Провадження № 11-кп/4820/42/18
Справа № 672/1599/17 Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 395 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
перекладача ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження №0000418 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Городоцького районного суду від 16 квітня 2018 року,-

В с т а н о в и л а :

Вироком Городоцького районного суду від 16 квітня 2018 року

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рокитне, Новоселицького району Чернівецької області, румуна, громадянина України, з неповною середньою освітою, жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше судимого:

-18 липня 1996 року Ільїчівським міським судом Одеської області за ст. 86-1, ст. 44 КК України (в редакції 1960 року) на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;
-30 серпня 1999 року Борзнянським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 81, ст. 17, ч. 3 ст. 81, ч. 1 ст. 89, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;
-20 серпня 2002 року Дунаєвецьким районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України на 4 роки позбавлення волі;
-14 травня 2009 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;
-17 грудня 2013 року Хотинським районним судом Чернівецької області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;
-6 лютого 2014 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі,

19 жовтня 2016 року звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково терміном на 3 місяці 26 днів,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 395 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачувався в тому, що постановою Городоцького районного суду від 22 червня 2017 року йому, відповідно до п. «в» ч.1 ст. 3, ст. 5,6 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами звільненими з місць позбавлення волі», як особі, яка звільнена з місць позбавлення волі, з урахуванням неодноразового притягнення до адміністративної відповідальності, встановлено адміністративний нагляд терміном 1 рік з наступними обмеженнями поведінки: заборони виходу з господарства за адресою: АДРЕСА_1 з 22.00 до 06.00 год.; заборони виїзду в особистих справах за межі Городоцького району Хмельницької області без дозволу ОВС України; заборони перебувати в місцях, де продають спиртні напої на розлив; реєструватись в поліції 2 рази на місяць, 5 та 25 числа з 9:00 до 10:00 год. в дільничного офіцера поліції, а в разі його відсутності у чергового Городоцького ВП ГУ НП в Хмельницькій області.
ОСОБА_9 , будучи особисто ознайомленим 22 червня 2017 року із вказаною постановою суду, не зважаючи на встановлені обмеження, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, з метою ухилення від адміністративного нагляду, умисно порушив встановлені обмеження і в середині вересня 2017 року, не повідомивши про свій виїзд, без поважних причин, умисно, без відповідного дозволу працівників Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області самовільно залишив постійне місце проживання в с. Нове Поріччя Городоцького району Хмельницької області, виїхавши в с. Рокитне Новоселицького району Чернівецької області, де перебував до 31 жовтня 2017 року та не з`являвся на реєстрацію в Городоцький ВП ГУНП в Хмельницькій області з вказаного часу, тобто був відсутній по місцю свого проживання, чим порушив встановлені обмеження і ухилився від адміністративного нагляду.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок місцевого суду скасувати. Ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України та призначити йому покарання у виді арешту строком на 5 місяців.

