Справа № 206/1970/18
Провадження № 1-кп/206/237/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" липня 2018 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро кримінальне провадження № 0000068, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.01.2018 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпропетровська, громадянин України, має середню освіту, не одружений, не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,
за участі сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 ,19.11.2017, приблизно о 09 годині 15 хвилин, розпивав спиртні напої поблизу будинку № 2 по вул. Зоопаркова у м. Дніпро, разом зі своїми знайомими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . В ході розпиття спиртних напоїв, ОСОБА_6 добровільно передав ОСОБА_3 свою кредитну банківську картку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , повідомивши при цьому пін-код від неї та попросив його зняти з картки грошові кошти у розмірі 200,00 гривен для придбання горілки та продуктів харчування.

В цей час, у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів які знаходились на кредитній карті ПАТ КБ «ПриватБанк», що належить ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 отримавши від

ОСОБА_6 кредитну банківську картку № НОМЕР_1 направився до банкомату ПАТ КБ «ПриватБанк», розташованого за адресою: м. Дніпро,

вул. Зоопаркова, 108, де цього ж дня, о 09.30 годин знаючи заздалегідь пін-код від даної карти, діючи таємно, з корисливих мотивів, здійснив транзакцію по зняттю грошових коштів на суму 10 000,00 грн. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , цього ж дня, перебуваючи у тому ж місці, діючи таємно, з корисливих мотивів о 09.30 та 09.35 годин відповідно, здійснив ще дві транзакції по зняттю грошових коштів з кредитної карти ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 на суму 1 000 грн кожна.

Після чого, ОСОБА_3 передав вказану картку ОСОБА_7 та попросив останнього передати її ОСОБА_6 , а викрадені ним грошові кошти у розмірі 12000,00 гривень залишив при собі, після чого направився в невідомому напрямку.

Таким чином, ОСОБА_3 керуючись єдиним умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів, заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 12000,00 гривень.

Так, дії ОСОБА_3 , виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), кваліфікуються за ч.1 ст. 185 КК України.
В ході судового засідання обвинувачуваний ОСОБА_3 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю та надав пояснення суду, що приблизно о 09 годині 00 хвилин, розпивав спиртні напої поблизу будинку № 2 по вул. Зоопаркова у м. Дніпро, разом зі своїми знайомими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . В ході розпиття спиртних напоїв, ОСОБА_6 добровільно йому передав свою кредитну банківську картку, повідомивши при цьому пін-код від неї та попросив його зняти з картки грошові кошти у розмірі 200,00 гривен для придбання горілки та продуктів харчування. Після чого він з ОСОБА_7 направились до банкомату ПАТ КБ «ПриватБанк», розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Зоопаркова, 108, де він зняв грошові кошти у розмірі 10 000,00 гривень та цього ж дня, перебуваючи у тому ж місці, приблизно о 09 годині 35 хвилин, здійснив ще дві транзакції по зняттю грошових коштів з зазначеної кредитної карти ПАТ КБ «ПриватБанк» на суму 1 000,00 гривень кожна. Після чого, він передав вказану картку ОСОБА_7 та попросив останнього передати її ОСОБА_6 , а грошові кошти у розмірі 12000,00 гривень залишив собі та розпорядився ними на власний розсуд. Окрім, того обвинувачений ОСОБА_3 , підтвердив, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті відповідають дійсним обставинам справи, у вчиненому щиро кається.
Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив всі обставини викладені в обвинувальному акті та суду пояснив, що приблизно о 09 годині 00 хвилин 19.11.2017 року він зустрівся з обвинуваченим ОСОБА_3 поблизу будинку № 2 по вул. Зоопаркова у м. Дніпро, через деякий час до них підійшов ОСОБА_7 , де вони всі разом розпивали спиртні напої. В ході розпивання спиртних напоїв, він попросив ОСОБА_3 зняти грошові кошти у розмірі 200,00 гривен з його кредитною банківської картки, повідомивши при цьому останньому пін-код від неї, оскільки він хотів поїхати додому, а коштів на проїзд у нього не залишилося. Після чого ОСОБА_8 взяв у нього вказану кредитну банківську картку, більше ОСОБА_3 він не бачив. Зазначені грошові кошти від ОСОБА_3 він не отримував. 22.11.2017 року він пішов до відділення банку ПАТ КБ «ПриватБанк», де йому стало відомо, що на рахунку вказаної кредитної картки, залишок коштів складав 17,00 гривень. Після чого він повідомив співробітників поліцїї, про вказані обставини. Грошові кошти йому не повернуто.
Судом з`ясована думка всіх учасників судового провадження стосовно подальшого розгляду відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники кримінального провадження зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про недоцілістність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та можливості обмежитись допитом обвинуваченого та потерпілого, а також дослідженням матеріалів справи, які характеризують особу обвинуваченого, що містяться в матеріалах кримінального провадження під № 0000068 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 18.01.2018 за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України, які були надані прокурором у судовому засіданні.
Суд, вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною і кваліфікує його дії за ч. 1 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Суд оцінивши показання обвинуваченого ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_6 в сукупності з відомостями про предмет злочинів і про обстановку їх виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що згідно зі ст. 18 та ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.
При призначенні покарання обвинуваченому згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України є злочином середнього ступеню тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря - психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (т. 2 а.п. 32-33), за місцем мешкання характеризується позитивно (т. 2 а.п. 34), офіційно не працевлаштованого, матеріальна шкода потерпілому ОСОБА_3 не відшкодована, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , є його щире каяття.

Згідно ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання, п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 (із змінами) «Про практику застосування судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання менш суворе - особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, тощо.
Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Враховуючи викладене, приймаючи наявність обставин, які пом`якшують покарання, враховуючи ставлення самого обвинуваченого до вчиненого злочину, суд приходить до висновку про те, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства з призначенням обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України ще можливо без ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим, вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік із застосуванням вимог ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, та покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових злочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами. Цивільний позов не заявлено.
Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 50,65,66,67, 75, 76 КПК України, ст.ст. 100, 342-380 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік;

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
Речові докази:
- диск сріблястого кольору CD-R, який зберігається у матеріалах кримінального провадження відповідно до постанови про визнання речовими доказами (т.2 а.п.29) - зберігати в матеріалах кримінального провадження № 0000068.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляції через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1