Номер провадження: 11-сс/785/1605/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 24.09.2018 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про відмову в задоволенні скарги на незаконне тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0002709, внесеному до ЄРДР 21.09.2018 року за ч.2 ст.187 КК України,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 24.09.2018 року задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_10 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави строком до 19.11.2018 року, а також відмовлено в задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 на незаконне затримання щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з неповною вищою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

підозрюваного у кримінальному провадженні №0002709, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.09.2018 року за ч.2 ст.187 КК України.
Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що під час розгляду клопотання знайшли своє підтвердження наявність обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні тяжкого злочину та доведеність заявлених у кримінальному провадженні ризиків, у зв`язку з чим застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу неможливе.

Відмовляючи у задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 , поданої в порядку, передбаченому ст.206 КПК України, слідчий суддя в ухвалі зазначив, що звернення органом досудового розслідування до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу поза межами встановленого законом строку було виправданим з огляду на значний обсяг слідчих та процесуальних дій, які необхідно було виконати, та не спричинило порушення прав, свобод та законних інтересів підозрюваного.

Зміст вимог апеляційної скарги.
У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вказує, що вважає ухвалу незаконною, просить її скасувати і постановити нову ухвалу, якою задовольнити її скаргу на незаконне затримання ОСОБА_8 , відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вимоги апеляційної скарги захисник обґрунтовує такими доводами:

- прокурором в судовому засіданні не були доведені заявлені у клопотанні ризики, висновок слідчого судді про необхідність застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу є надуманим та безпідставним;

- слідчий суддя не врахував дані про особу підозрюваного;

- не перевірені належним чином слідчим суддею підстави для затримання ОСОБА_8 , не враховані порушення слідчим строку повідомлення останнього про підозру, звернення до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його незаконне позбавлення волі без відповідного судового рішення.

Обставини, встановлені слідчим суддею під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в тому, що 21.09.2018 року, приблизно о 04.30 годині, він за попередньою змовою з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та невстановленою досудовим розслідуванням особою, перебуваючи поблизу платіжного терміналу ТОВ «Квік Пей» за адресою: м. Одеса, пров. Семафорний, 4/4, із застосуванням предметів, схожих на пістолети, відкрито, із застосуванням насильства до техніків-інкасаторів ОСОБА_15 та ОСОБА_16 шляхом здійснення в них пострілів із зазначених предметів, відкрито заволоділи грошовими коштами в сумі 185 000 гривень, після чого з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд та завдавши ТОВ «Квік Пей» матеріальну шкоду на вказану суму.
21.09.2018 року ОСОБА_8 був затриманий в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, та 22.09.2018 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187 КК України.
24.09.2018 року слідчий звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з клопотанням, погодженим прокурором, про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання слідчого мотивоване тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, у кримінальному провадженні наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме - можливість підозрюваного переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих чи інших підозрюваних, вчинити інше кримінальне правопорушення, а запобігти зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу неможливо.

Також 24.09.2018 року захисник підозрюваного ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси в порядку, передбаченому ст.206 КПК України, зі скаргою на незаконне затримання ОСОБА_8 , в якій зазначив, що останній був затриманий 21.09.2018 року, про підозру йому повідомлено у строк понад 24 години з моменту затримання, а також він не був у передбачений законом строк доставлений до слідчого судді для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, тому підозрюваний фактично незаконно позбавлений волі.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача; виступ підозрюваного та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно вимог ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі "Таран проти України" зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя відповідно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції перевірив та належним чином встановив наявність на час розгляду клопотання в кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а також наявність зазначених у клопотанні слідчого ризиків та неможливість їх запобігання шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 .
Наявність на даній стадії досудового розслідування обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, а саме:

- протоколами прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.09.2018 року;

- протоколами огляду місця події від 21.09.2018 року;

- протоколами пред`явлення ОСОБА_8 до впізнання від 22.09.2018 року;

- протоколами допиту потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 від 21.09.2018 року;

- довідкою КУ «МКЛ №1» на ім`я ОСОБА_15 ;

- протоколами обшуку від 21.09.2018 року автомобіля «Опель Вектра» без номерних знаків;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 21.09.2018 року.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду прокурор пояснив, що обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_8 також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_12 , який прямо вказав на ОСОБА_8 як на особу, яка брала участь у вчиненні злочину, а також показаннями підозрюваного ОСОБА_13 , який показав місце схову частини грошових коштів, якими вони заволоділи в ході розбійного нападу, та пояснив, що сховав грошові кошти на прохання ОСОБА_8 .

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_8 на даній стадії досудового розслідування обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років з конфіскацією майна, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про протилежне апеляційний суд вважає безпідставними.

Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність заявлених у кримінальному провадженні ризиків.
З матеріалів провадження вбачається, що підозрюваний ОСОБА_8 є громадянином України, зареєстрований у місті Одесі, не одружений, на утриманні нікого не має, не працевлаштований та не навчається, обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого корисливого кримінального правопорушення, поєднаного із застосуванням насильства.

Вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винним, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому тяжкий злочин.

Відсутність у ОСОБА_8 офіційного працевлаштування та відсутність відомостей про джерела його заробітку свідчить про те, що у кримінальному провадженні наявний ризик подальшого вчинення ним кримінальних правопорушень. При цьому апеляційний суд надає критичну оцінку долученим до апеляційної скарги захисника копіям довідок про працевлаштування ОСОБА_8 у КП «Бюро журналістських розслідувань» та характеристику на підозрюваного з даного підприємства, оскільки з них вбачається. Що ОСОБА_8 працював у ньому з 30.09.2016 року по 04.07.2017 року, а також довідку про працевлаштування у Творчому об`єднанні «АМС», оскільки суду надана лише її копія, яка не містить мокрої печатки юридичної особи.

Враховуючи те, що на даний момент органом досудового розслідування не встановлені усі особи, причетні до вчинення кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає, що у кримінальному провадженні також існує обґрунтований ризик перешкоджання підозрюваним ОСОБА_8 досудовому розслідуванню шляхом повідомлення невстановлених слідством осіб, причетних до вчинення злочину, про хід досудового розслідування, результати слідчих та розшукових дій з метою сприяння таким особам в уникненні від кримінальної відповідальності.

Більш того, перебуваючи на свободі, підозрюваний ОСОБА_8 матиме змогу незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, схиляючи їх до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності.

З огляду на викладені обставини, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності заявлених слідчим ризиків у кримінальному провадженні.

Щодо доводів про неврахування слідчим суддею даних про особу підозрюваного.
В судовому засіданні слідчому судді були надані матеріали, що характеризують особу підозрюваного ОСОБА_8 , а саме паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , позитивні характеристики з Вірменської Апостольської Церкви св. ОСОБА_18 та з колишнього місця роботи КП «Бюро журналістських розслідувань», копіями грамот, дипломів та подяк за досягнення у спортивних змаганнях та активну участь у шкільних заходах, копію диплома про здобуття вищої освіти та освітньо-кваліфікаційного ступеню бакалавра, копію довідки про працевлаштування ОСОБА_8 в ТО «АМС», виписку з медичної карти стаціонарного хворого №3430, виданої ТОВ «Дім медицини» про стан здоров`я бабусі підозрюваного - ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В оскаржуваній ухвалі зазначено, що слідчий суддя враховує обставини, передбачені ст.178 КПК України, в тому числі дані про особу підозрюваного.

Крім того, апеляційний суд вважає, що з огляду на характер, ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_8 злочину, а також суворості покарання, що загрожує останньому в разі визнання його винним, дані про особу підозрюваного не можуть бути гарантією його належної процесуальної поведінки та беззаперечно свідчити про наявність перешкод для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні ним тяжкого кримінального правопорушення, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою, а застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки він не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу врахував усі обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 КПК України, та дійшов вірного висновку про необхідність не визначати підозрюваному розмір застави як альтернативного запобіжного заходу, оскільки йому інкримінується вчинення злочину із застосуванням насильства.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність відмови в задоволенні скарги на незаконне затримання підозрюваного ОСОБА_8 .
Відмовляючи у задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 , поданої в порядку, передбаченому ст.206 КПК України, слідчий суддя в ухвалі зазначив, що звернення органом досудового розслідування до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу поза межами встановленого законом строку було виправданим з огляду на значний обсяг слідчих та процесуальних дій, які необхідно було виконати, та не спричинило порушення прав, свобод та законних інтересів підозрюваного.

Відповідно до ст.207 КПК України, ніхто не може бути затриманий без ухвали слідчого судді, суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Особливості затримання окремої категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу.
Кожен має право затримати без ухвали слідчого судді, суду будь-яку особу, крім осіб, зазначених у статті 482 цього Кодексу: при вчиненні або замаху на вчинення кримінального правопорушення; безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення чи під час безперервного переслідування особи, яка підозрюється у його вчиненні.
Кожен, хто не є уповноваженою службовою особою (особою, якій законом надано право здійснювати затримання) і затримав відповідну особу в порядку, передбаченому частиною другою цієї статті, зобов`язаний негайно доставити її до уповноваженої службової особи або негайно повідомити уповноважену службову особу про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення.
Вичерпний перелік підстав, за наявності яких уповноважена службова особа має право затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, без ухвали слідчого судді про надання дозволу на затримання, встановлений ч.1 ст.208 КПК України. До таких підстав відносяться випадки, коли: цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України.
Як пояснили у судовому засіданні підозрюваний та його захисник, у 21.09.2018 року о 18.00 годині ОСОБА_8 добровільно з`явився до слідчого з метою надання пояснень щодо належного йому автомобіля «Опель Вектра», яким за версією слідства користувались особи, які вчинили злочин, після чого був незаконно затриманий без ухвали слідчого судді та без наявності обставин, встановлених ч.1 ст.208 КПК України, тобто в порушення передбаченого законом порядку. При цьому фактичним часом затримання у протоколі зазначено 20.30 годину 21.09.2018 року.

Після цього, 22.09.2018 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Незважаючи на імперативні приписи ч.2 ст.211 КПК України про те, що затримана без ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше шістдесяти годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до суду для розгляду клопотання про обрання стосовно неї запобіжного заходу, слідчий звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з клопотанням про застосування запобіжного заходу лише 24.09.2018 року, тобто після спливу шістдесяти годин з моменту затримання ОСОБА_8 без ухвали слідчого судді, що є істотним порушенням вимог КПК України.

Разом з цим, апеляційний суд вважає, що визнання затримання ОСОБА_8 незаконним не є підставою для відмови в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на обставини, встановлені апеляційним судом під час перегляду ухвали слідчого судді: наявність обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні тяжкого злочину, передбачених ст.177 КПК України ризиків, а також неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Оскільки вказані доводи апеляційної скарги підтверджуються матеріалами провадження та не були спростовані прокурором, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, Апеляційний суд Одеської області, -

постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 24.09.2018 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_10 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави строком до 19.11.2018 року, а також відмовлено в задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 на незаконне затримання щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0002709, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.09.2018 року за ч.2 ст.187 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0002709, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.09.2018 року за ч.2 ст.187 КК України задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19.11.2018 року.

Скаргу захисника ОСОБА_7 на незаконне затримання підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити частково.

Визнати факт незаконного затримання 21.09.2018 року ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0002709, внесеному до ЄРДР 21.09.2018 року, та повідомити прокурора Одеської області про допущені процесуальні порушення для вжиття заходів реагування згідно з чинним законодавством.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4