Справа № 635/3076/18
Провадження 1-кп/635/758/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2018 року с. Покотилівка.
Харківський районний суд Харківської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Буди Харківського району Харківської області, українця, громадянина України, освіта середня, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .раніше судимого: 1) 27.03.2000 року Харківським районним судом Харківської області за ст.ст. 17, 140 ч.2, 140 ч. 2 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, із застосуванням ст. 46-1 КК України, відстрочкою виконання приговора на строк два роки; 2) 21.05.2001 року Харківським районним судом Харківської області за ст. ст. 140 ч.3, 43 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з конфіскацією майна; звільненого з місць позбавлення волі 29.01.2005 року за відбуттям строку покарання; 3) 12.11.2007 року Харківським районним судом Харківської області за ст. 185 ч. З, КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, звільненого з місць позбавлення волі 29.06.2010 року умовно-достроково, на відбутий термін 1 місяць 5 днів; 4) 24.11.2011 року Харківським районним судом Харківської області за ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, звільненого з місць позбавлення волі 07.02.2014 року за відбуттям строку покарання,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимий а саме: 27.03.2000 Харківським районним судом Харківської області за ст.ст. 17, 140ч.2, 140 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 46-1 КК України, відстрочкою виконання вироку на 2 роки; 21.05.2001 Харківським районним судом Харківської області за ст. ст. 140 ч.3, 43 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнився 29.01.2005 з Холодногірської ВК Харківської області по відбуттю покарання; 12.11.2007 року Харківським районним судом Харківської області за ст. 185 ч. 3, КК України до 3 років позбавлення волі;звільнився 29.06.2010 умовно-достроково, на невідбутий термін 1 місяць 5 днів; 24.11.2011 Харківським районним судом Харківської області за ст. 185 ч. З КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений 07.02.2014 по відбуттю покарання, на шлях виправлення не став та знову вчинив корисливий злочин при наступних обставинах.

Так, в середині січня 2018, більш точної дати під не встановлено, приблизно о 24.00 годині, ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, переслідуючи злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, прийшов до дачного домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , яке на праві власності належить ОСОБА_5 , переліз через паркан та підійшовши до домоволодіння розбивши скло в віконній рамі, проник в середину домоволодіння, звідки викрав тепловентелятор «Сатурн», вартістю 214 грн.14 коп., електропилу «Рібір», вартістю 2347 грн. 92 коп., бензокосу «Форте БМК», вартістю 986 грн. 71 коп., котушка з електроподовжувачем довжиною 50 м., вартістю 1295 грн.00 коп.

Після чого, ОСОБА_4 з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду, згідно висновку товарознавчої експертизи № 9201 від 18.04.2018 року на загальну суму 4843 грн. 77 коп.

Крім цього, 21.03.2018, в денний час доби ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, переслідуючи злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, прийшов до дачного домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , яке на праві власності належить ОСОБА_5 , переліз через паркан та підійшовши до гаражу, відчинив вхідні двері, проник в середину гаражу, звідки викрав металеві труби в кількості 9 штук.

Частину вказаних труб у кількості 6 штук, довжиною 2,24 м., діаметром 6 см., товщина стінки 5 мм., ОСОБА_4 забрав з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядився ними на власний розсуд, завдавши шкоду потерпілому, згідно висновку товарознавчої експертизи № 9584 від 23.04.2018 року - 220 грн. 00 коп., за одну, на загальну суму 1320 грн. 00 коп.

Решту труб у кількості 2 шт, залишив зберігатись на території вказаного домоволодіння.

Наступного дня, 22.03.2018 ОСОБА_4 , керуючись єдиним умислом направленим на таємне викрадання чужого майна, корисливим мотивом, повторно, прибув на територію зазначеного домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, забрав ще дві раніше підготовлені металеві труби, одна труба довжиною 2,24 м., діаметром 6 см.. товщина стінки 5 мм., вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи № 9584 від 23.04.2018 року - 220 грн. 00 коп., а інша труба довжиною 1,93 м., діаметром 6 см., товщина стінки 5 мм., вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи № 9584 від 23.04.2018 року 190 грн. 00 коп.

