Справа № 520/6182/18
Провадження № 1-кс/520/2699/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2018 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в місті Одесі клопотання слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001705 від 14.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого суді надійшло клопотання слідчого, погодженого прокурором про арешт майна.

Як вбачається з клопотання, СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області 14.05.2018 внесено відомості, передбачені ч. 5 ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0001705 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за фактом шахрайського заволодіння грошовими коштами у сумі 57000 доларів США, належними ОСОБА_5 .

Крім того, 14.05.2018 СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області внесено відомості, передбачені ч. 5 ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0001706 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, за фактом шахрайського заволодіння грошовими коштами у сумі 41000 доларів, США належними ОСОБА_6

15.05.2018 на підставі ч. 1 ст. 217 КПК України вказані матеріали досудових розслідувань об`єднанні в одне кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0001705.

Під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що 11.06.2014 між ОСОБА_7 з однієї сторони та ОСОБА_5 з іншої укладено нотаріально посвідчений попередній договір, відповідно до якого ОСОБА_7 зобов`язується продати, а ОСОБА_5 зобов`язуються купити квартиру на 2-ому поверсі будівлі АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 на праві приватної власності.

Крім того, відповідно до вказаного договору ОСОБА_7 отримав повністю при підписанні цього договору від ОСОБА_5 в рахунок майбутнього продажу квартири грошову у суму у розмірі 662980,60 гривень, що в еквіваленті складає 57000 доларів США.

Відповідно до вказаного договору ОСОБА_7 зобов`язується з моменту оплати до 11.09.2014 підготувати документи щодо оформлення реєстрації права власності на квартиру на ОСОБА_5 , в тому числі отримати та надати правовстановлюючий документ на нерухомість, зареєструвати право власності, отримати довідки про відсутність заборгованості за комунальні послуги та інше.

Сторонам договору також роз`яснено вимоги статей КК України, що передбачають кримінальну відповідальність за шахрайство, підробку і використання підроблених документів.

Сторони договору також попереджені про те, що сторона, яка необґрунтовано ухиляється від виконання умов цього договору, повинна відшкодувати другій стороні збитки, штрафні санкції, а саме в разі якщо ОСОБА_7 відмовиться оформити право власності на вказане майно, то грошова сума, яка отримана ним повертається, а також він повертає грошові кошти у розмірі, що відповідатиме збиткам ОСОБА_5 , які він понесе за час дії цього договору, але не пізніше 11.09.2014.

Також у ході досудового розслідування у якості потерпілого допитано ОСОБА_5 , який пояснив, що у вказаний у договорі строк, а саме 11.09.2014 ОСОБА_7 взяті на себе зобов`язання за договором не виконано, документи, передбачені договором не надано, буді-які дії щодо оформлення права власності на квартиру за ОСОБА_5 не вчинено.

Крім того, ОСОБА_7 до потерпілого з приводу розірвання попереднього договору не звертався, грошові кошти у сумі 57000 доларів США не повертав.

Потерпілий також пояснив, що на початку 2015 року ОСОБА_7 надав лише технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 від 21.11.2014, виготовлений ТОВ «Нове бюро технічної інвентаризації», розпорядження Київської районної адміністрації від 19.11.2014 № 641 «Про затвердження висновку щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 », висновок КП «БТІ ОМР» від 30.10.2014 № 448497.67 щодо технічної можливості поділу вказаного об`єкту нерухомого майна.

З огляду на тривале невиконання ОСОБА_7 своїх обов`язків щодо продажу квартири ОСОБА_8 , який діяв в інтересах свого сина ОСОБА_5 на підставі довіреності, останнім з ОСОБА_7 03.01.2017 укладено нотаріально посвідчений попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до умов вказаного договору сторони зобов`язані укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна у строк до 01.07.2017.

Крім того відповідно до договору Продавець, тобто ОСОБА_7 , доводить до відома Покупця, що майно яке є предметом цього договору, є його особистою власністю.

У строк, встановлений попереднім договором від 03.01.2017, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 укладено не було.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.05.2018 № 1.09.2015 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 за ОСОБА_7 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Після реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна ОСОБА_7 знову ж таки не вживає ніяких заходів, спрямованих на укладення договору купівлі-продажу квартири з ОСОБА_5 та виконання умов попереднього договору від 11.06.2014, незважаючи на повну оплату вартості квартири ОСОБА_5 .

У подальшому, а саме 18.12.2015 на підставі договір у купівлі-продажу вказану квартиру ОСОБА_7 відчужено ОСОБА_9

29.02.2016 право власності на квартиру знову реєструється за ОСОБА_7

01.03.2016 на підставі договору купівлі-продажу квартиру продано ОСОБА_10 , який в 12.12.2017 укладає договір купівлі-продажу з ОСОБА_11 , яка на теперішній час є власницею квартири АДРЕСА_2 .

Вищевикладене свідчить, що ОСОБА_7 , незважаючи на укладення попереднього договору з ОСОБА_5 , яким передано грошові кошти у сумі 57000 доларів США в рахунок оплати майбутньої покупки квартири, взяті на себе зобов`язання за договором, попередження про кримінальну відповідальність так і не укладено договір купівлі-продажу квартири.

