Справа №: 398/946/17
провадження №: 1-кп/398/131/18
ВИРОК
Іменем України

"23" травня 2018 р. Олександрісйький міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Олександрії кримінальне провадження, внесене у ЄРДР 13 грудня 2016 року під №0003159, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: село Новомиколаївка, Скадовського району, Херсонської області, громадянина України, з базовою вищою освітою, непрацюючого, раніше не судимого, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

встановив:

ОСОБА_7 12 грудня 2016 року близько 17 години 00 хвилин, керуючи автомобілем Opel Combo, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись у темну пору доби по вулиці 6-го грудня в місті Олександрія, Кіровоградської області, у напрямку руху від вулиці Софіївської (Луначарського) в бік вулиці Героїв Сталінграду, будучи місцевим мешканцем та завідомо знаючи про наявний на проїзній частині дороги вулиці 6-го грудня у напрямку свого руху пішохідний перехід, визначений дорожнім знаком 5.35.2 Правил дорожнього руху України ( далі ПДР ) «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.3 ПДР України «Нерегульований пішохідний перехід», наближаючись до якого, не вжив належних заходів із забезпечення безпеки дорожнього руху, не зменшив швидкість, не зупинився перед нерегульованим пішоходним переходом, не був достатньою мірою уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував відповідно до її зміни, створив небезпеку та перешкоду для руху, що загрожувувала життю або здоров`ю громадян, чим грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б) та д), та 18.1 ПДР України :

п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну ..., технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху);

- п. 18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який переходив проїзну частину дороги вулиці 6-го грудня зліва направо відносно напрямку руху автомобіля Opel Combo.

Внаслідок наїзду керованого ОСОБА_7 автомобіля пішохід ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесне ушкодження у вигляді компресійного перелому першого поперекового хребця, яке згідно висновку судово-медичної експертизи № 52 від 15.02.2017 року відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що викликали тривалий розлад здоров`я на термін понад 21 добу.

Таким чином ОСОБА_7 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто злочин, передбачений частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину у вчиненні зазначеного вище злочину та погодився з обставинами, викладеними в обвинувальному акті. Додатково обвинувачений пояснив, що ДТП сталося 12 грудня 2016 року о 17.00, у цей час було вже темно, ліхтарі були вимкнені, дорога була суха, опадів не було, він їхав зі швидкість 30 км. на годину. ОСОБА_7 підтвердив, що знав про місце розташування пішохідного переходу. Близько 17 години він виїхав від свого місця проживання, та коли виїжджав на вулицю 6-го грудня з підїзної дороги, що веде до житлового будинку у якому він постійно проживає, ОСОБА_7 надав перевагу транспортним засобам які рухалися зліва, а саме від вулиці Героїв Сталінграду та після чого продовжив рух далі з виконанням маневру повороту наліво. Після цього ОСОБА_7 продовжив рух по вулиці 6-го грудня в напрямку руху від вулиці Луначарського до вулиці Героїв Сталінграду з увімкненим ближнім світлом фар зі швидкістю близько 30-35 км/год. Рухаючись по вул. 6-го Грудня, ОСОБА_7 помітив як по пішохідному переходу зліва на право, рухалась раніше невідома йому жінка з дитиною, яка в цей момент вже закінчувала переходити проїзну частину дороги. У цей момент на зустріч ОСОБА_7 рухався потік транспортних засобів з увімкненим світлом фар. Під`їжджаючи до пішохідного переходу, на якому сталося зіткнення світло фар зустрічного автомобіля частково засліплювало водія ОСОБА_7 . Наблизившись до пішохідного переходу ОСОБА_7 помітив сірий силует пішохода який рухався зліва на право відносно його напрямку руху, загальмував, однак не зміг уникнути зіткнення. Наїзд на пішохода відбувся передньою лівою частиною керованого ОСОБА_7 автомобіля. ОСОБА_7 також додав, що у цей час він був тверезим.

