Провадження № 1-кп/537/13/2018
Справа № 537/5877/16-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2018 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 , прокурора ОСОБА_2 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , при секретарі ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці кримінальне провадження № 0001894 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кременчука, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 статті 185, частиною 3 статті 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 статті 185, частиною 3 статті 186 КК України.

20 січня 2017 року ухвалою слідчого судді Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області відносно ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до частини 3 статті 331 Кримінально-процесуального кодексу України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

В судовому засіданні прокурор Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_2 вважала за необхідне продовжити відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді строку тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_3 , а також його захисник ОСОБА_4 , в судовому засіданні вважали, що ризики, на які прокурор посилається як на підставу продовження запобіжного засобу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою, є безпідставними, та вважали за необхідне обрати відносно останнього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, приходить до наступних висновків.

Як в вбачається зі статті 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з частиною 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Вирішуючи заявлене прокурором клопотання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить із вимог статті 29 Конституції України, якими передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

У пункті 1 статті 1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України «Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.

Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року встановлено, що відсутність чітко сформульованих положень, які б визначали чи можливо належним чином продовжити застосування на стадії досудового слідства запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного на визначений період на стадії досудового слідства, не відповідає критерію «передбачуваності закону» для цілей пункту 1 статті 5 Конвенції (п.74)

За викладених обставин, приймаючи до уваги думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, враховуючи матеріали кримінального провадження, оскільки строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 24 липня 2018 року, приймаючи до уваги те, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що обраний обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити терміном на два місяці.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 331 Кримінально-процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Продовжити обвинуваченому, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кременчука, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , строк тримання під вартою до двох місяців, тобто до 20 вересня 2018 року включно.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1