Постанова

Іменем України
26 червня 2018 року

м. Київ
справа № 371/891/16-к

провадження № 51-1511 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Миронівського районного суду Київської області від 22 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 7 березня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000586, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, який проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.121 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Миронівського районного суду Київської області від 22 грудня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням упродовж дворічного іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 22 листопада 2014 року о 17 год 00 хв. поблизу магазину ЕКО, який знаходиться на вул. Соборності, 61-а в м. Миронівка, Київської області, під час сварки з ОСОБА_7 на ґрунті неприязних стосунків, що виникли раптово, умисно завдав удар кулаком правої руки по голові ОСОБА_7 . Після отримання удару, з метою захисту від подальшого нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 схопив ОСОБА_6 за поли верхнього одягу, після чого їхні дії були припинені сторонніми особами.
Отримавши тілесні ушкодження, ОСОБА_7 відійшов до власного автомобіля, який перебував на парковці перед магазином ЕКО та спілкувався зі своїм знайомим ОСОБА_8 . У цей час до них підбіг ОСОБА_6 та, діючи умисно, наніс ще один удар кулаком правої руки по голові ОСОБА_7 .
Своїми умисними діями ОСОБА_6 завдав фізичного болю ОСОБА_7 і заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з переломами кісток основи черепа, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя у момент заподіяння.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 7 березня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 змінено в частині вирішення цивільного позову та стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 3700 гривень витрат на правову допомогу, а в решті вирок залишено без змін.

Вимоги касаційних скарг і узагальненні доводи осіб, які її подали
У касаційних скаргах:

засуджений, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить судові рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. При цьому вказує, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), оскільки так і не було встановлено місце, час, спосіб та момент нанесення тілесних ушкоджень, обвинувальний акт не містить формулювання висунутого обвинувачення, реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ст. 109 КПК. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції неповно дослідив висновки судово-медичних експертиз, що перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване рішення;
потерпілий посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить судові рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. При цьому зазначає, що апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні апеляційної скарги потерпілого про необхідність скасування рішення суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 у зв`язку з необґрунтованим застосуванням вимог ст.ст. 75, 76 КК, що потягло, на думку потерпілого, призначення покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вказує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Потерпілий ОСОБА_7 подав заперечення на касаційну скаргу засудженого, в яких просить залишити її без задоволення.

Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 частково підтримала касаційні скарги та просила скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого ОСОБА_6 , який просив задовольнити його касаційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_5 та перевіривши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Що стосується доводів потерпілого щодо м`якості призначеного ОСОБА_6 покарання у зв`язку з безпідставним, на його думку, звільненням засудженого на підставі ст. 75КК від відбування покарання з випробуванням, то вони є обґрунтованими.

Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Згідно приписів ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більшу п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справі справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Так, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, який згідно зі ст. 12 КК є тяжким злочином.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд врахував те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, одружений, має на утриманні малолітню дитину та призначив йому покарання за вчинення злочину, яке є мінімальним у межах санкції вказаних норм.
Разом з тим, суд першої інстанції звільнив ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, але свого рішення не обґрунтував і не навів мотивів, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання у виді позбавлення волі, враховуючи обставини вчинення засудженим умисного злочину. Водночас, суд першої інстанції не врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, не відшкодування завданої шкоди та конкретні обставини кримінального провадження.
Таким чином, звільнивши ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.
Крім того, згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Однак, цих вимог закону апеляційний суд при постановленні ухвали в даному кримінальному провадженні не дотримався.
Так, перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , яка аналогічна касаційній скарзі засудженого ОСОБА_6 , суті всіх зазначених апелянтом доводів в ухвалі не навів, їх ретельно не перевірив, відповіді на усі доводи не надав і свого рішення про залишення апеляційної скарги з доповненнями без задоволення належним чином не мотивував, тобто не надав вичерпної відповіді, на яких підставах, передбачених процесуальним чи матеріальним законами, він визнав доводи захисника неспроможними.
Зокрема, поза увагою апеляційного суду залишились доводи захисника ОСОБА_9 щодо неповного дослідження судом першої інстанції висновків судово-медичної експертизи по справі та надання переваги одним судово-медичним дослідженням перед іншими, що призвело до неповноти судового розгляду і, як наслідок, до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.
Враховуючи викладене, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене і, за умови підтвердження такого ж обсягу обвинувачення і тих же даних про особу винного, звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням слід вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК, а також необхідно ретельно перевірити всі доводи апеляційних скарг і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд
ухвалив:
касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 7 березня 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3