Щодо цивільного позову обвинувачений ОСОБА_7 повідомив, що визнає його частково, він згоден, що потерпілому була завдана моральна шкода, однак вважає заявлений розмір відшкодування 190 тисяч гривень необґрунтованим. Під час додаткового допиту обвинувачений ОСОБА_7 повідомив, що мав намір вибачитися перед потерпілим, однак не зробив цього через конфлікт, який виник між ними. Обвинувачений стверджує, що має бажання допомогти потерпілому, однак на уточнююче питання суду не зміг пояснити як саме і надати конкретні пропозиції щодо матеріальної допомоги, зазначив, що готовий надавати фізичну і транспорту допомогу та буде відшкодовувати шкоду за рішенням суду. Обвинувачений також просив не позбавляти його водійсниких прав, щоб він мав змогу відшкодувати потерпілому визначену судом шкоду.

Окрім визнавальних показань обвинуваченого ОСОБА_7 його вина підтверджується сукупність досліджених судом доказів.

Потерпілий ОСОБА_8 у ході допиту під час судового розгляду дав показання про те, 12 грудня 2016 року близько 16.40 разом зі своєю донькою ОСОБА_9 та її малолітнім сином вийшов з дому щоб провести їх додому, а саме до будинку АДРЕСА_3 . Вони почали переходити проїзну частину від будинку номер АДРЕСА_4 . У цей час була темна пора доби, опадів не було, дорога була сухою, було штучне освітлення. Потерпілий був вдягнений у куртку сірого кольору, сині штани. Починаючи перехід проїзної частини переконався у відсутності автомобілів зліва і справа та продовжив рух. Автомобілів, які б могли засліпити водія ОСОБА_7 не було. При цьому ОСОБА_8 йшов повільніше, ніж його донька і онук з відставанням приблизно 1-2 метри, оскільки ніс сумки. Після цього він помітив світло фар автомобіля і стався наїзд. Також потерпілий повідомив, що тривалий час лікується від отриманих травм, також у лікарні дізнався про те, що має захворювання остеохондроз, також у зв`язку з отриманими травмами відчуває біль, його рухи обмежені, не може сидіти, стоїть, спираючись на милиці, потребує подальшого лікування та реабілітації.

Свідок ОСОБА_10 під час допиту у судовому засідання повідомила, що 12 грудня 2016 року близько 16.40 разом із своїм малолітнім сином та батьком ОСОБА_8 вийшла з будинку за адресою АДРЕСА_5 . Близько 17.00 години вона разом з сином проходила проїзну частину дороги по вул 6-го Грудня по нерегульованому пішохідному переходу, її батько ОСОБА_8 йшов позаду на відстані приблизно 1,5-2 м. У цей час була темна пора доби, опадів не було, дорога була сухою та освітлювалась ліхтарями. У момент початку переходу дороги автомобілів, які б рухались справа або зліва не було, не було і автомобілів, які б могли засліпити водія ОСОБА_7 . В момент коли свідок з сином закінчила перехід дороги вона почула позаду себе глухий звук та, розвернувшись побачила що ОСОБА_8 лежить на дорозі попереду автомобіля.

Свідок ОСОБА_11 під час допиту у судовому засіданні повідомила, що є дружиною потерпілого ОСОБА_8 12 грудня 2016 року він пішов проводжати дочку і онука. Через 10 хвилин дочка телефоном повідомила свідка про ДТП. Чоловіка свідок побачила вже у автомобілі швидкої допомоги. ОСОБА_11 проживає разом із потерпілим ОСОБА_8 та щодо його стану здоров`я після ДТП повідомляє, що він мало ходить, постійно відчуває біль, вживає знеболювальні медикаменти, проходить лікування у стаціонарі кожні 6 місяців, після ДТП зміг стояли лише 14 лютого 2017 року. Потерпілий лікується за власні кошти, обвинувачений матеріальної допомоги не надавав та не пропонував її. До ДТП ОСОБА_8 вже був пенсіонером, займався господарством, мав голод на дачі, на якому вирощував продукти для сім`ї. Упродовж двох місяців після ДТП він лежав, не міг самостійно справляти природні потреби, потребував постійного догляду, який надавала дружина і донька, до жовтня 2017 року він пересувався за допомогою двох палиць, після з однією палицею, може ходити лише нетривалий час, не може керувати автомобілем, оскільки не може сидіти більше 10 хвилин, відчуває біль.

