Постанова
Іменем України

08 листопада 2018 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 ,
обвинувачений ОСОБА_7 ,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000881,

відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Южно-Сахалінська Сахалінської області, Російської Федерації, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України).

1. Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Захисник вимагає скасувати судові рішення, постановлені відносно ОСОБА_7 та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вимогу мотивує невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження, заперечує висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, спростувує висновки експертиз та наголошує на неповноті судового розгляду тощо. Вказує на порушення вимог процесуального закону при проведенні судового розгляду, а також на тому, що заяву про застосування положень акта амністії було подано ще на початку судового розгляду, проте суд її не розглянув.
У доповненні до касаційної скарги захисник зазначив, що суд безпідставно звільнив ОСОБА_7 за амністією лише від основного покарання, оскільки відповідно до вимог Закону України «Про застосування амністії в України» від 01 жовтня 1996 року мав звільнити й від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

2. Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
2.1 Суд першої інстанції
Згідно з вироком Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами постановлено виконувати самостійно. Вирішено питання щодо заявленого цивільного позову: стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 у рахунок відшкодування моральної шкоди 250 000 грн.
У вироку також вирішено питання щодо процесуальних витрат.

2.2 Суд апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2017 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок суду від 21 червня 2016 року відносно ОСОБА_7 без зміни.

2.3 Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судами
06 травня 2013 року близько 17:50 ОСОБА_7 , не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, за кермом технічно справного мікроавтобуса марки «Toyota HiAce» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) здійснював рух по сухому асфальтному покриттю в крайній лівій смузі проїзної частини автодороги на вул. М. Жукова в напрямку вул. Ак. Вільямса у м. Одесі з організованим двостороннім трирядним рухом. ОСОБА_7 , на порушення вимог пунктів 2.1 «а», 2.3 «б», 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху, рухаючись зі швидкістю 6276 км/год (відповідно до висновку автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи від 13 червня 2013 року № 2675/2676), чим перевищив встановлений у населених пунктах швидкісний режим руху транспортних засобів (60 км/год), при цьому був неуважним, за дорожньою обстановкою та її зміною не слідкував, на регульованому пішохідному переході поблизу буд. АДРЕСА_1 , маючи гарантовану обєктивну можливість завчасно виявити пішохода, малолітню ОСОБА_9 2002 року народження, яка по пішохідному переходу самостійно перетинала проїзну частину автодороги справа наліво на зелений сигнал світлофора, вчинив зазначеним автомобілем наїзд на потерпілу ОСОБА_9 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми в формі забиття головного мозку легкого ступеня тяжкості, лінійного зигзагоподібного перелому лівої скроневої кістки, забійної рани тім`яної ділянки зліва, саден обличчя, закритої травми органів черевної порожнини у виді одномоментного розриву селезінки, посттравматичного панкреатиту, множинних саден тулуба, верхніх та нижньої лівої кінцівок, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 11 липня 2013 року № 1837 належать до тяжких тілесних ушкоджень.

3. Доводи інших учасників судового провадження
Захисник в засіданні суду касаційної інстанції підтримала подану нею касаційну скаргу, просила скаргу задовольнити. ОСОБА_7 в засіданні суду касаційної інстанції висловився на підтримку доводів свого захисника.
Прокурор в засіданні суду касаційної інстанції заперечував проти доводів касаційної скарги захисника.

4. Джерела права й акти їх застосування
4.1 Кримінальний процесуальний кодекс України
4.1.1 Стаття 94. Оцінка доказів
Частина 1. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Частина 2. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

4.1.2 Стаття 370. Законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення
Частина 1. Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Частина 2. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Частина 3. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Частина 4. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

4.1.3 Стаття 419. Зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Частина 2. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

4.1.4 Стаття 433. Межі перегляду судом касаційної інстанції
Частина 1. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

4.2 Закон України «Про застосування амністії в Україні»
Стаття 6. Особи, на яких поширюється дія закону про амністію, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності законом про амністію.

4.3 Закону України «Про амністію у 2014 році»
Стаття 14. Особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності цим Законом. Особам, засудженим до покарання (основного чи додаткового) у виді штрафу, сума штрафу, сплаченого ними до ухвалення судом рішення про звільнення від відбування покарання у зв`язку з амністією, не повертається.

5. Мотиви та висновки Верховного Суду
5.1 Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
З урахуванням доводів, викладених у касаційній скарзі, та меж перегляду судом касаційної інстанції оскаржуваного судового рішення, встановлених Кримінальним процесуальним кодексом України (далі КПК України), розгляд провадження судом касаційної інстанції здійснено в частині перевірки дотримання судами вимог процесуального закону при постановленні судових рішень та правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність при застосуванні акта амністії [4.1.4].

5.2 Щодо порушень вимог процесуального закону
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду в суді першої інстанції. Також цим судом оцінено сукупність таких доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку із дотриманням вимог ст. 94 КПК України (зокрема, на підставі показань малолітньої потерпілої, безпосередніх свідків ДТП, даних, що містяться у висновках експертиз, протоколах слідчого експерименту за участю потерпілої та свідків тощо) [4.1.1].
Отже, з огляду на встановлені судами фактичні обставини кримінального провадження, які касаційний суд не перевіряє, дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковано правильно [4.1.2, 4.1.4].
Суд не має повноважень скасувати судові рішення з підстав неповноти судового розгляду, для усунення суперечностей у показаннях свідків та інше, що може бути виправлено та усунуто на стадії апеляційного перегляду вироку суду.
У цій справі апеляційний суд діяв у межах наданих йому процесуальним законом повноважень, апеляційний розгляд здійснив відповідно до положень кримінального процесуального закону. Оскаржувана захисником ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки містить вичерпну відповідь щодо доводів апеляційної скарги захисника, які є аналогічними наведеним у касаційній скарзі.
Крім того, у звязку із заявленим захисником клопотанням апеляційний суд повторно допитав свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також експерта ОСОБА_12 .

Не погоджується Суд і з доводами касаційної скарги захисника про те, що суд мав розпочати судовий розгляд з клопотання про застосування положень амністії, оскільки, як вбачається з цього клопотання, обвинувачений ОСОБА_7 просив про звільнення від відбування покарання, однак з вирішення такого питання не може розпочинатися розгляд кримінального провадження.
5.3 Щодо правильності застосування положень закону України про кримінальну відповідальність
Доводи у доповненні до касаційної скарги щодо звільнення судом лише від основного покарання у виді позбавлення волі без звільнення й від додаткового покарання є необґрунтованими. Захисник посилається на положення Закону України «Про застосування амністії в Україні». Втім, ні положення цього Закону, ні положення Закону України «Про амністію у 2014 році», які були застосовані до ОСОБА_7 , не зобов`язують суд звільняти одночасно й від основного, й від додаткового покарання [4.2, 4.3].

Керуючись статтями 436, 438, 441, 442 КПК України, пунктами 46 параграфа 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без зміни.

Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3