Провадження №1-кп/331/470/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2018 року Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Запоріжжі кримінальне провадження № 1-кп/331/470/2018 з обвинувальним актом у відношенні обвинуваченого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, неодруженого, має на утриманні неповнолітню дитину 2001 року народження, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участю:

прокурора ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

08 червня 2018 року, приблизно о 07 годині 35 хвилин, водій ОСОБА_7 , керуючи вантажним фургоном «Peugeot J-5» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух заднім ходом по дворовому майданчику розташованому у дворі будинку № 9-Б по вулиці Запорізькій в місті Запоріжжі. В цей час по вищевказаному майданчику позаду вантажного фургону «Peugeot J-5» зліва направо за ходом руху транспортного засобу рухалась пішохід ОСОБА_6 . Водій ОСОБА_7 , перед початком руху заднім ходом, діючи в порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, де сказано: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а також в порушення вимог п.10.9 Правил дорожнього руху України, де зазначено: «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він при необхідності повинен звернутися за допомогою до інших осіб», не звернувся за допомогою до інших осіб, розпочав рух заднім ходом, в результаті чого задньою правою частиною кузова скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 . Після скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_3 зник з місця події. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження: закритий перелом головки 5-ої плюсневої кістки правої стопи у гр. ОСОБА_6 кваліфікуються як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не було небезпечним для життя в момент його спричинення, але потягло за собою довготривалий розлад здоров`я, більш як 21 день. Садно в області лівого колінного суглоба у гр. ОСОБА_6 кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пп. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією даної пригоди.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю визнав, у скоєному щиро розкаявся та пояснив суду, що 08.06.2018 року він під`їхав до двору будинку по вул. Українській, де зупинився біля кіоску. Потім, він сів за кермо та розпочав рух заднім ходом, щоб виїхати з місця парковки, проїхавши приблизно 5 метрів, він виїхав із двору та поїхав у справах. Під час руху заднім ходом він не бачив пішоходів, перед початком руху він дивився у бокові дзеркала, але нікого позаду автомобіля не було. Від`їзжаючи із двору, він бачив людей, які щось кричали, однак не звернув на них увагу. У вчиненому щиро розкаявся та зазначив, що наїзд на пішохода стався через його необачність. Цивільний позов визнав у повному обсязі та зобов`язався сплатити спричинену шкоду найближчим часом.

Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що вранці 08.06.2018 року вона вийшла із дому за молоком та йшла повз припарковані автомобілі. Пам`ятає, що першим автомобілем стояв білий мікроавтобус. Далі вона подолала відстань до 10 метрів, оскільки йшла повільно через наявні захворювання, коли почула, що люди стали кричати, у цей момент побачила, як мікроавтобус рухається заднім ходом прямо на неї та вдаряє її у лівий бік, від чого вона впала та отримала перелом ноги. Далі, мікроавтобус швидко поїхав, не дивлячись на те, що люди його намагались зупинити. Вважає, що водій не міг не бачити її у той момент, коли вона лежала на землі, однак ніякої допомоги не надав, її здоров`ям не цікавився, матеріальну шкоду не відшкодував. Просила задовольнити її цивільний позов у повному обсязі.

Крім того, провина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується наступними доказами:

- висновком експерта № 9-462 від 18.07.2018 року, згідно якого в даній дорожній ситуації водій ОСОБА_3 для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був керуватися вимогами п.10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України та його дії не відповідають вимогам п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, що знаходиться у причинному зв`язку із подією ДТП, технічна можливість водія ОСОБА_3 уникнути наїзду на пішохода, залежала від виконання ним вимог п.10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України.

