Справа № 214/1324/18
1-кп/214/487/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілих - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відео конференції, у м. Кривому Розі кримінальне провадження №0001922 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривого Рогу, Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, маючого на утриманні малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимого:

- 01.09.2005 року Центрально-міським р/с м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки;

- 24.11.2011 року Центрально-міським р/с м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 321, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією майна. 25.09.2012 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області вирок змінено. Відповідно до зазначеної ухвали, ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 321, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнився 12.11.2014 року умовно-достроково на підставі ухвали Широківського р/с Дніпропетровської області від 04.11.2014 року, згідно ст. 81 КК України. Не відбуте покарання складає 1 рік, 7 місяців, 1 день,

який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , 25.06.2015 року, близько 18.30 години, знаходячись на 9-му поверсі 2-го під`їзду будинку АДРЕСА_3 , діючи повторно, переслідуючи корисливу мету власного збагачення, скориставшись відсутністю уваги з боку можливих свідків, з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито викрав майно, належне на праві приватної власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що на момент скоєння злочину знаходилося у користуванні її неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме: мобільний телефон «LG» Р713. Вартість викраденого мобільного телефону «LG» Р713, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 821 від 22.02.2018 року, станом на 25.06.2015 року складає 784,74 грн.. Крім того, в вищезазначеному телефоні знаходилася флеш-карта пам`яті «micro SD», об`ємом 4 гб., вартість якої станом на 25.06.2015 року згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 821 від 22.02.2018 складає 78,47 грн., та сім-карта мобільного оператора «Київстар» з номером НОМЕР_1 , вартість якої станом на 25.06.2015 року згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 821 від 22.02.2018 не визначалася, оскільки відсутня методична література по оцінці стартових пакетів.

Далі, ОСОБА_4 з місця скоєння злочину разом з викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 матері неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 , був спричинений майновим збиток на загальну суму 863,21 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 належить кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України, за ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно

Судом враховані наступні докази на підтвердження встановлених обставин.

Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України не визнав та суду пояснив, що перебуваючи на м-н. Сонячний, в період з 22 по 27 червня 2015 року, точну дату не пам`ятає, він побачив компанію молодих людей які грали на гітарі. Він підійшов до них, попрохав гітару та почав показувати як правильного грати акорди на ній. Приблизно о 17-00 -19-00 годині на дворі розпочався дощ, та як зазначає обвинувачений, він разом з потерпілим та ще двома невідомими йому хлопцями пішли до під`їзду дев`ятого будинку. Спочатку вони зупинились на сьомому поверсі, а потім піднялись на дев`ятий поверх вищезазначеного будинку. Через деякий час, друзі ОСОБА_7 пішли додому, і вони залишились у двох грати на гітарі. Познайомившись поближче з ОСОБА_9 , він розповів йому про своє скрутне матеріальне становище, та запитав у останнього, чи є в нього гроші в борг. Потім він запропонував ОСОБА_7 закласти його мобільний телефон до ломбарду, а гроші надати йому в борг, на що останній погодився і віддав йому добровільно в руки мобільний телефон.

Крім того, він стверджує, ОСОБА_7 запевнив його про те, що пояснить батькам, якщо вони запитають у нього про телефон, що телефон загубив. Потім, він взяв мобільний телефон та разом з ОСОБА_7 спустились на перший поверх, попередньо залишивши на дев`ятому поверсі, на стіні будинку, свій номер мобільного телефону, щоб ОСОБА_9 міг зателефонувати йому. Гроші або телефон, він пообіцяв повернути через тиждень. Невдовзі, приблизно 5 чи 6 липня 2015 року, до нього зателефонував потерпілий ОСОБА_9 , в той час коли він разом зі свідком ОСОБА_10 ремонтували автомобіль. Потерпілий розпочав свій діалог того, що не може більше чекати та сказав віддати йому гроші чи телефон. В той момент, він пояснив ОСОБА_9 по телефону, що не має грошей, а потерпілий сказав йому буде погано. Після цього потерпілий більше не телефонував. На протязі року він проживав за місцем мешкання в селі, до нього ніхто не приїздив та не телефонував. Невдовзі, до нього приїхали працівники поліції та повідомили, що відносно нього розпочата кримінальна справа за ознаками шахрайства. Співробітники поліції його повезли до ОСОБА_11 ВП, де йому слідча повідомила, що відносно нього розпочато досудове розслідування по кримінальному провадженню за фактом шахрайства, та потерпілий вказав, що він зловживаючи довірою обманним шляхом забрав у нього телефон. Його працівники поліції не затримували, лише попросили надати свідчення та попрохали підписати покази ті, які він давав слідчій, і що йому максимум що буде - це штраф.