Стверджує, що в матеріалах кримінального провадження встановлено достатньо належних та допустимих доказів вини ОСОБА_9 по факту порушення ним правил адміністративного нагляду, які здобуті з дотриманням вимог процесуального закону, однак суд безпідставно виправдав його. При цьому, прокурор акцентує увагу, що суд помилково прийшов до висновку про визнання окремих доказів недопустимими внаслідок порушення права на захист ОСОБА_9 , оскільки останній є уродженцем Чернівецької області, неодноразово відбував реальне покарання в місцях позбавлення волі, а тому в достатній мірі володіє мовою, якою ведеться судочинство.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора на підтримку апеляційної скарги з посиланням на зазначені в ній доводи, обвинуваченого та його захисника ОСОБА_8 , які просять відхилити апеляційну скаргу прокурора, провівши з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами, дослідження матеріалів кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Як встановлено в процесі апеляційного розгляду, постановою Городоцького районного суду від 22 червня 2017 року, ОСОБА_9 , відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 3, ст. ст. 5, 6 ЗУ «Про адміністративний нагляд за особами звільненими з місць позбавлення волі», як особі, яка звільнена з місць позбавлення волі, з урахуванням неодноразового притягнення до адміністративної відповідальності, встановлено адміністративний нагляд терміном 1 рік з встановленням ряду обмежень до його поведінки у вигляді : заборони виходу з господарства за адресою: АДРЕСА_1 з 22.00 до 06.00 год.; заборони виїзду в особистих справах за межі Городоцького району Хмельницької області без дозволу ОВС України; заборони перебувати в місцях, де продають спиртні напої на розлив; реєструватись в поліції 2 рази на місяць, 5 та 25 числа з 9:00 до 10:00 год. в дільничного офіцера поліції, а в разі його відсутності у чергового Городоцького ВП ГУ НП в Хмельницькій області.
ОСОБА_9 , будучи особисто ознайомленим 22 червня 2017 року із вказаною постановою суду, не зважаючи на встановлені обмеження, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, з метою ухилення від адміністративного нагляду, умисно порушив встановлені обмеження і в середині вересня 2017 року, не повідомивши про свій виїзд, без поважних причин, умисно, без відповідного дозволу працівників Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області самовільно залишив постійне місце проживання в с. Нове Поріччя, Городоцького району Хмельницької області, виїхавши в с. Рокитне, Новоселицького району Чернівецької області, де перебував до 31 жовтня 2017 року та не з`являвся на реєстрацію в Городоцький ВП ГУНП в Хмельницькій області з вказаного часу, тобто був відсутній по місцю свого проживання, чим порушив встановлені обмеження і ухилився від адміністративного нагляду.

Вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення повністю доведена зібраними по провадженні та дослідженими в процесі апеляційного розгляду доказами.

Зокрема, як в процесі судового та апеляційних розглядів ОСОБА_9 не заперечував та ствердив обставини самовільного залишення місця проживання та без відповідного дозволу виїзду на проживання до іншої місцевості. Не заперечував обставин встановлення відносно нього адміністративного нагляду, його обізнаності з цього приводу, однак викладав свою версію подій.

Крім того, факт вчинення ОСОБА_9 злочину об`єктивно стверджується постановою Городоцького районного суду від 22.06.2017 року з якої вбачається, що відносно обвинуваченого було встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік та ряд обмежень до його поведінки, в тому числі заборону виїзду за межі Городоцького району Хмельницької області по особистих справах без дозволу органів внутрішніх справ (а.п. 112, т. 1).

Реєстраційним листком, листком контролю за дотриманням установлених обмежень дій піднаглядним Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області та рапортами працівників поліції стверджується, що ОСОБА_9 з вересня 2017 року на реєстрацію в органи поліції не з`являвся та був відсутній за місцем проживання (а.п. 77, 79, 130, 131, 132, 133, 134, 144, т. 1).

Із даних попереджень особи, стосовно якої може бути встановлений адміністративний нагляд вбачається, що ОСОБА_9 будучи неодноразово судимий та відбуваючи реальні покарання у виді позбавлення волі, після звільнення з місць позбавлення волі вчиняв систематичні адміністративні правопорушення, за які був підданий адміністративним стягненням та неодноразово попереджався, що у разі продовження протиправної поведінки відносно нього буде встановлений адміністративний нагляд, які обвинувачений скріпив власноручними підписами (а.п. 103, 104,106, т. 1).

Інформацією медичних закладів та військового комісаріату стверджується, що ОСОБА_9 в період самовільного залишення місця проживання на лікуванні в медичних закладах не перебував, за медичною допомогою не звертався та на військову службу не призивався (а.п. 143, 147, т. 1).

Про те, що ОСОБА_9 достовірно знав про встановлення відносно нього адміністративного нагляду та ряду обмежень до його поведінки, що останній в процесі судового та апеляційних розглядів не заперечував, свідчать ті обставини, що обвинувачений на протязі певного періоду відбував такий, з`являвся для реєстрації в органи поліції та засвідчував своїм підписом реєстрацію.

