Справа №750/1267/18
Провадження №1-кс/750/2132/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2018 року м. Чернігів

Слідчий суддя Деснянського районного суду міста Чернігова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Чернігові клопотання слідчого слідчого відділу Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000006 від 05.01.2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

11.06.2018 року до суду надійшло клопотання слідчого слідчого відділу ЧВП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , в якому просить, з метою забезпечення збереження речового доказу у кримінальному провадженні, запобіганню подальшого відчуження, накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 .
В судове засідання слідчий не з`явився, надав заяву з проханням розглянути клопотання без його участі та задовольнити таке.

Власник майна, відповідно до ч.2 ст. 172 КПК України в судове засідання не викликалась.

Відповідно до ч.1 ст. 172 КПК України неприбуття учасника провадження у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, якими обґрунтоване клопотання, приходжу до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, з огляду на таке.

Як вбачається з наданих матеріалів, слідчим Чернігівського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000006 від 05.01.2017 року, розпочатому за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, за фактом підробки невстановленою особою 12.06.2013 року довіреності від імені ОСОБА_5 , якою уповноважено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на розпорядження квартирою АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_5 та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, за фактом заволодіння невстановленими особами 25.07.2013 року під приводом продажу квартири АДРЕСА_1 , шляхом обману, грошовими коштами ОСОБА_8 в розмірі 287287,50 грн.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, квартира АДРЕСА_3 , належить на праві приватної власності ОСОБА_5 .

Необхідність накладення арешту слідчий мотивує тим, що зазначене у клопотанні нерухоме майно, а саме квартира, є предметом злочинного посягання, оскільки досудове розслідування у вказаному об`єднаному кримінальному провадженні проводиться за фактами підроблення довіреності та заволодіння невстановленими особами шляхом обману грошовими коштами від продажу квартири, то за другим фактом об`єктом шахрайських дій, вчинених невстановленими особами, на його думку, є вищевказана квартира, що зберегла на собі сліди кримінального правопорушення, та яка може бути використана як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому необхідно накласти арешт з метою запобігання спробам її відчуження.

Проте, в наданих суду матеріалах провадження відсутні будь-які дані щодо незаконного володіння даною квартирою ОСОБА_5 .

Зі змісту ст. 41 Конституції України вбачається, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Крім того, в клопотанні не наведено жодних доказів на підтвердження припущень стосовно того, що власник може перешкодити проведенню досудового розслідування та що власником дійсно будуть здійснені такі дії, що призведе до затягування розслідування, тим більше, і з огляду на фактичні обставини кримінального правопорушення стосовно яких проводяться слідчі дії.

Відповідно до ст. 131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Під час судового розгляду клопотання слідчий суддя повинен перевірити відповідність змісту клопотання вимогам закону, з`ясувати питання наявності правових для накладення арешту та доцільності його накладення в межах даного кримінального провадження, як того вимагають приписи ст. ст. 171, 173 КПК України

Арештом майна, згідно ч.1 ст. 170 КПК України, є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження, користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

За змістом ч.11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Більш того, як передбачено ч.1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також необхідність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
Отже, з досліджених документів та поданого клопотання, в якому обґрунтованих підстав для накладення такого арешту не наведено, доказів на підтвердження існування на даний час обставин, передбачених ч.11 ст. 170 КПК України, слідчим також надано не було, слідчий суддя, враховуючи вимоги розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, доцільність застосування такого арешту в межах даного кримінального провадження, приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 172, 173 КПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000006 від 05.01.2017 року відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається до апеляційного суду Чернігівської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1