АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 02 серпня 2018 року апеляційні скарги прокурора, який здійснює нагляд за додержанням законів при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , та захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 липня 2018 року, щодо

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Засулля Полтавської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої в АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

за участі: прокурора захисника підозрюваної ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено в задоволені клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах шостого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справах Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , про застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та застосовано до останньої запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком до 04 вересня 2018 року, заборонивши їй залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступної доби.

Приймаючи рішення, слідчий суддя не встановив підстав щодо необхідності задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_7 , оскільки обставин необхідності тримання особи під вартою в даному конкретному випадку немає, а тому до підозрюваної слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваною, покладених на неї процесуальних обов`язків, визначених частиною 5 ст. 194 КПК України та який в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, в тому числі і тих, які прокурор вважає пріоритетними.

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор та захисник, кожен окремо, подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 липня 2018 року.

Прокурор просить ухвалити рішення про обрання щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з правом внесення застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваною обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження і постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід підозрюваній ОСОБА_7 з домашнього арешту на особисте зобов`язання, та визнати затримання ОСОБА_7 незаконним.

Прокурор вважає, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою та невмотивованою, через невідповідність висновків слідчого судді, викладених в ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження, а також через істотне порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу.
Також прокурор зазначає, що під час досудового розслідування встановлено наявність, передбачених ст. 177 КПК України ризиків, що дають підстави вважати, що підозрювана може переховуватися від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливатиме на свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином.

На переконання сторони обвинувачення, тримання ОСОБА_7 під вартою є єдиним гарантованим та можливим способом унеможливити продовження нею вчиняти дії, передбачені ст. 177 КПК України.

Захисник, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, в своїй апеляційній скарзі вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою та невмотивованою, а висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Щодо строку апеляційного оскарження захисник зазначає, що повний текст ухвали Печерського районного суду міста Києва було отримано лише 17 липня 2018 року.

Вказує, що судом першої інстанції встановлено, що вина ОСОБА_7 повністю доводиться зібраними доказами, у тому числі показаннями свідків, матеріалами виконання оперативними підрозділами доручень слідчого та прокурора, іншими матеріалами, проте матеріали виконання оперативними підрозділами доручень слідчого та прокурора не відкриті стороні захисту, а тому, як вважає захисник, не можуть оцінюватися слідчим суддею при обранні запобіжного заходу.

Крім того, також зазначає, що судом не було перевірено доводів сторони обвинувачення стосовно обґрунтування ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду, і вказаний ризик зовсім не підтверджується.

Разом з тим, на думку захисника судом не було проаналізовано та досліджено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, щодо перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином.

Також, на думку сторони захисту, слідчим не доведено жодного ризику, передбачених ст. 177 КПК України, та немає жодних підстав стверджувати, що ОСОБА_7 буде переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Посилається захисник і на те, що ОСОБА_9 не була заарештована безпосередньо після вчинення злочину, і відсутня обов`язкова умова «щойно скоїла злочин», у зв`язку з чим, на думку захисника, її затримання було незаконним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, та заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, доводи захисника та підозрюваної, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора і просили задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційних скарг та заперечення захисника на апеляційну скаргу прокурора, колегія суддів вважає, за можливе поновити захиснику строк на апеляційне оскарження, та приходить до переконання, що апеляційні скарги прокурора та захисника не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Генеральною прокуратурою України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 30 вересня 2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0003113, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 368 КК України.
05 липня 2018 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у одержанні службовою особою, що займає відповідальне становище, неправомірної вигоди у великому розмірі для себе та третіх осіб за не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
06 липня 2018 року старший слідчий в особливо важливих справах шостого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справах Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , за погодженням прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюстроком на 60 днів.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 травня 2018 року у задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено та застосовано відносно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком до 04 вересня 2018 року, заборонивши їй залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступної доби.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно зі ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі і ті, які зазначені в ч. 1 ст. 178 КПК України.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні старшого слідчого підстави для застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому була допитана підозрювана, вислухана думка прокурорів та захисників, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання застосування запобіжного заходу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав застосування саме такого запобіжного заходу, передбаченого статтею 183 КПК України.