Про наявність мети в діях ОСОБА_9 щодо ухилення від адміністративного нагляду свідчать ті обставини, що останній достовірно знав про встановленні обмеження, при цьому, самовільно, без поважних причин, не повідомляючи органи поліції залишив місце проживання та виїхав за межі не тільки Городоцького району, а й Хмельницької області.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації ні обвинуваченим ОСОБА_9 , ні його захисником не надано.

В кримінальному провадженні не встановлено жодного доказу щодо застосування відносно ОСОБА_9 заборонених законодавством методів розслідування, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Такі твердження ґрунтуються виключно на міркуваннях та припущеннях самого ОСОБА_9 та його захисника, які є прямо зацікавленими особами, їх роздумах щодо процесів в державі, діяльності правоохоронних органів, систематичних звинуваченнях органів досудового розслідування в упередженості та необ`єктивності, вільному тлумаченні кримінального закону, що не можна визнати допустимими доказами.

Таким чином, підстав вважати, що в процесі досудового розслідування зі сторони органів досудового розслідування на обвинуваченого чинився тиск, в суду немає.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що докази вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 , які покладені судом в основу обвинувального акту, були отриманні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Виходячи зі змісту вказаної норми закону, вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений на матеріалах, повністю зібраних, всебічно досліджених і правильно оцінених судом, а висновки суду про подію злочину або про невинуватість обвинуваченого у його вчиненні з достовірністю випливають із матеріалів справи. Для цього у вироку повинні бути проаналізовані й оцінені всі розглянуті в судовому засіданні докази, які як підтверджують висновок суду, так і спростовують його.

При цьому, суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях обвинуваченого, свідків та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано, не обмежуючись лише зазначенням прізвищ свідка або назви процесуального документа.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку має бути наведена оцінка доводів, на які обвинувачений послався на свій захист. Якщо обвинувачений у судовому засіданні змінив свої показання, суд повинен ретельно перевірити як ті, так і інші показання, з`ясувати причину зміни показань і в результаті ретельного дослідження дати їм у вироку належну оцінку в сукупності з іншими доказами, що є у провадженні.

Проте, ці вимоги закону під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_9 у повній мірі виконані не були. Як видно з оскаржуваного вироку, суд, всупереч вимогам закону, причини зміни показань обвинуваченим ретельно не перевірив та не з`ясував і належної оцінки зазначеним показанням в сукупності з іншими доказами, що є у провадженні не дав.

Так, дійшовши висновку, що твердження органів досудового розслідування та прокурора в частині доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, не відповідають фактичним обставинам справи та зумовлені їхньою хибною позицією, як убачається з мотивувальної частини вироку, належним чином не проаналізував наведені докази в сукупності з іншими доказами у провадженні та не зазначив мотивів, з яких відхилив ці докази та прийняв інші, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Оскільки, належним чином не перевірені доводи органів досудового розслідування та прокурора про наявність діях ОСОБА_9 складу злочину, в якому він обвинувачувався.

Суд не провів належний аналіз та не дав відповідної оцінки показанням самого обвинуваченого ОСОБА_9 . У вироку відсутній системний аналіз змісту цих документів, відсутні посилання чому суд не взяв до уваги та відхилив показання самого ОСОБА_9 , дані письмових доказів, які прямо та безпосередньо вказують на обвинуваченого, як на особу, яка ухилилася від встановленого адміністративного нагляду.

Із наведених обставин вбачається, що суд першої інстанції не дав аналізу всім зібраним у кримінальному провадженні доказам, тобто всім фактичним даним, які містяться в показаннях обвинуваченого, письмових доказах у провадженні, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не вмотивував свого висновку, з яких підстав та чому не прийняв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_9 щодо самовільного залишення місця проживання та ухилення від адміністративного нагляду, а тому питань, що вирішуються судом при ухвалені вироку, зазначених у ст. 374 КПК України, не вирішив.

Приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_9 суд виходив з того, що останній не володіє українською мовою, в процесі досудового розслідування не був забезпечений захисником, а тому всі письмові докази здобуті органами досудового розслідування у кримінальному провадженні є недопустимими, внаслідок чого обвинувачений підлягає виправданню у зв`язку з недоведеністю стороною обвинувачення вчинення ним злочину, оскільки у провадженні не зібрано достатньо доказів вини останнього, а ті, що є в наявності не відповідають вимогам закону.

Однак, з таким висновком місцевого суду погодитися не можна, оскільки він є помилковим, спростовується та суперечить матеріалам провадження і особі ОСОБА_9 .

Так, сам обвинувачений ОСОБА_9 в процесі судового розгляду, в присутності захисника, не заперечував та ствердив обставини встановлення відносно нього адміністративного нагляду, його обізнаності з цього приводу, самовільного залишення місця проживання та без відповідного дозволу виїзду на проживання до іншої місцевості.

В матеріалах провадження відсутні належні дані, які б викликали сумніви в щирості та достовірності послідовних показань обвинуваченого ОСОБА_9 в цій частині.

У зв`язку з цим підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_9 оговорює себе у суду не має.

Разом з цим, ці обставини, показання обвинуваченого ОСОБА_9 в процесі судового розгляду, які є послідовними, повністю залишилися поза увагою місцевого суду та ним проігноровані.

Є надуманими та повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження твердження обвинуваченого ОСОБА_9 , що в процесі досудового розслідування допущено порушення його прав на захист.

Зокрема, як вбачається з власноручних, жодним чином не спростованих ні ОСОБА_9 , ні його захисником, пам`яток про права та обов`язки підозрюваного, його власноручних розписок, ОСОБА_9 , у встановленому законом порядку, належним чином був ознайомлений зі своїми правами, в тому числі з правом мати захисника та користуватися допомогою перекладача (а.п. 152-153, 154, т. 1).

Однак, ОСОБА_9 , без жодного тиску та примусу, від послуг професійного захисника відмовився, що ствердив власноручним підписом і це є його конституційним правом гарантованим державою, як не вимагав він і участі перекладача (а.п. 155, 156, т. 1).

Належних та допустимих доказів, які б стверджували протилежне, суттєвого порушення органами досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону, в тому числі права на захист обвинуваченого в матеріалах провадження не встановлено, не надано таких ні ОСОБА_9 , ні його захисником, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Злочин, в якому обвинувачувався ОСОБА_9 , ні його особа, в силу ст. 52 КПК України, не передбачають обов`язкової участі захисника.

Як стверджується даними технічних засобів фіксування кримінального провадження місцевим судом, ОСОБА_9 , вільно володіє та фактично користується українською мовою, нею ж давав пояснення в процесі судового розгляду.

ОСОБА_9 є уродженцем с. Рокитне, Новоселицького району Чернівецької області, з народження проживає на території України, там же закінчив україномовну загальноосвітню шкоду та здобув базову середню освіту, що він не заперечує, неодноразово судимий та відбував тривалі, реальні покарання в місцях позбавлення волі. Як стверджується даними попередніх вироків участь перекладача та захисника носила вибірковий характер і з цих підстав ОСОБА_9 судових рішень не оскаржував, чим повністю погоджувався з ними.

Власноручними розпискою, автобіографією ОСОБА_9 та поясненнями органам поліції стверджується, що останній володіє українською мовою, як і володіє українською граматикою (а.п. 101, 114, 116, 121, 124, 127, т. 1).

Національність румун записана виключно зі слів обвинуваченого, оскільки як вбачається з попередніх вироків судів, ОСОБА_9 зазначав, що є молдаванином, а подекуди і українцем.

