Справа № 509/844/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в смт. Овідіополь матеріали кримінального провадження за звинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кілія, Одеської області, громадянина України, росіянина, холостого, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого і проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, холостого, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого і проживаючого за адресою : АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

обох у скоєнні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України та цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про стягнення в солідарному порядку заподіяних злочином матеріальної шкоди у сумі 310000 грн. та моральної шкоди 50000 грн., -

ВСТАНОВИВ :

6 січня 2018 року, приблизно о 03:00 год., ОСОБА_8 , умисно, із корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, спільно та за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , прибули до будинку за адресою : АДРЕСА_3 , біля якого залишився ОСОБА_9 , спостерігаючи за оточуючою обстановкою і у випадку виникнення небезпеки, повинен був попередити ОСОБА_8 , який в цей час, через огорожу вказаного будинку, проник на територію домоволодіння, звідки таємно вкрав майно, що належить потерпілій ОСОБА_5 , а саме : генератор марки «Huter D3000LX», вартістю 4000 грн., спальний мішок, вартістю 1000 грн., туристичну палатку в чохлі, вартістю 2000 грн., мобільний телефон марки «Nokia Asha 308», вартістю 850 грн., мобільний телефон марки «Meizu M2 Note», вартістю 5689 грн., які перекинув через паркан ОСОБА_9 , який його очікував біля огорожі будинку. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 пішов за тачкою, на яку в подальшому, він разом з ОСОБА_9 погрузили викрадене майно, з яким разом, з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши тим самим потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 13539 грн.

Вину свою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнали повністю, показали суду, що скоїли злочин при викладених вище обставинах, докази, що маються в матеріалах кримінального провадження обидва не оспорюють, як і не оспорюють фактичні обставини скоєного ними злочину.

Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не оспорювали фактичні обставини справи, і судом було встановлено, що вони обидва правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їхніх позицій, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі крім тих, що характеризують особи обох обвинувачених.

Таким чином, ОСОБА_8 , таємно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , з проникненням на територію домоволодіння, викрали майно потерпілої ОСОБА_5 на загальну суму 13539 грн., а тому кримінальну відповідальність кожен з них повинен нести за ст. 185 ч. 3 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного ними злочину, вік кожного обвинуваченого, особу кожного винного, відсутність судимостей, щире каяття кожного, роль і ступінь участі у злочині кожного з обвинувачених.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повинно бути призначено у виді позбавлення волі, однак їхнє виправлення, на думку суду, можливо без ізоляції від суспільства, тобто із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України.

Потерпілою ОСОБА_5 був заявлений цивільний позов до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про стягнення з них в солідарному порядку матеріальної шкоди спричиненої злочином у сумі 310000 грн. та моральної шкоди у сумі 50000 грн., який обидва обвинувачених визнали частково, на суму моральної шкоди у сумі 50000 грн. та не визнали в частині матеріальної шкоди, стверджуючи, що окрім вищевказаного майна, крадіжка якого інкримінується ним в обвинувальному акті, і яке було повернуто потерпілій на стадії досудового розслідування вони не крали.

На думку суду, в задоволенні позову потерпілої ОСОБА_5 в частині стягнення з обвинувачених матеріальної шкоди в сумі 310000 грн. слід відмовити повністю, а в частині моральної шкоди задовольнити повністю з наступних підстав.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно із ст.ст. 22,1166 ЦК України - особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Органами досудового розслідування був встановлений повний обсяг та вартість викраденого майна потерпілої ОСОБА_5 , що об`єктивно підтверджується документально і на стадії досудового розслідування було повністю повернуто потерпілій під розписку від 26.01.2018 р., приєднаної до матеріалів кримінального провадження : генератор марки «Huter D3000LX», вартістю 4000 грн., спальний мішок, вартістю 1000 грн., туристичну палатку в чохлі, вартістю 2000 грн., мобільний телефон марки «Nokia Asha 308», вартістю 850 грн., мобільний телефон марки «Meizu M2 Note», вартістю 5689 грн., а всього, повернуто майна на загальну суму 13539 грн.

В своєму позові, потерпіла стверджує, що окрім вказаного вище майна, встановленого органами досудового розслідування, обвинуваченими було ще вкрадено майно, яке не було їй повернуто : електропилу, вартістю 1500 грн., гироскутер, вартістю 5000 грн., 2 гантелі розбірні, загальною вартістю 2000 грн., золоті прикраси загальною вагою приблизно 300 грам, вартістю 300000 грн., грошові кошти розміром 1500 грн., її службове посвідчення, громадянський паспорт на її ім`я та на ім`я ОСОБА_10 , технічний паспорт на автомобіль марки «Tоyota Corolla» 1988 р.в., д/н НОМЕР_1 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 , а всього, за твердженням потерпілої, в неї було вкрадено майна обвинуваченими на загальну суму 323539 грн.

Однак, як встановив суд, жодних належних та допустимих документальних доказів, передбачених ст.ст. 76-83 ЦПК України щодо вказаного майна, яке нібито було вкрадене у потерпілої, останньою - суду не надано, що вона підтвердила в судовому засіданні, пояснивши суду, що документів, які б підтверджували вищевказане майно у неї відсутні.

Суд встановив, що на як на стадії досудового розслідування, так і процесі судового розгляду даного кримінального провадження суду не було надано будь-яких об`єктивних доказів факту крадіжки вищевказаного майна обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та причетність останніх до крадіжки з будинку потерпілої вищевказаного майна, таємне викрадення якого, органами досудового розслідування не закидається обом обвинуваченим, про що вказував прокурор в судовому засіданні.

Тобто, судом не було здобуто жодних допустимих і достатніх доказів причетності обох обвинувачених до нібито крадіжки вказаного вище майна ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , і документальне фактичне існування якого не було підтверджено потерпілою, у зв`язку з чим, суд вважає позов в цій частині необґрунтованим, безпідставним і в задоволенні якого в цій частині слід відмовити повністю.

Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 1167 ЦК України - моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами до пункту 9, внесеними постановою від 25.05.2001 р. № 5), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Відповідно до норм ЦПК України, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Таким чином, беручи до уваги характер та обсяг моральних, душевних страждань, яких зазнала потерпіла внаслідок протиправних дій обох обвинувачених щодо крадіжки її майна, які полягають у вимушених змінах у її життєвих стосунках вказаного в обвинувальному акті, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням визнання позову в цій частині обома обвинуваченими, на думку суду з обох обвинувачених в солідарному порядку на користь потерпілої слід стягнути моральну шкоду 50000 грн.

Керуючись ст.ст. 128,129,368-371,373-376 КПК України, ст.ст. 22,23,1166,1167 ЦК України, ст.ст. 10-13,76-83 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обох визнати винними у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити кожному з них покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки кожному.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від відбування призначеного кожному з них покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки кожному, якщо кожний з них, протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і у відповідності до ст. 76 КК України, виконає покладені на кожного з них обов`язки : не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, кожному, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, кожному повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у виді домашнього арешту залишити колишньою до набрання вироком законної сили, а після набрання вироком законної сили, скасувати.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

У відшкодування шкоди, спричиненої злочином, стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в солідарному порядку на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

В задоволенні решти позову відмовити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Одеської області на протязі 30 діб з дня його проголошення, а засудженими у той же строк з дня вручення їм копії вироку.

Суддя ОСОБА_1