Мати потерпілого йому телефонувала на його ж номер через два дні після того, як він взяв телефон та сказала, що її син загубив телефон. З її слів він зрозумів, що їй потрібен телефон, та він пояснив, що телефону не має. В той день, обвинувачений зазначив, що був одягнений в шорти та футболку, своє татуювання потерпілому ОСОБА_9 не показував. Вони домовилися, що він сам піде здавати телефон до ломбарду, також пояснив, що потерпілому в під`їзді він не погрожував. ОСОБА_9 каже не правду. Телефон заклав до ломбарду чи за 600 чи за 700 гривень, точну суму не пам`ятає. Звідки потерпілий ОСОБА_7 знає про його татуювання, йому невідомо. Чому потерпілий ОСОБА_7 дав йому телефон пояснити не може.

Окрім не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , по справі існує сукупність допустимих та належних доказів, на підставі яких можна зробити переконливий висновок щодо доведеності вини обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 суду пояснив, що 25 червня 2015 року, біля 18-00 години він разом зі своїм другом сиділи на вулиці біля другого під`їзду будинку АДРЕСА_3 та грали на гітарі. Потім, до них підійшов ОСОБА_4 з хлопцем. Вони сиділи, а через 40 хвилин його друг ОСОБА_12 пішов додому. Через деякий час, коли на дворі розпочався дощ, вони з обвинуваченим ОСОБА_13 та його товаришем пішли в під`їзд та піднялись на дев`ятий поверх вищезазначеного будинку. Невдовзі, товариш обвинуваченого пішов. Вони залишились наодинці з ОСОБА_13 та продовжували грати на гітарі. Коли закінчився дощ, він запропонував ОСОБА_4 вийти на вулицю. Однак, коли він почав виходити, обвинувачений ОСОБА_4 наказав віддати йому його мобільний телефон та почав погрожувати. Обвинувачений ОСОБА_4 погрожував розбити йому голову та проломити череп, та зазначив, що йому втрачати нічого, оскільки вже відбував покарання.

Після того, як він віддав телефон обвинуваченому, останній наказав йому чекати п`ять хвилин та не виходити з під`їзду. Приблизно о 22-00 годині він прийшов додому та все розповів.