Таким чином, з огляду на те, що ОСОБА_9 є громадянином України, народився та проживає на її території, має середню освіту, здобуту в Україні, у школі вивчав українську мову, атестований із цього предмета. На досудовому розслідуванні йому роз`яснювалися процесуальні права, у тому числі право користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною мовою або мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача. Жодних клопотань про те, що він не володіє українською мовою, на досудовому розслідуванні, ОСОБА_9 не заявляв. Натомість з численних його письмових пояснень, автобіографії, попередніх судових рішень відносно нього вбачається, що ОСОБА_9 українською мовою володіє в повній мірі, як і вміє читати та писати. Із звукозапису судового засідання вбачається, що він розуміє українську мову, давав зрозумілі відповіді на поставлені йому українською мовою запитання.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що відсутність у ОСОБА_9 професійного захисника та перекладача в процесі досудового розслідування, з огляду на те, що обвинувачений від участі захисника відмовився і на участі перекладача не наполягав та таких клопотань не заявляв, не утворює порушення прав та законних інтересів останнього.

Таким чином, ОСОБА_9 , в тому числі в процесі судового розгляду, повністю забезпечені права, передбачені законами та Конституцією України, в тому числі право користуватися допомогою захисника, давати пояснення, подавати докази, тощо.

Місцевим судом належним чином не проаналізовані та дана помилкова оцінка вищеназваним обставинам.

А тому, визнання місцевим судом всіх без виключення письмових доказів у кримінальному провадженні з підстав порушення права на захист обвинуваченого з огляду на те, що він начебто не володіє українською мовою та залишення поза увагою показань ОСОБА_9 в процесі судового розгляду щодо фактичних обставин справи є надуманими та суперечать матеріалам провадження і особі ОСОБА_9 .

Місцевим судом належним чином не проаналізовані та дана помилкова оцінка вищеназваним доказам, які покладені в основу виправдувального вироку відносно ОСОБА_9 .

Аналізуючи всі досліджені в процесі апеляційного розгляду докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_9 , умисно, самовільно залишив місце проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, а тому його дії підлягають кваліфікації за ст. 395 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 420 КПК України апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необґрунтованого виправдувального вироку місцевого суду.

При призначенні покарання ОСОБА_9 колегія суддів враховує суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, яке є злочином невеликої тяжкості, особу ОСОБА_9 , пом`якшуючі покарання обставини.

ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий, з попередніх судимостей жодних висновків не зробив, вчинив новий, умисний злочин, враховуючи систематичність вчинення кримінально-карних діянь, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_9 слід обрати покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, лише у виді ізоляції від суспільства, що буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

При цьому, покарання обвинуваченому ОСОБА_9 має бути призначено з урахуванням санкцій кримінального закону, за яким кваліфіковані його злочинні дії, та вимог ст. 65 КК України.

В процесі апеляційного розгляду, вину у вчиненні злочину ОСОБА_9 не визнав навіть під тиском зібраних у справі доказів, даних про виявлення ним жалю в провадженні не встановлено.

Ті обставини, що ОСОБА_9 посередньо характеризується за місцем проживання, за твердженнями органів досудового розслідування щиро розкаявся у скоєному та активно сприяв розкриттю злочину, що пом`якшує його покарання, в даному випадку не є підставою для звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки це не спростовує встановлених колегією суддів обставин і висновків та не дає підстав вважати, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання.

Тому, застосування до нього ст. ст. 69, 75 КК України колегія суддів вважає безпідставним.

Більше того, залишилась поза увагою прокурора та органів досудового розслідування така обтяжуюча покарання обвинуваченого обставина, як рецидив злочину. Однак, з огляду на те, що така прокурором ОСОБА_9 не інкримінувалася, позбавлений можливості її враховувати і апеляційний суд, оскільки це погіршить становище обвинуваченого.

Речові докази у провадженні: матеріали справи адміністративного нагляду № 9 щодо ОСОБА_9 , яка долучена до матеріалів кримінального провадження підлягає зберіганню в матеріалах кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 409, 420 КПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Городоцького районного суду від 16 квітня 2018 року щодо ОСОБА_9 скасувати.

Визнати винним ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, і призначити йому покарання 5 (п`ять) місяців арешту.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_9 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Речові докази у провадженні: матеріали справи адміністративного нагляду № 9 щодо ОСОБА_9 , яка долучена до матеріалів кримінального провадження зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення. Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той же строк з дня отримання копії вироку.

Судді
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4