Вирок
Іменем України

12 листопада 2018 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000201 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Березники Ємільчинського р-ну Житомирської області, працює заступником командира 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстр. за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 413 КК України,

ВСТАНОВИВ:

09 квітня 2010 року громадянин ОСОБА_4 уклав контракт про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до наказу № 10 від 27 квітня 2016 року командувача Високомобільних десантних військ Збройних Сил України ОСОБА_4 призначено на посаду заступника командира 1 десантно - штурмового батальйону.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 204 від 02 серпня 2018 року майор ОСОБА_4 вибув у відрядження у населений пункт Мелітополь Запорізької області для проведення навчань.

Цього ж дня, для виконання завдань за призначенням під час навчання заступник командира 1 десантно - штурмового батальйону ОСОБА_4 встановленим порядком отримав у військовій частині НОМЕР_1 закріплену за ним зброю - автомат АКС - 74 номер № НОМЕР_2 .

Відповідно до Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У відповідності до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, Збройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація - комплекс заходів, спрямованих, крім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» рішення про демобілізацію приймає Президент України, яким на теперішній час відповідних рішень прийнято не було.

Тобто, особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303 на визначених території України та продовжується на цих територіях до оголошення (набрання чинності) окремого рішення Президента України про демобілізацію, яке станом на теперішній час оголошене не було.

Відповідно до ст.ст. 3, 11, 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби. Збройних Сил України майор ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно, особисто відповідати за стан і збереження озброєння, бойової та іншої техніки, пального та матеріальних засобів, встановлювати такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України.

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України № 359 від 29 червня 2005 року (/далі - Інструкція) до стрілецької зброї відносяться штатна, нештатна, особиста та нагородна зброя: бойові револьвери, пістолети, гвинтівки, карабіни, автомати, пістолети-кулемети, кулемети, сигнальні пістолети, ручні гранатомети, запасні стволи кулеметів, пристрої для навчальних стрільб, спортивна та навчальна зброя, зброя спеціального призначення, а під боєприпасами - бойові, навчальні патрони до бойової зброї, патрони до спортивної зброї, сигнальні та освітлювальні засоби, вибухові пакети та інші вибухові речовини, ручні гранати і запали до них, реактивні протитанкові гранати.

Відповідно п. 14 Розділу І Інструкції військовослужбовцю, якому видано стрілецьку зброю та боєприпаси для виконання обов`язків військової служби, забороняється залишати їх без нагляду.

Відповідно п. 4 Розділу IV Інструкції військовослужбовці в період занять, стрільб, навчань отриману стрілецьку зброю та боєприпаси до неї повинні постійно мати при собі.

Відповідно до п. 22 Розділу II Інструкції після закінчення занять (навчань, стрільб, чергування, патрулювання, виконання службового завдання, відряджень) зі стрілецькою зброєю та повернення з варти стрілецька зброя повинна бути вичищена і здана черговому підрозділу (частини).

Однак, майор ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи на посаді заступника командира 1 десантно - штурмового батальйону в порушення вимог ст.ст. 3, 11, 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби, Збройних Сил України, п. 14 Розділу І, п. 22 Розділу II, п. 4 Розділу IV «Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України № 359 від 29 червня 2005 року, 15 серпня 2018 року близько 20 год 00 хв., перебуваючи на залізничній платформі за адресою: АДРЕСА_3 , грубо порушуючи порядок та умови належного зберігання ввіреної йому зброї, діючи із злочинною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен і міг їх передбачити, діючи в умовах особливого періоду, не утримував при собі ввірену для службового користування зброю - автомат АКС-74 номер № НОМЕР_2 , а залишив її без нагляду у салоні автомобіля марки «Mitsubishi» L 200, який в той же день погружено на залізничну платформу ешелону, що вирушив у напрямку м. Житомир, тим самим створив умови для її викрадення.

Близько 05 год. 00 хв. 16 серпня 2018 року у в м. П`ятихатки Дніпропетровської області виявлено розбите скло у автомобіля «Mitsubishi» L 200 та відсутність вказаного автомату.

20 серпня 2018 року автомат АКС-74 номер № НОМЕР_2 було виявлено та вилучено працівниками Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області у громадянина ОСОБА_6 в ході досудового розслідування у іншому кримінальному провадженні.

Таким чином, майор ОСОБА_4 у невстановленому слідством місці уздовж залізничної колії між с. Новобогданівка Мелітопольського району Запорізької області та м. П`ятихатки Дніпропетровської області у період часу з близько 20 год. 00 хв. 15 серпня 2018 року до 05 год. 00 хв. 16 серпня 2018 року внаслідок порушення правил зберігання зброї, що виразилось у не утриманні особистої зброї при собі та залишення її без нагляду, допустив втрату ввіреної йому для службового користування зброї - автомату АКС-74 номер № НОМЕР_2 .

26 жовтня 2018 року в м. Житомирі між прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , з участю захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.

Згідно даної угоди прокурор ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 413 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 за ч.2 ст. 413 КК України із застосуванням ст. 58 КК України у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 1 ( один) рік із відрахуванням в дохід держави 10 % від суми грошового забезпечення.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Захисник обвинуваченого не заперечує проти затвердження угоди.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні також просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші, передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 413 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатні реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, від якого потерпілих немає.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені абз. 1, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до них у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом перевірено, що за своїм змістом укладена угода про винуватість відповідає вимогам ст. 472 Кримінального процесуального кодексу України, а також відсутні підстави для відмови в її затвердженні, передбачені ч.7 ст.474 Кримінального процесуального кодексу України.

Дослідженням даних про особу обвинуваченого встановлено, що на момент скоєння злочину ОСОБА_4 є учасником бойових дій, має державні нагороди, одружений, на утриманні перебуває малолітня дитина, раніше не судимий, має позитивні характеристики з місця служби.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, не встановлено.

Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання, із застосуванням ст. 69 КК України.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 26 жовтня 2018 року про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 413 КК України.

Призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 узгоджене сторонами покарання за ч.2 ст. 413 КК України із застосуванням ст. 58 та ст. 69 КК України у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 1 ( один) рік із відрахуванням в дохід держави 10 % від суми грошового забезпечення.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1