Крім того, потерпілий ОСОБА_7 суду пояснив, що обвинувачений ОСОБА_4 був одягнений в чорну футболку, червоні кросівки, сонцезахисні окуляри в формі «капельки» та мав коротко підстрижене волосся. На правому боці ОСОБА_4 мається татуювання з зображенням Божої Матері. Обвинувачений стояв і погрожував йому фізичною розправою, казав, що проб`є череп, тому він добровільно передав свій телефон ОСОБА_14 та не запитував у останнього навіщо йому телефон. Татуювання обвинувачений йому показував щоб налякати та підтвердити, що йому немає чого втрачати. Коли вони познайомилися з обвинуваченим то номерами телефонів не обмінювались. Коли грали на лавці, його телефон знаходився в нього в кармані. Обвинувачений ОСОБА_4 бачив його телефон, так як йому телефонували. Чи писав ОСОБА_4 номер телефону на стіні під`їзду він не пам`ятає. До поліції звернувся одразу. Коли йому показали декілька фотокарток, він відразу впізнав ОСОБА_4 . Телефон він передав ОСОБА_4 тому, що боявся за своє життя. Просить суд суворо покарати обвинуваченого.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 суду пояснила, що 25.06.2015 року, на початку шостої години вечора, вона прийшла з роботи додому за адресою: АДРЕСА_4 та побачила що сина немає вдома. ЇЇ мати ОСОБА_15 сказала що він сидить на лавці біля третього під`їзду і вчиться грати на гітарі. Біля 7 години вечора її син ОСОБА_16 забіг додому, швидко поставив гітару і кудись побіг. Вона почала відразу телефонувати синові, але він не відповідав. Лише на третій чи четвертий раз підняв слухавку невідомій чоловік, який відповів, що даний телефон знайшов біля другого під`їзду дев`ятого будинку. Вона зателефонувала на номер телефона сина та запропонувала обвинуваченому забрати у нього телефон за винагороду. Обвинувачений погодився віддати їй телефон, попросивши винагороду у розмірі 800 грн. та запропонував зустрітись на зупинці «Соцмісто» біля магазину «Маяк». Коли вона під`їжджала до зупинки «Соцмісто», почала телефонувати обвинуваченому, проте телефон вже був поза зоною досяжності. Вона почекала хвилин 40, а потім вирішила поїхати до райвідділу і писати заяву. Повернувшись додому, вона почала розпитувати у сина, де його телефон, на що він відповів, що загубив. Коли вона почала сварити сина, то ОСОБА_9 почав розповідати всю правду, та вказав, що вони сиділи на лавці та грали на гітарі. Коли почався дощ, ОСОБА_4 запропонував зайти до другого під`їзду та піднятись на 9-й, поверх де сказав йому віддати телефон по доброму, почав погрожувати, та казав що розіб`є йому головую. Після того, як її син віддав мобільний телефон, обвинувачений наказав йому ще хвилин п`ять залишатись в під`їзді та не виходити на вулицю.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_17 суду пояснив, що на початку липня 2015 року, він разом з ОСОБА_4 ремонтували машину. ОСОБА_4 зателефонували на телефон він включив гучномовець і хлопець чи чоловік сказав, щоб він повернув телефон або гроші, далі пішла нецензурна лайка. Обвинувачений відповів, що в нього на даний час немає грошей. Телефон він не бачив.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_18 суду пояснив, що в лютому-березні 2018 року він зателефонував потерпілому і запитав чи можливо вирішити питання без суду, на що потерпілий відповів, що у разі коли ОСОБА_4 не заплатить гроші в сумі 10-12 тисяч гривень, то буде відбувати покарання. ОСОБА_4 йому сказав, що взяв телефон і йому потрібно віддати гроші, а за яких обставин він не знає. Також він пам`ятає в 2015 році ОСОБА_4 казав йому, що взяв телефон і потрібно відати гроші. Потерпілому він зателефонував сам, за власною ініціативою, щоб вирішити питання мирним шляхом. На той момент, яким чином ОСОБА_4 взяв телефон йому не було відомо.

Крім показів допитаних в судовому засіданні потерпілих по справі, вина обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України також підтверджується письмовими доказами, зібраними в період досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- листом-відповіддю на запит № 855/4 від 29.04.2016 року, наданою генеральним директором «Ломбард «Гроші Тут» ОСОБА_19 , відповідно до якої мобільний телефон «LG P713» Optimus L7, IMEI НОМЕР_2 дійсно закладався до ломбарду відділення ПТ «Ломбард «Гроші тут», гр. ОСОБА_4 1981 р.н., та 28.07.2015 року вищезазначений телефон було реалізовано ( Т.2, а.с.47);

- протоколом огляду предмету від 29.04.2016 року, а саме довідки з ломбарду «Гроші Тут» (Скарбниця) №855/4 від 29.04.2016 року, відповідно до якої, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , під свій паспорт, 25.06.2015 року, о 19.22.27 год. заклав до ломбарду, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , заклав до вказаного ломбарду мобільний телефон «LG P713» Optimus L7, IMEI НОМЕР_2 , отримавши за нього грошову винагороду в розмірі 830 грн. (Т. 2 а.с. 48);

-висновком експерта від 22.02.2018 року № 821, відповідно до якого ринкова вартість мобільного телефону LG P713 станом на 25.06.2015 року складає 784,74 грн.; ринкова вартість флеш-карти пам`яті micro SD об`ємом 4 Гб, станом на 25.06.2015 року складає 78, 47 грн.; ринкова вартість сім-картки мобільного оператора «Київстар», з номером НОМЕР_1 , станом на 25.06.2015 року не визначалась ( Т.2, а.с.125-129);

- протоколом пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 26.02.2018 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_7 , впізнав ОСОБА_4 за обличчям, поглядом, шкірою, кольором волосся, як чоловіка який знаходячись з ним наодинці, 25.06.2015 року, на 9-му поверсі другого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , відкрито викрав в нього мобільний телефон чорного кольору LG P713 з сі-картою та флеш-картою (Т. 2 а.с. 136-137);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 26.02.2018 року, відповідно до якого, потерпілий ОСОБА_7 , в присутності понятих, під відеозапис розповів подробиці скоєного відносно нього злочину, а саме відкритого викрадення телефону LG P713, що мало місце на сходовому майданчику 9-го поверху, 2-го під`їзду будинку АДРЕСА_3 (а.с. 138-139);