Також вина обвинуваченого підтверджується такими письмовими доказами:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної приходи від 12 грудня 2016 року, доданою до цього протоколу схемою ДТП та фототаблицею, якими зафіксовано обстановку на місці ДТП,

- випискою з акту №4537 від 21 грудня 2016 року, відповідно до якого на основі результатів судово-медичного дослідження крові ОСОБА_7 у ній не виявлені метиловий, етиловий, ізопропіловий, пропіловий, ізобутиловий, бутиловий та ізоаміловий спирти,

- випискою з акту №4545 від 21 грудня 2016 року, відповідно до якого на основі результатів судово-медичного дослідження крові ОСОБА_8 у ній не виявлені метиловий, етиловий, ізопропіловий, пропіловий, ізобутиловий, бутиловий та ізоаміловий спирти,

посвідченням водія ОСОБА_7 , свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, а саме вказаного вище автомобіля,

- висновком експерта від 15 грудня 2016 року №568 за результатами проведення інженерно-транспортної експертизи, відповідно до якої на момент експертного огляду та на момент ДТП з технічної точки зору рульове керування, робоча гальмівна система та ходова частина автомобіля Opel Combo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходилися в працездатному стані,

- висновком експерта від 19 грудня 2016 року №569 за результатом проведення інженерно-транспортної експертизи, відповідно до якої на підставі огляду автомобіля Opel Combo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , експерт зробив висновок про те, що передбачена зона можливого контакту з пішоходом розташована в передній частині капота, також характерні слідові ознаки, які маються на автомобілі, свідчать про інерційне закидання пішохода з контактом тіла, предметів приналежності з лівою частиною переднього вітрового скла;

- висновком експерта №52 за результатом проведення з 7 по 15 лютого 2017 року судово-медичної експертизи, відповідно до висновку якої у ОСОБА_8 маються тілесні ушкодження у вигляді компресійного перелому першого поперекового хребця. Вказане ушкодження могло виникнути в результаті впливу травмуючої сили вздовж осі хребта, відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень як таке, що викликає тривалий розлад здоров`я на термін 21 добу та таке, що не потягло за собою загрозливих для життя станів і за давністю може відповідати вказаному строку травми;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 17 лютого 2017 року за участю свідка ОСОБА_9 , доданою до нього схемою та фототаблицею, у ході якого свідок показала спосіб переходу нею, її сином та батьком проїзної частини на місці ДТП, вказала на послідовність дій зазначених осіб та обстановку на місці ДТП, місце наїзду на потерпілого, вона відтворила швидкість свого руху та за допомогою статиста швидкість руху ОСОБА_8 через пішохідний перехід, час руху якого відповідно до зроблених замірів складає 8-9 секунд, виміряно відстані між автомобілем, пішоходним переходом, знаками Пішоходний перехід, Діти, виміряно видимість для водія у темну пору доби з увімкненим світлом фар, яка складає 78,6 м. Згідно цих вимірів видимість за вставновлених умов була достатньою, щоб побачити пішохода, пішохідний перехід та дорожні знаки;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 23 лютого 2017 року, схемою та фототаблицею до нього, за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , у ході якого останній дав пояснення, аналогічні його допиту під час судового розгляду, обвинувачений вказав на місце наїзду на пішохода, продемонстрував послідовність, маневри і шлях руку автомобіля під його керуванням, було зроблено заміри положення автомобіля на проїзній частині, вставнолено, що видимість для того щоб водій побачив пішохода була достатньою. Також у ході слідчого експерименту відтворено ситуацію наявності автомобіля, який рухається назустріч водію ОСОБА_7 з увімкненим ближнім світлом фар, тобто ситуації, яка відповідає показанням обвинуваченого, та встановлено що за таких обставин видимість у точці, у якій фактично знаходився пішоход була достатньою для того, щоб водій його побачив;

