Справа №473/1616/18 06.09.2018

У Х В А Л А
06 вересня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 травня 2018 року, якою ОСОБА_5 відмовлено у задоволенні клопотання про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році»
Учасники судового провадження:
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році»
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Засуджений ОСОБА_5 просить ухвалу скасувати, задовольнити його клопотання про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році».
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Засуджений ОСОБА_5 зазначає, що він є учасником бойових дій в зоні АТО в 2014 -2015 роках, перебував у складі 79 ДШБ в Донецькому аеропорту та відбув вже частини призначеного покарання, має на утриманні неповнолітню дитину, тому, на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягає звільненню від відбування покарання.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
11.12.2017 р. Миколаївським районним судом Миколаївської області ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 407 КК України, із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, до 2 років 3 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26.10.2016 за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, більш суворим, призначеним за цим вироком, призначено остаточне покарання у виді 2 років 3 місяців позбавлення волі.
Мотивуючи рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування амністії, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_5 просить звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Однак, в даній статті зазначено, що звільняються від відбування покарання, згідно Закону України «Про амністію у 2016 році», у виді позбавлення волі особи, вчинені злочини яких не є тяжкими або особливо тяжкими умисними злочинами відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України. ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст. 407 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином. Таким чином, до засудженого не може бути застосований Закон України «Про амністію у 2016 році».
Також зазначив, що вирішення питання про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» відносно ОСОБА_5 вже вирішувалося Миколаївським районним судом Миколаївської області, та у вироку від 11.12.2017 р. зазначено, що клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2016 році» є необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб.
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Підстави застосування амністії та перелік осіб, які повністю або частково звільняються від відбування покарання згідно амністії, визначаються законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та Закону України «Про застосування амністії в Україні».
Згідно ст. 2 Закону України Про амністію у 2016 році, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).
Суд першої інстанції прийшов до висновку про неможливість застосування до ОСОБА_5 Закону України Про амністію у 2016 році.
Разом з тим, ці висновки суду першої інстанції є передчасними, оскільки під час судового розгляду залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, та судом порушені загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.
В клопотанні засуджений ОСОБА_5 зазначає, що він є учасником бойових дій в зоні АТО в 2014 -2015 роках, перебував у складі 79 ДШБ в Донецькому аеропорту, тому підпадає під дію Закону України Про амністію у 2016 році.
В матеріалах кримінального провадження мається копія посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 22 травня 2015 року, з якого слідує, що ОСОБА_5 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.
Зазначена копія посвідчення надана засудженим і належним чином не завірена.
Таким чином, доводам засудженого ОСОБА_5 про те, що він є учасником бойових дій не надана належна оцінка судом, а його доводи, зокрема, дані, чи дійсно він є учасником бойових дій, залишилися поза увагою суду першої інстанції та не перевірені шляхом витребування відповідних даних з військового комісаріату.
Засуджений ОСОБА_5 , відбуває покарання в ДУ «Вознесенська виправна колонія №72», а тому позбавлений можливості надати додаткові докази.
За таких обставин, виходячи з ч.1 ст. 412 КПК України, судом допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвело до ухвалення необґрунтованого та невмотивованого судового рішення.
У зв`язку з істотним порушенням норм кримінального процесуального закону судом першої інстанції, не надання судом оцінки усім наявним доказам, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості зробити висновки щодо відповідності закону судового рішення у відношенні ОСОБА_5 , оскільки це пов`язано з безпосереднім дослідженням доказів та їх оцінкою судом першої інстанції.
Оскільки судом першої інстанції при розгляді клопотання ОСОБА_5 порушені загальні засади кримінального провадження, ухвала суду підлягає скасуванню з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового судового розгляду.
Отже, апеляційна скарга засудженого ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 376,404, 405, 407, 409, 2, 532 КПК України суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 травня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році»,- скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3