- протоколом огляду місця події від 26.02.2018 року, відповідно до якого був оглянутий сходовий майданчик 9-го поверху, 2-го під`їзду будинку АДРЕСА_3 (Т. 2 а.с. 140-141);

- протоколом освідування особи від 26.02.2018 року, відповідно до якого, слідчим в присутності понятих, за участю захисника обвинуваченого проведено освідування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Проведеним освідуванням встановлено, що на тулубі ОСОБА_4 виявлено татуювання у вигляді жінки «Божої Матері» з дитиною. Голова жінки та дитини обведені колами. (т.2 а.с. 180-183);

Вищевказані письмові докази протоколи слідчих дій є належними та допустимими доказами, складені відповідно до вимог КПК України та не оспорюються учасниками кримінального провадження, клопотань про їх виключення з обсягу доказів не надходило.

Зазначені письмові докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, є допустимими та належними, та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення, відповідають показанням потерпілих по справі.

Показання потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , дані наведених процесуальних документів, та на підставі сукупності доказів встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про неможливість формування штучних доказів, однобічність проведення досудового розслідування.

Разом з тим, доводи обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він не вчиняв грабежу, а його дії неправильно кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України, оскільки потерпілий ОСОБА_6 погодився йому допомогти, та не маючи при собі коштів, добровільно віддав йому свій телефон, погодившись на деякий час закласти його в ломбард, суд розцінює критично, як спосіб захисту власних інтересів та спробу уникнути відповідальності за вчинене. Допитані в судовому засіданні потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спростували покази обвинуваченого в частині добровільності передачі йому мобільного телефону.

Так, ОСОБА_7 в суді пояснив, що обвинувачений ОСОБА_4 наказав йому віддати мобільний телефон, погрожував, що розіб`є голову, проломить череп та показавши татуювання у вигляді жінки «Божої Матері» з дитиною на тулубі зазначаючи, що йому втрачати нічого, оскільки вже відбував покарання. Після того, як він віддав телефон обвинуваченому, останній наказав йому чекати п`ять хвилин та не виходити з під`їзду. Приблизно о 22-00 годині, дома, він все розповів матері. Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що 25.06.2015 року її син ОСОБА_9 розповів обставини, за яких був змушений віддати свій мобільний телефон раніше незнайомому йому чоловікові, який погрожував йому розбити голову, у разі якщо той не віддасть телефон.

Такі покази потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є послідовними та в деталях узгоджуються з іншими доказами по справі, а саме: даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.02.2018 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_7 , впізнав ОСОБА_4 за характерними рисами зовнішності, як чоловіка який знаходячись з ним наодинці, 25.06.2015 року відкрито викрав в нього мобільний телефон; протоколом проведення слідчого експерименту від 26.02.2018 року, під час якого ОСОБА_7 , в присутності понятих, розповів подробиці скоєного відносно нього грабежу.

Не довіряти показанням потерпілого ОСОБА_7 суд не має підстав, тим більш, що, як обвинувачений ОСОБА_4 , так і потерпілий ОСОБА_7 підтвердили, що до скоєння кримінального правопорушення не були знайомі між собою, неприязних стосунків не мали. Таким чином, у ОСОБА_7 причин обмовляти обвинуваченого не було, як і мотивів на добровільну передачу свого мобільного телефону раніше незнайомому чоловікові для закладення в ломбард.

При цьому, не знайшли свого підтвердження покази обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він не демонстрував своє татуювання на животі та не погрожував потерпілому ОСОБА_7 застосуванням насилля, а шляхом зловживання довірою заволодів мобільним телефоном останнього, який обіцяв повернути за тиждень, написавши номер свого мобільного телефону в під`їзді на стіні будинку.

Так, потерпілий ОСОБА_7 , як під час слідчого експерименту, так і в судовому засіданні зазначав про наявність у ОСОБА_4 татуювання у вигляді жінки «Божої Матері» з дитиною на тулубі, яку останній показував йому погрожуючи застосуванням насилля. В свою чергу, ОСОБА_4 в суді так і не зміг пояснити звідки потерпілому відомо про його татуювання, яке було виявлено у нього під час освідування. Згідно показів обвинуваченого, того дня він був одягнений у футболку та шорти.