- висновком судово-медичної експертизи № 853 від 26.07.2018 року, згідно якого у ОСОБА_6 виявлено закритий перелом головки 5-ої плюсневої кістки правої стопи, який кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не було небезпечним для життя в момент його спричинення, але потягло за собою довготривалий розлад здоров`я, більш як 21 день. Садно в області лівого колінного суглоба у гр. ОСОБА_6 кваліфікується як легке тілесне ушкодження

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, враховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження в судовому засіданні інших доказів, щодо фактичних обставин справи, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Аналізуючи досліджені докази по даному кримінальному провадженню, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення доведена в ході судового розгляду, а його необережні дії необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання, обставини.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив нетяжкий злочин, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце проживання, офіційно не працює, однак має дохід, на обліку у лікарів нарколога та психіатра на теперішній час не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому суд визнає щире каяття у вчиненому.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням вчиненого та відомостей про особу обвинуваченого, беручи до уваги той факт, що вчинене обвинуваченим суспільно небезпечне діяння не потягло тяжких наслідків, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у вигляді обмеження волі, що буде відповідати принципам та меті його призначення. Однак, враховуючи особу винного та обставини даної справи, на підставі ст.. 75, 76 КК України суд вважає доцільним призначити покарання із випробуванням.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд вважає доцільним застосувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк, оскільки, як встановлено у судовому засіданні, обвинувачений допустив серйозне порушення норм ПДР України, рухаючись заднім ходом по прибудинковій території не переконався у відсутності пішоходів, на зауваження очевидців подій не відреагував, після вчинення злочину не вжив заходів для зменшення негативних заходів своїх дій, з місця вчинення ДТП зник, про наїзд на пішохода уповноважним органам поліції не повідомив, що призводить до висновку про можливе повторне вчинення ним злочинів у сфері безпеки дорожнього руху.
Вирішуючи питання стосовно позовних вимог потерпілої ОСОБА_6 щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на її користь матеріальної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 127-129 КПК України, суд, постановляючи обвинувальний вирок залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє позов повністю, частково, відмовляє в його задоволенні чи залишає без розгляду, роз`яснюючи цивільному позивачеві право звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

На підставі статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ст.. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У судовому засіданні встановлено, що потерпілою ОСОБА_8 заявлено до відшкодування сума матеріальної шкоди у розмірі 483,72 грн., яка складається із витрат на лікування, є обґрунтованою та підтверджується дослідженими у судовому засіданні копіями чеків та квитанцій.

Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відшкодування моральної шкоди може здійснюватися не тільки в силу договору, але й закону.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суд вважає доведеним, що внаслідок незаконних дій обвинуваченого ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_6 була спричинена моральна шкода, яка виразилась у тому, що в результаті дій обвинуваченого вона отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, внаслідок чого перебувала на амбулаторному лікуванні більше одного місяця, відчувала фізичний біль та страждання через перелом ноги та накладення гіпсової пов`язки, через що її емоційний стан був пригнічений, не могла самостійно пересуватися, внаслідок чого вимушена була звернутися до допомогою до родичів, які здійснювали її догляд, що призвело до суттєвих змін у звичному укладі її життя.

За таких обставин, з врахуванням розумності, достатності та співмірності, суд находить вимоги потерпілої ОСОБА_6 щодо відшкодування моральної шкоди обґрунтованими та такими, що відповідають глибині душевних страждань, та вважає необхідним стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої суму відшкодування моральних страждань у розмірі 5000 грн.

Крім того, з обвинуваченого на користь потерпілої підлягає стягнення і сума витрат на правову допомогу у повному обсязі.

Питання про речові докази вирішити в порядку ст. 100 КПК України із врахуванням того факту, що станом на момент винесення судового рішення користувачем автомобіля «Peugeot J-5» реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_9 , що підтверджується копією довіреності на право керування транспортним засобом.

На підставі ст.. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягнення судові витрати у вигляді витрат на залучення експертів.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді двох років обмеження волі з позбавленням права керування транспортним засобом на один рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від призначеного покарання, якщо він на протязі двох років випробувального терміну не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації
Випробувальний термін обчислювати з моменту проголошення вироку.
Контроль за поведінкою ОСОБА_3 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 483,72 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн., витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 2100 грн., а всього 7583,72 грн.

Речові докази: автомобіль «Peugeot J-5» реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути законному володільцю ОСОБА_9 .

Скасувати арешт з автомобіля «Peugeot J-5» реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2018 року .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати у розмірі 1716 грн.

Вирок суду може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом 30 діб з моменту його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати у Жовтневому районному суді м. Запоріжжя копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Суддя: ОСОБА_1