- висновком експерта №17-330 від 1 березня 2017 року за результатом проведення судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи, відповідно до якої у даній дорожньо-транспортній ситуації належні дії водія автомобіля Opel Combo ОСОБА_7 , що спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху і можливість уникнути ДТП, регламентувались вимогами п.2.3(б), 18.1 та 19.3 Правил дорожнього руху. В розглянутій дорожній обстановці водій зазначеного автомобіля ОСОБА_7 , надавши дорогу пішоходу, який рухався в межах пішохідного переходу (при своєчасному виконанні ним вимог п. 18.1 ПДР), мав технічну можливість уникнути наїзду керованого ним автомобіля на пішохода. Враховуючи ту обставину, що водій ОСОБА_7 мав технічну можливість виконати вимоги п.18.1 ПДР і таким чином мав можливість уникнути наїзду на пішохода, слід зробити висновок про те, що в розглянутій дорожній обстановці невідповідність дій водія ОСОБА_7 знаходиться в причинному зв`язку з ДТП, що сталася;

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості, дані, які характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що він на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утримання двох дітей, має нейтральну характеристику КП Житлогосп за місцем фактичного проживання та позитивну характеристику сільського голови за місцем реєстрації, отримав богословську освіту, має диплом молодшого спеціаліста, має посвідчення члена ГО Українське капеланство. Також суд враховує повідомлені під час допиту обвинваченим відомості щодо його доходу, який складає 2000 грн. на місяць, а також те, що обвинувачений в останньому слові вибачився перед потерпілим. Ці відомості не заперечувались іншими учасниками кримінального провадження.

Згідно ст. 66 КК України суд визнає щире каяття обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого відсутні.

Згідно досудової доповіді ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як низький. Орган пробації вважає доцільним застосування покарання, альтернативного позбавленню волі.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів є покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, що передбачене санкцією ч.2 ст.289 КК України, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 заявили клопотання про застосування відносно ОСОБА_7 амністії, звільнивши його від відбування покарання на підставі п.в ч.1 ст.1 ЗУ Про амністію в 2016 році, оскільки він має на утриманні двох неповнолітніх дітей та не позбавлений щодо них батьківських прав.

Прокурор та представник потерпілого в судовому засіданні не заперечували проти звільнення обвинуваченого ОСОБА_12 від відбування покарання на підставі п. «в» ч.1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч. 2 ст. 86 КК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» амністією є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07.09.2017 набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Відповідно до п. «в» ч.1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких з зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: підлягають особи, які на момент вчинення злочину не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

В матеріалах кримінального провадження наявні свідоцтва про народження дитини ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком яких є ОСОБА_7 , який відповідно до довідки служби у справах дітей Олександрійської міської ради не позбавлений батьківських прав. Також суд враховує, що ОСОБА_7 вчинив злочин невеликого ступеню тяжкості до 7 вересня 2017року, тобто до дня набрання чинності ЗУ «Про амністію у 2016 році». Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 амністії, передбачених ст. 4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 ЗУ «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього раніше не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_7 поширюється дія ЗУ «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування призначеного покарання.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави, уповноваженим органом якої виступає Олександрійська міська рада, про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину визнаний обвинуваченим ОСОБА_7 та підлягає задоволенню.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_7 та Публічного акціонерного товариства Страхова компанія Універсальна про відшкодування моральної (немайнової) шкоди та стягнення страхових виплат на відшкодування витрат на лікарські засоби та на відшкодування моральної шкоди у зміненій позивачем редакції від 27 березня 2017 року та з урахування заяви про збільшення розміру позовних вимог від 7 серпня 2017 року підлягає задоволенню частково з таких підстав. Обвинувачений визнав те, що злочином потерпілому була завдана моральна шкода, однак не погодився із заявленою сумою її відшкодування. Представник потерпілого підтримав позов із зазначених у ньому підстав. Представник цивільного відповідача ПАТ Страхова компанія Універсальна у письмових запереченнях просив відмовити у задоволенні позовних вимог до страхової компанії та розглянути справу за його відсутності.

