справа № 216/1590/17

ВИРОК
іменем України
15 травня 2018 року
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайська, Миколаївської області, українець, громадянин України, з професійно технічною освітою, не одружений, неповнолітніх дітей або інших осіб на утримані не має, статусу учасником бойових дій не має, являється учасником АТО, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ), у військовому званні старший сержант, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 ч. 1 КК України,-
учасники кримінального провадження
обвинувачений ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
25.08.2014 року, на виконання указу Президента України «Про часткову мобілізацію» та визначених завдань Первомайсько-Врадіївського ОРВК Миколаївської області, ОСОБА_3 був призваний на військову службу під час мобілізації, яку з дня призову став проходити у військовій частині НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) на посаді командира відділення у військовому званні старшого сержанта.
Згідно ст.24 ч.1 п.4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992, з 25.08.2014 року ОСОБА_3 , набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року.
В середині січня 2015 року ОСОБА_3 , з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою взагалі незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення статутних вимог, а також ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, вирішив самовільно залишити військову частину НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ).
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_3 , 15.01.2015 року, біля 08 год. 00 хв. самовільно без дозволу командування залишив військову частину НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) та направився до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.
24.02.2017 біля 13 год. 00 хв., тобто більше ніж через один рік, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, ОСОБА_3 , добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Криворізького гарнізону та повідомив про вчинене ним кримінальне правопорушення.
Отже, ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, діючи з прямим умислом, самовільно без дозволу командування залишив військову частину, чим вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст. 408 ч. 1 КК України, - дезертирство.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав, розкаявся та суду пояснив, що 25.08.2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 був призваний для проходження військової служби в Збройних силах України під час мобілізації, яку з дня призову став проходити у військовій частині НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ).
В кінці грудня 2014 року, повернувшись з зони проведення АТО пер бував на лікування в військовому госпіталі, після завершення лікування залишив розташування військової частини та попрямував до місця свого проживання, АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд.
24.02.2017 року зрозумівши хибність свого вчинку, добровільно з`явився в військову прокурату Криворізького гарнізоні і повідомив про обставини вчиненого ним кримінального правопорушення.
Суд погоджується з кваліфікацією прокурором дій ОСОБА_3 , які полягали в самовільному залишенні військової частини або місця служби з метою ухилитись від військової служби, за ч. 1 ст. 408 КК України, як дезертирство.
Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
При призначенні покарання суд враховує, що підсудний сприяв досудовому розслідуванню. Як пом`якшуючі покарання обставини суд визнає з`явлення зі зізнанням та щире каяття.
Обтяжуючі покарання обставини судом встановлено не було.
Беручи до уваги тяжкість вчиненого злочину, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, під наглядом лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, являється особою яка брала участь в АТО та зважаючи на обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та вважає за необхідне обрати йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті 408 ч. 1 КК України із застосуванням ст. 75 КК України.
Керуючись ст. ст. 368, 373-376 КПК України, суд
засудив:
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки.
Згідно ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного йому основного покарання з випробування, якщо він протягом одного року не вичинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Копію вироку негайно вручити засудженому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учасникам судового провадження які не були присутні в судовому засіданні копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1