Також, перевіркою наявних у справі доказів, не знайшли свого підтвердження покази обвинуваченого про те, що він залишив потерпілому на стіні в під`їзді свій номер телефону, які спростовано показами потерпілого, котрий категорично заперечував в суді зазначені обставини.

Оцінюючи покази свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 суд приходить до висновку, що вони не спростовують обставин вчинення злочину інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_4 . При цьому, ОСОБА_17 в суді зазначив, що був свідком розмови по мобільному телефону між ОСОБА_4 та іншим хлопцем чи чоловіком, точно сказати не може, з приводу мобільного телефону. Чи стосується дана телефонна розмова обставин кримінального провадження свідок жодним чином не підтвердив. В свою чергу, свідок ОСОБА_18 є батьком обвинуваченого, та зацікавлений охарактеризувати його з позитивної сторони.

Так, відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду №10 від 06.11.2009р. «Про судову практику у справах про злочини проти власності», грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення. При цьому, згідно з п.17 зазначеної вище Постанови, шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 відкрито, погрожуючи застосуванням насилля викрав мобільний телефон потерпілого, в подальшому розпорядившись ним на власний розсуд, заклавши до ломбарду.

З огляду на наведені обставини, суд вважає, що дії ОСОБА_4 потрібно кваліфікувати саме за ч.2 ст.186 КК України, як грабіж, оскільки його твердження про зловживання довірою та добровільну передачу мобільного телефону потерпілим не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Відповідно до ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Суд, керуючись ст. 94 КПК України, оцінює наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом з урахуванням з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності, та взаємозв`язку, з урахуванням того, що по справі забезпечено всебічний, повний та об`єктивний розгляд всіх обставин в їх сукупності та приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого діяння.

При призначенні покарання суд, у відповідності до положень ст. ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема дані, які характеризують особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч.1 ст. 66 КК України, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому не встановлено.

Обставиною, відповідно до ст. 67 КК України, яка обтяжує покарання обвинуваченому є рецидив злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_4 по відношенню до інкримінованого йому кримінального правопорушення підпадає під дію ч. 1 ст. 19 КК України (Т. 2, а.с.162).

Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений вчинив тяжкий злочин., передбачений ч. 2 ст. 186 КК України.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховуючи ступінь тяжкості скоєного злочину, особистість обвинуваченого, який за місцем мешкання характеризується з нейтральної сторони (Т.2 а.с. 163), раніше неодноразово судимий (Т.2 а.с. 143-145), на обліку в ОКЗ «Психоневрологічний диспансер» у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебував та не перебуває ( Т.2, а.с.161;162). Крім того, обвинувачений має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_8 (Т.3, а.с.9).

Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Таким чином, при визначені міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що останній вчинив умисне кримінальне правопорушення проти власності, відносно неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість. Суд також враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив інкримінований злочин будучи умовно-достроково звільненим від призначеного покарання на 1 рік, 7 місяців, 1 день. Матеріалами кримінального провадження не встановлено відшкодування завданого ним збитку потерпілим. Крім того, як було встановлено в судовому засіданні, мобільний телефон потерпілого «LG P713» Optimus L7 обвинуваченим було здано до ломбарду, та як вбачається з листа-відповіді наданого генеральним директором «Ломбард «Гроші Тут» ОСОБА_19 , 28.07.2015 року реалізовано.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69, 75 КК України не буде відповідати загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не буде достатнім і необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів, не буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого внаслідок його м`якості.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд виходить із положень ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, у зв`язку з чим, вважає необхідним і достатнім призначити йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі, з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Крім того, при визначенні остаточної міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд вважає необхідним застосувати ч. 1 ст. 71 КК України та до призначеного покарання частково приєднати не відбуте покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24.11.2011 року, призначивши остаточно покарання за сукупністю вироків.

Суд, переконаний, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 необхідно відраховувати з моменту затримання, тобто з 12 лютого 2018 року (Т. 2 а.с. 113-114).

Потерпілим цивільного позову не заявлено, однак за ним зберігається право на звернення до суду за відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.

Питання речових доказів судом вирішується в порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 ( чотири) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати не відбуте покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24.11.2011 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної чинності.

Строк покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання, тобто з 12 лютого 2018 року (Т. 2 а.с. 113-114).

Речовий доказ довідку з ломбарду «Гроші Тут» № 855/4 від 29.04.2016 року залишити при матеріалах кримінального провадження № 0001922 ( Т.2, а.с.49; 47).

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1