Суд, враховуючи викладені вище обставини, визнає доведеним, що вчиненим ОСОБА_7 злочином була завдана потерпілому ОСОБА_8 моральна шкода, яка полягає у фізичному болю, який відчуває потерпілий внаслідок отриманої травми, вимушеній зміні потерпілим звичного укладу життя, необхідності та фактичному проходженні лікування на стаціонарі і амбулаторно, неможливості потерпілого самостійно забезпечувати свої фізіологічні потреби та пересуватися у перші місяці після ДТП. З урахуванням викладеного, а також характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань потерпілого, ступеню вини особи, яка завдала моральної шкоди, наявності у потерпілого, окрім травми супутніх захворювань, а саме остеохондрозу поперекового вдділу хребта, двобічного коксоартрозу ІІ ст., керуючись вимогами розумності і справедливості та ст.23 ЦК України, суд вважає обґрунтованим розмір відшкодування моральної шкоди 50 тисяч гривень.

Також суд вважає необхідним наголосити на тому, що обґрунтування розміру моральної шкоди необхідністю здійснення витрат на лікування та реабілітацію, на що посилався представник потерпілого та потерпілий, не відповідає закону. Витрати на лікування є матеріальною шкодою та вимога про їх відшкодування може бути розглянута лише у разі подання відповідного позову, зокрема на підставі норм ст. 22, параграфу 2 глави 82 ЦК України.

У решті вимог зазначеного позову, зокрема вимог до ПАТ Страхова компанія Універсальна слід відмовити у зв`язку з тим, що позивач не довів, що звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування відповідно до вимог п.35.1 ст.35 ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Також позивач надав докази лише щодо факту купівлі лікарських засобів, а саме чеки, що відповідно до п.24.1 ст.24 зазначеного закону є недостатнім, оскільки для виплати страхового відшкодування, пов`язаного з лікуванням потерпілого, ці витрати мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. При цьому страхове відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.26-1 цього закону здійснюється у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Процесуальні витрати на залучення експертів і проведення експертиз у розмірі 2423 гривні 32 копійки згідно ч.2 ст. 124 КПК України мають бути стягнені з обвинуваченого на користь держави.

Питання про речові докази підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Щодо запобіжного заходу, то перед судом сторонами не поставлено питання про його обрання. Обвинуваченому такий захід не обирався, тому у суду немає підстав для його застосування.

Керуючись ст.ст. 349, 367-371, 374-376 КПК України, суд

засудив:

Визнати винним обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі п. «в» ч.1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_7 звільнити повністю від призначеного покарання за цим вироком у зв`язку із застосуванням амністії.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави, уповноваженим органом якої виступає Олександрійська міська рада, до ОСОБА_7 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь Міського комунального лікувально-профілактичного закладу Міська лікарня №1 м. Олександрії, , місцезнаходження 28000, Кіровоградська обл., місто Олександрія, ВУЛИЦЯ СЕМАШКА, будинок 15, витрати на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_8 у розмірі 4818 грн. 56 коп.

Задовольнити частково позовну заяву потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_7 та Публічного акціонерного товариства Страхова компанія Універсальна про відшкодування моральної (немайнової) шкоди та стягнення страхових виплат на відшкодування витрат на лікарські засоби та на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_8 завдану злочином моральну шкоду у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

У решті вимог зазначеного позову, зокрема вимог до ПАТ Страхова компанія Універсальна відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залучення експертів і проведенням експертиз у сумі 2423 гривні 32 копійки.

Визначити долю речових доказів: автомобіль Opel Combo, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , залишити у власника ОСОБА_7 .

Повернути до Міського комунального лікувально-профілактичного закладу Міська лікарня №1 м.Олексадрії витребувані судом: оригінал медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_8 №13032 Олександрійської міської лікарні №1 і оригінал медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_8 ..

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі її подання, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно.

Суддя ОСОБА_1