Крім того, ОСОБА_7 укладаючи 03.01.2017 попередній договір купівлі-продажу квартири достовірно усвідомлював, що власником квартири він на час укладення договору з ОСОБА_5 не являється, оскільки у 2015 році вказану квартиру він продав ОСОБА_9 , що вказує на шахрайське заволодіння ОСОБА_7 грошовими коштами у сумі 57000 доларів США, належними ОСОБА_5 .

Так, щодо об`єкту нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 , існує сукупність достатніх підстав вважати, що він є доказом злочину, тобто містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також існують достатні підстави вважати, що вказаний об`єкт нерухомості може бути відчужений власниками чи перетворений, тому існує необхідність у його збереженні, з метою забезпечення в подальшому відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Так, в ході досудового розслідування процесуальним керівником до Київського районного суду м. Одеси було ініційовано клопотання про накладення арешту на майно у вигляді квартири АДРЕСА_4 , яке ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 від 21.05.2018 було задоволено.

23.05.2018 вказана ухвала для організації виконання була направлена до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, однак з листа останніх вбачається, що виконати вказану ухвалу останні не мають можливості, оскільки ними на підставі ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 17 «Порядку державної реєстрації прав нерухомого майна та їх обтяжень» було прийнято рішення про зупинення державної реєстрації обтяжень у вигляді арешту стосовно вищевказаного об`єкту нерухомого майна, у зв`язку з тим, що власником вказаного об`єкту нерухомості було подано заяву про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного майна, яка останньою кожен десятий день поновлюються, тим самим перешкоджає здійснити відповідну реєстрацію обтяження у вигляді арешту на майно.

У зв`язку з вищевикладеним, в ході досудового розслідування виникла необхідність у зверненні до суду з клопотанням про винесення ухвали суду щодо заборони вчинення будь-якими особами нотаріальних та реєстраційних дій відносно об`єкту нерухомого майна у вигляді квартири АДРЕСА_2 за реєстраційним номером майна 01 із забороною його використання будь-якими особами, оскільки вказана заборона може бути скасована лише за рішенням суду, що у свою чергу забезпечить його збереження та унеможливить факт його подальшої реалізації третім особам. Вказане клопотання слідчий просить розглядати без виклику власника майна.

В судовому засіданні прокурор клопотання про накладення арешту майна підтримала у повному обсязі та просила слідчого суддю клопотання задовольнити та застосувати захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку прокурора, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до п. 1, 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, псування, передачі майна.

Наявними матеріалами клопотання, а саме протоколом допиту потерпілого від 14.05.2018 року, попередніми договорами від 03.01.2017 року та 11.06.2014 року, а також відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна доводиться наявність обґрунтованої підозри щодо можливого вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи слідчого в частині того, що майно, з клопотанням про накладення арешту на яке звертається слідчий, відповідає ознакам ч. 1 ст. 98 КПК України, а саме є предметом можливого вчинення кримінального правопорушення, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні його збереження, в цілях запобігання відчуження такого майна іншим особам.

Крім того, слідчий суддя враховує, що в рамках даного кримінального провадження може бути пред`явлений цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок можливого вчинення кримінального правопорушення, що в свою чергу свідчить про те, що на даний час існує необхідність в забезпеченні подальшого можливого відшкодування шкоди, завданої внаслідок можливого вчинення кримінального правопорушення.

Викладене в сукупності свідчить про можливість виконання завдання, для виконання якого слідчий звертається з клопотанням про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Слідчий суддя також вважає за необхідне застосувати заборону користування зазначеним у клопотанні майном, оскільки, як вбачається з клопотання сторони обвинувачення, виконати ухвалу слідчого судді від 21.05.2018 року не вдалося у зв`язку з тим, що власником вказаного у клопотанні об`єкту нерухомості було подано заяву про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного майна, яка такою особою кожен десятий день поновлюється, тим самим перешкоджає здійснити відповідну реєстрацію обтяження у вигляді арешту на майно.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що в цілях запобігання можливості відчуження зазначеного у клопотанні майна, оскільки таке майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, що свідчить про наявність необхідності в забезпеченні його збереження, враховуючи можливу необхідність в подальшому в забезпеченні відшкодування шкоди, завданої внаслідок можливого вчинення кримінального правопорушення, беручи до уваги наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, в цілях забезпечення повноти, всебічності та неупередженості досудового розслідування, клопотання слідчого підлягає задоволенню. Вказане клопотання, в цілях забезпечення арешту майна, слід розглянути без виклику особи, яка є власником квартири за адресою: АДРЕСА_5 .

Керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001705 від 14.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_2 за реєстраційним номером майна 01, із забороною вчинення будь-якими особами нотаріальних та реєстраційних дій щодо вказаного об`єкту нерухомого майна, а також із забороною його використання будь-якими особами.

Виконання ухвали покласти на слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до апеляційного суду Одеської області.

Слідчий суддя ОСОБА_1