Після чого, ОСОБА_4 з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду, згідно висновку товарознавчої експертизи № 9584 від 23.04.2018 року на суму 410 грн.00 коп., а всього завдавши шкоду триваючим злочином на суму 1730 грн. 00 коп

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердивши обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені вище, щодо часу, місця та способу його настання, щиро розкаявся у вчиненому.

Крім повного визнання своєї вини у вчинені кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 вважав недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджувався з досудовим розслідуванням справи.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, витрат на проведення експертиз.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, суду надано не було.

При цьому суд виходить із правової позиції, висловленої Європейським судом з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Відповідно до вимог ч.6 ст.22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, сприяв змагальності сторін, які мали можливість самостійно обстоювати їхні правові позиції, права, свободи, законні інтереси, передбачені КПК України, сторони не були позбавлені права та можливості подавати до суду речі, документи, інші докази, заявляти клопотання, а також реалізувати інші права, сприяв рівності сторін у їх процесуальних правах, виходячи також із правових позицій, висловлених Європейським Судом з прав людини у п.24 рішення у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення у справі «Гуренка проти України № 2», в яких наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

При цьому, суд констатує факт, що стороною захисту під час підготовчого судового засідання та судового розгляду не заявлялися клопотання щодо виклику свідків сторони захисту, витребування речей та документів, приєднання речей та документів в якості доказів сторони захисту з метою обстоювання правової позиції обвинуваченого ОСОБА_4 щодо обставин таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло, а також таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення..

Суд вважає, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, тобто в скоєнні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло, а також таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення. Тому у суду є достатні підстави для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_4 за ч.3 ст. 185 КК України, в силу вимог ч.3 ст.373 КПК України, якою передбачено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Тож, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 :

- за епізодом викрадення майна в середині січня 2018 року - за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло;

- за епізодом викрадення майна 21 та 22 березня 2018 року за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ч.4 ст.12 КК України, є тяжким злочином, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують покарання, вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, повне визнання своєї вини.

Обставин, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, суд не вбачає.

Судом вивчалися відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_4 та встановлено, що він є громадянином України, раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно.

Викладене підтверджується ксерокопіями: паспорту ОСОБА_4 , характеристикою наданою Будянським селищним головою, довідкою лікарів нарколога та психіатра, довідкою ГУМВС в Харківській області.

Суд знаходить, що обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , в своїй сукупності не є виключними та істотно не знижують ступінь тяжкості скоєного правопорушення, не знижують суспільну небезпеку правопорушення до рівня, що виходить за межи, встановлені у санкції ч.3 ст. 185 КК України, покарання, що виключає застосування до обвинуваченого положень статті 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.

В зв`язку з відсутністю обставини, що пом`якшує покарання, передбаченої п.2 ч.1 ст. 66 КК України добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 положень ст. 69-1 КК України, у суду відсутні.

Суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без відбування покарання, із застосуванням до нього положень ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Судові витрати за проведення судово-товарознавчих експертиз № 9584 від 23.04.2018 року в розмірі 858 гривень та № 9201 від 18.04.2018 року в розмірі 1430 гривень, на загальну суму 2288 гривень задовольнити та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 користь Держави Україна в особі Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса.

Цивільний позов по справі не заявлено.
Обраний у відношенні ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, до набрання вироку законної сили - залишити без змін.
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання, якщо він, на протязі трьох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України, суд покладає на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Обраний у відношенні ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, до набрання вироку законної сили - залишити без змін.
Судові витрати за проведення судово-товарознавчих експертиз № 9584 від 23.04.2018 року в розмірі 858 гривень та № 9201 від 18.04.2018 року в розмірі 1430 гривень, на загальну суму 2288 гривень задовольнити та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 користь Держави Україна в особі Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса.

Речові докази тепловентелятор «Сатурн», картонні коробки з-під тепловентелятору «Сатурн», електропилуи «Рібір», бензокоси «Форте БМК, передані на зберігання потерпілому ОСОБА_5 , вважати переданими за належністю.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Апеляційну скаргу на вирок можуть подати: обвинувачений, його захисник у частині, що стосується інтересів обвинуваченого, прокурор, потерпілий, його представник у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції, при цьому вирок не підлягає оскарженню в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Апеляція на вирок суду подається до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Суддя: ОСОБА_1 .