Разом з тим, як правильно зазначив в ухвалі слідчий суддя, з чим погоджується і колегія суддів, не встановлено підстав щодо необхідності задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_7 , оскільки обставин необхідності тримання особи під вартою в даному конкретному випадку немає, а тому до підозрюваної слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваною, покладених на неї процесуальних обов`язків, визначених частиною 5 ст. 194 КПК України та який в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, в тому числі і тих, які прокурор вважає пріоритетними.

Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про те, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України та для забезпечення виконання підозрюваною ОСОБА_7 покладених на неї процесуальних обов`язків.

Крім того, відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Штегмюллер проти Австрії» вказав, що застосування до особи обмеження волі можливо лише за наявності ризику неявки підозрюваного (обвинуваченого) на судовий розгляд, або інших ризиків, які мають бути реальними та обґрунтованими, тобто не бути загальними та абстрактними.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, органами досудового розслідування доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які оцінені слідчим суддею в межах КПК України наданих на даній стадії кримінального провадження, що дає законні підстави для обмеження свободи ОСОБА_7 , а тому доводи сторони захисту з цього приводу є безпідставними.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваної запобіжного заходу.

Так, оцінюючи доводи та обставини, на які посилається орган досудового розслідування у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Виклад обставин, що дають підстави підозрювати останню у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують.

Також слід зазначити, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно прийняти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року).

З огляду на викладені обставини колегія суддів вважає, що слідчий суддя, всупереч ствердженням захисника, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки остання підозрюється в одержанні службовою особою, що займає відповідальне становище, неправомірної вигоди у великому розмірі для себе та третіх осіб за не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, а тому враховуючи всі обставини у їх сукупності, підстав для відмови в застосуванні, або ж для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж домашній арешт в певний період доби, не встановлено.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції встановлено, що вина ОСОБА_7 повністю доводиться зібраними доказами, у тому числі показаннями свідків, матеріалами виконання оперативними підрозділами доручень слідчого та прокурора, іншими матеріалами, проте, матеріали виконання оперативними підрозділами доручень слідчого та прокурора не відкриті стороні захисту, а тому, як вважає захисник, не можуть оцінюватися слідчим суддею при обранні запобіжного заходу, то вони є непереконливими, оскільки слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні органу досудового розслідування дані, у слідчого судді були всі підстави для висновку про можливу причетність ОСОБА_7 до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

З приводу доводів апеляційної скарги прокурора про те, що тримання ОСОБА_7 під вартою є єдиним гарантованим та можливим способом унеможливити продовження нею вчиняти дії, передбачені ст. 177 КПК України, то вони є непереконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дослідив всі обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного обґрунтованого та вмотивованого рішення відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Щодо посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_7 не була заарештована безпосередньо після вчинення злочину, і відсутня обов`язкова умова «щойно скоїла злочин», у зв`язку з чим, на думку захисника, її затримання було незаконним, то вони є непереконливими, оскільки, як вбачається із пред`явленої ОСОБА_7 підозри, згідно усної домовленості між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , остання, погрожуючи службовим особам підприємств, які здійснюють державну реєстрацію проведенням перевірок із вжиттям відповідним департаментом заходів реагування, мала схилити до передачі їй, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок, щомісяця неправомірної вигоди, що свідчить про триваючий характер ймовірно вчиненого злочину, що в свою чергу дає підстави уповноваженій службовій особі без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі, що і мало в місце в даному випадку.

За таких обставин, необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження немає, а тому апеляційні скарги прокурора та захисника слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді, якою застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби - без змін, оскільки, як вважає колегія суддів, такий запобіжний захід в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких прокурор та захисник просять скасувати ухвалу судді не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, у справі не виявлено.

Суд обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178, 181, 194 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , характеризуючих даних про її особу, застосував запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 181, 194, 376 404, 405, 418, 422 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Поновити адвокату ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 липня 2018 року, якоювідмовлено в задоволені клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах шостого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справах Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , про застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та застосовано до останньої запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком до 04 вересня 2018 року, заборонивши їй залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступної доби, - залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора, який здійснює нагляд за додержанням законів при проведенні досудового розслідування у даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 , та захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/3768/2018 Категорія: ст. 181 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_11 Доповідач: ОСОБА_1