 від 13 липня 2017 року, якою не виключається заподіяння вказаних тілесних ушкоджень саме за таким механізмом, як вказує ОСОБА_12 .
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що свідок ОСОБА_12 міг його обмовити внаслідок неприязних відносин з обвинуваченим через судові земельні спори між ними. При цьому колегія суддів враховує, що, як видно з даних запису фіксування судового засідання з використанням технічних засобів, свідок категорично заперечував факт неприязних відносин між ними, а також вказував, що судовий земельний спір був між свідком та потерпілою. Доводи апелянта, що свідок не міг бачити обставин, які б відбувались на подвір`ї, через поганий зір та через наявну огорожу, не можуть бути враховані, позаяк суперечать доказам в провадженні. Як видно з показань всіх учасників події, між їх будинковолодіннями встановлено огорожу з металевої сітки, в зв`язку з чим сусідське будинковолодіння для ОСОБА_12 не обмежене в оглядовості, що підтверджується даними протоколів слідчих експериментів з його участю. Ті обставини, що свідок має певне погіршення зору, чого він не заперечував під час судового розгляду, не перешкоджало йому спостерігати ситуацію на сусідньому будинковолодінні, що теж узгоджується з даними слідчих експериментів, проведених за його участю.
Всім зібраним та дослідженим доказам суд дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів, а доводи апеляційної скарги цих висновків суду першої інстанції не спростовують. З врахуванням викладеного колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження, суперечать дослідженим доказам, та що в його діях немає складу кримінальних правопорушень, у вчиненні яких його визнано винним.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 65 КК України, належним чином умотивував своє рішення з посиланням на встановлені обставини і дані, які характеризують обвинуваченого.

Покарання обвинуваченому призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_9 суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 65 КК України, належним чином умотивував своє рішення з посиланням на встановлені обставини і дані, які характеризують обвинуваченого.

Обираючи покарання ОСОБА_9 суд врахував, що той вчинив злочини невеликої тяжкості, до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. Враховано, що ОСОБА_9 є пенсіонером, інвалідом І групи, потребує постійного лікування та догляду. За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_9 слід призначити покарання у виді штрафу в межах санкцій ч.ч. 1, 2 ст. 125 КК України, оскільки таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, враховуючи відсутність щирого каяття обвинуваченого у вчиненому впродовж тривалого часу досудового розслідування та судових розглядів, відсутності намірів відшкодування спричиненої ним шкоди.

Разом з тим, вирок суду щодо ОСОБА_9 ,який не визнає своєї вини, підлягає зміні. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_9 слід звільнити від покарання, призначеного судом за ч. 2 ст. 125 КК України (позаяк з дня вчинення ним цього злочину 27 вересня 2015 року і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки), в зв`язку з чим з вироку суду також підлягає виключенню посилання про визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.
Підстав для відмови в задоволенні цивільного позову потерпілої колегія суддів не вбачає, відтак такі доводи апеляційної скарги задоволенню не підлягають. Задовольняючи частково цивільний позов потерпілої та стягуючи на її користь 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції в повній мірі врахував, що внаслідок злочинів, вчинених обвинуваченим, потерпілій спричинено тілесні ушкодження, суд врахував характер та глибину душевних страждань позивачки від спричинених їй тілесних ушкоджень, внаслідок чого відбулось порушення нормального ритму життя, моральні страждання через травмування, фізичний біль, втрату здоров`я від дій ОСОБА_9 , який принизив її людську гідність, врахував вимушеність змін в житті потерпілої. Розмір моральної шкоди визначений судом з повним врахуванням характеру вчинених кримінальних правопорушень, виду та ступеню вини обвинуваченого, його матеріального становища, з повним дотриманням засад розумності, виваженості, справедливості. Підстави для відмови в задоволенні цивільного позову чи зменшення розміру стягнутої шкоди в даному провадженні не встановлені.
Керуючись ст.ст. 49, 74, 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2018 року щодо ОСОБА_9 змінити.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_9 від призначеного за ч. 2 ст. 125 КК України покарання, виключивши з вироку суду посилання про визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання в виді штрафу, в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

В решті вирок суду залишити без зміни.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді