Справа № 212/4158/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України у кримінальному провадженні відносно засудженого вироком Октябрьського районного суду м.Ліпецька від 16.08.2017 року ОСОБА_4 - у вигляді 9 років 6 місяців позбавлення волі за ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК РФ. Початок строку обчислення покарання визначено російським судом 16.08.2017 року. Закінчення строку покарання 11.05.2026 року.
Клопотання мотивоване тим, що 25.05.2018 року наказом Міністерства юстиції України №1637/5, прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_4 відповідно до статті 606 КПК України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 20.03.2018 року за №06-36256/18.
Представник Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, просив розглядати клопотання без його участі.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримала, не заперечував проти приведення вироку Російської Федерації у відповідність до чинного законодавства України. Висловила свою думку з приводу істотних моментів приведення російського вироку у відповідність (визначення статей, частин статей особливої частини Кримінального кодексу України, що відповідають конструкції вироку російського суду).
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено: ОСОБА_4 засуджено вироком Октябрьского районного суду міста Ліпецька від 16 серпня 2017 року до покарання у вигляді 9-ти років 6-ти місяців позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30, ч.5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації (замах на незаконний збут наркотичних засобів, скоєний за попередньою змовою групою осіб, в особливо великому розмірі). Означене діяння, також, є караним відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.
Вирок суду вступив у законну силу 05.09.2017 року відповідно до розпорядження про виконання вироку Октябрьского районного суду міста Ліпецька.
ОСОБА_5 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 6 УФСВП Росії по Ліпецькій області».
Останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні: АДРЕСА_1 .
Засуджений ОСОБА_4 написав заяву, у якій виявив бажання про його переведення для подальшого відбуття покарання в Україні.
Відповідно до ч.4 ст.10 КК України виконання в Україні вироку іноземного суду чи міжнародної судової установи можливо, якщо діяння, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, згідно з цим Кодексом визнається злочином або було б злочином у разі його вчинення на території України.
Згідно ч.1 ст.602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Таким міжнародним договором є «Конвенція про передачу засуджених осіб» від 21 березня 1983 вчинена в Страсбурзі, яка набула чинності для України 1 січня 1996 року (далі - Конвенція). Таким чином, при постановленні ухвали, що є результатом розгляду зазначеного клопотання, суд керується положеннями даного міжнародного договору та нормами кримінального процесуального законодавства України, які врегульовують дані правовідносини.
Пунктом b) ч.1 ст.9 Конвенції, передбачено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11 Конвенції.
Відповідно до пунктів а), с), d) ч. 1 ст.11 Конвенції, у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган повинен враховувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими ніякі мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину або злочинів.
Крім того, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені у ст.606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст.610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
Загальні положення глави 46 КПК України не передбачають перевірки фактичних обставин, встановлених вироком судом іноземної держави, та вирішення питань щодо винуватості особи. Виходячі з цього суд керується висновками, що їх зроблено у вироку суду ухваленому державою його винесення.
Статтею 606 КПК України визначаються умови передачі засуджених осіб для відбування покарання в Україні: якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; якщо вирок набрав законної сили; якщо на час отримання запиту про передачу засуджений має відбувати покарання упродовж як найменш шести місяців або якщо йому ухвалено вирок до ув`язнення на невизначений строк; якщо на передачу згоден засуджений або з урахуванням його віку або фізичного чи психічного стану на це згоден законний представник засудженого; якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі; якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності - також процесуальні витрати; якщо держава ухвалення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженого. Судом встановлено, що вимог, зазначених нормою ст.606 КПК України додержано.
Згідно з ч.3 ст. 610 КПК України під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, яким передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку іноземної держави.
Згідно п.1 ч.4 ст.610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним Законом України.
Дії ОСОБА_4 за вироком Октябрьского районного суду міста Ліпецька РФ від 16 серпня 2017 року кваліфікуються за ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 Кримінального Кодексу Російської Федерації, як замах на незаконний збут наркотичних засобів, скоєний за попередньою змовою групою осіб в особливо великому розмірі.
Кримінальним кодексом України за аналогічні протиправні діяння передбачена кримінальна відповідальність за ч.1 ст.15, ч.3 ст.307 КК України замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений у особливо великих розмірах за попередньою змовою групою осіб, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Санкцією статті передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна. Крім цього, слід зазначити, що матеріальне право Російської Федерації у сфері кримінального законодавства не знає такого розмежування замаху на злочин як закінчений та незакінчений, що передбачено частинами 2 та 3 ст.15 КК України, тому суд при визначенні відповідності статей кримінального закону, вважає доречним співвіднести норму ч.3 ст.30 КК РФ з нормою ч.1 ст.15 КК України, яка розкриває поняття замаху, і таке співвідношення буде якнайбільше відповідати конкретиці наповнення змісту розглядуваних правовідносин.
Таким чином, приводячи вирок у відповідність до законодавства України суд визначає, що вчинене ОСОБА_4 на території РФ діяння визнається злочином і на території України. Кваліфікація злочину за вироком суду Російської Федерації визначена судом на підставі статей кримінального закону, які своєю правовою конструкцією відповідають юридичній конструкції норм ч.1 ст.15, ч.3 ст.307 КК України.
Крім того, при приведенні вироку у відповідність до законодавства України суд враховує норму п.1 ч.4 ст.610 КПК України, яка регламентує призначення покарання у межах максимального строку який може бути призначено за відповідний злочин керуючись нормами Кримінального закону України. При цьому, слід зазначити, що у вироку Октябрьского районного суду м.Ліпецька від 16.08.2017 року при призначенні покарання застосовано норми ч.3 ст.66 та ч.1 ст.62 КК РФ, кожна з яких співвідноситься з кримінальним законом України наступним чином.
За своєю конструкцією норма ч.3 ст.66 КК РФ (срок или размер наказания за покушение на преступление мовою оригіналу) співідносна з нормою ч.3 ст.68 КК України (призначення покарання за незакінчений злочин), з тією різницею, що найвища межа покарання за російською нормою закону при визначенні покарання за замах на злочин знаходиться на рівні трьох четвертих від максимального строку санкції статті Особливої частини КК РФ, в той час як згідно норми ч.3 ст.68 КК України, ця межа знаходиться на рівні двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу
В свою чергу, норма ч.1 ст.62 КК РФ з посиланням у своєї диспозиції на норми пунктів «и» та «к» ч.1 ст.61 цього кодексу (Назначение наказания при наличии смягчающих обстоятельств мовою оригіналу) за своїм змістом відповідає нормі статті 691 КК України, яка, в свою чергу, так само посилається на норми пунктів 1 та 2 ст.66 КК України, аналогічні нормам пунктів «и» та «к» ч.1 ст.61 КК РФ. Мова йде про те, що за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу. Верхня межа в обох конструкціях норм зазначених статей кримінальних законів РФ та України співпадають - дві третини максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, що визначено Особливою частиною обох кодексів. При цьому, слід звернути увагу на те, що у відповідності і до ч.3 ст.68 і до ст. 691 КК України (аналоги обох статей у російському законі - ч.3 ст.66 та ч.1 ст.62 КК РФ, як зазначено вище, застосовано при остаточному визначенні покарання російським судом) розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу. Оскільки, максимальний строк покарання, визначений ч.3 ст.307 КК України (яка, як встановлено судом, відповідає нормі російського закону, що покладено в основу вироку Октябрьского районного суду м.Ліпецька ч.5 ст.228.1 КК РФ) становить 12 років позбавлення волі, то відповідно до наведеного вище, максимальний строк покарання, який відповідатиме Кримінальному законодаству України за вчинений ОСОБА_4 злочин має найвищу межу 8 років позбавлення волі (2/3 від максимального строку покарання на підставі ч.3 ст.68 КК України). Вироком російського суду призначено покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі, що на півтора року перевищує граничну межу встановлену законодавством України. Частиною 3 статті 307 КК України встановлено відповідальність особи за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті (частина друга включає в себе кваліфікаційну ознаку - за попередньою змовою групою осіб), вчинені організованою групою, а також якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги в особливо великих розмірах. Ця норма українського закону найбільш повно відповідає ч.5 ст.228.1 КК РФ, тобто статті кримінального закону, яку російський суд поклав в основу кваліфікації злочину. Диспозитивна частина норми ст.228.1 КК РФ містить в собі таке визначення злочину, караного цією статтею (мовою оригіналу): незаконные производство, сбыт или пересылка наркотических средств, психотропных веществ или их аналогов, а также незаконные сбыт или пересылка растений, содержащих наркотические средства или психотропные вещества, либо их частей, содержащих наркотические средства или психотропные вещества. Диспозиція ст.307 КК України мйже аналогічна: незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів. Диспозиції статей 228.1 КК РФ та 307 КК України мають абсолютну наближенність описових частин і визначення кримінально караних дій. Частина 3 ст.307 КК України повністю відповідає ч.5 ст.228.1 КК РФ, оскільки в обох статтях кваліфікуючою озакою виступає особливо великий розмір предмету злочину. Суд, таким чином, приходить до висновку про відповідність зазначених статей кримінального закону обох країн, одне одній. Санкція цієї статті, крім позбавлення волі, передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна. При цьому, статтею 11 Конвенції заборонено посилювати кримінальне покарання засудженій особи державою виконання вироку. Сила міжнародного договору превалює, у даній ситуації, над вітчизняним законодавством (якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору ч.2 ст.19 ЗУ «Про міжнародні договори України» №1906-IV від 29.06.2004р.). Отже, при приведенні вироку Октябрьского районного суду міста Ліпецька від 16 серпня 2017 року у відповідність до законодавства України, до ОСОБА_4 не може бути застосований такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна засудженого.
Як вбачається з вироку Октябрьского районного суду міста Ліпецька, відносно ОСОБА_4 , строк попереднього ув`язнення, під час якого ОСОБА_4 перебував під вартою з моменту затримання до моменту початку обчислення покарання визначеного судом, що постановив вирок (з 16.08.2017 року), - становить період з 12 листопада 2016 року по 16 серпня 2017 року включно. Відповідно до кримінального закону України попереднє ув`язнення повинно бути зараховане судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі. Правила зарахування такого строку встановлено діючою на той період часу редакцією ч.5 ст.72 КК України.
В означений проміжок часу діяв ЗУ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» N 838-VIII від 26.11.2015 року. Частину зазначеного вище періоду (з 12.11.2016р. до 21.06.2017р.), слід зарахувати до строку покарання відповідно до припису ч.5 ст.72 КПК України у редакції, що діяла в період часу з моменту затримання ОСОБА_4 до 21.06.2017 року (зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі).
Календарний проміжок часу попереднього ув`язнення засудженого (з 12 листопада 2016 року до 16 серпня 2017 року включно) у кримінальному провадженні, за яким було ухвалено вирок, що приводиться у відповідність до діючого законодавства України, складає - 9 місяців 4 дні. У відповідності до зазначеного вище закону, частина періоду з 12 листопада 2016 року до 21.06.2017 року (моменту припинення дії ЗУ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» N 838-VIII від 26.11.2015 року) складає 221 день або 7 місяців 9 днів і повинна подвоюватися (тобто складати 14 місяців 18 днів або 1 рік 2 місяці 18 днів) і підлягає додаванню до періоду з 21.06.2017р. до 16.08.2017р. ця частина періоду ув`язнення складає 1 місяць 27 днів (де строк ув`язнення рахується вже день за день). Підсумовуючи, треба до 14 місяців 18-ми днів додати 1 місяць 27 днів, що складає загалом 16 місяців 15 днів (чи 1 рік 4 місяці 15 днів). Саме цей строк попереднього ув`язнення, відповідно до законодавства України, повинен зараховуватися у строк відбування покарання на території України.
Початок обчислення строку покарання ОСОБА_4 відповідно до вироку Октябрьского районного суду міста Ліпецька від 16 серпня 2017 року обчислювати з 16.08.2017 року. Зарахувати до строку відбування покарання, час попереднього ув`язнення з моменту затримання до початку строку відбування покарання. Відповідно до викладених вище розрахунків, здійснених у відповідності до кримінального закону України, цей строк складає 16 місяців 15 днів або 1 рік 4 місяці 15 днів.
Визначення судом виду кримінальної установи, в якій належить відбувати покарання, діючим кримінальним законом України не передбачено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, ч.1 ст.15, ч.5 ст.72 (у редакції, що діяла у певний проміжок часу періоду попереднього ув`язнення засудженого), ч.3 ст.68, 691, ч.3 ст.307 КК України, главою 46 Розділу IXКПК України, ст.ст.3, 9, 10, 11, 12 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 вчиненої в Страсбурзі, яка набула чинності для України 1 січня 1996 року, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно засудженого ОСОБА_4 - задовольнити.
Вирок Октябрьского районного суду міста Ліпецька від 16 серпня 2017 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким його засуджено за скоєння злочину передбаченого ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації привести у відповідність до законодавства України.
Визначити покарання згідно кримінального закону України, - відповідно до вироку ухваленого Октябрьским районним судом міста Ліпецька РФ від 16 серпня 2017 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за яким його засуджено за скоєння злочину передбаченого ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації і призначено покарання у вигляді 9 років 6 місяців позбавлення волі, - згідно з ч.1 ст.15, ч.3 ст.307 Кримінального кодексу України у вигляді позбавлення волі строком на 8 років.
Початок строку покарання ОСОБА_4 відповідно до вироку Октябрьского районного суду міста Ліпецька РФ від 16 серпня 2017 року обчислювати з 16.08.2017 року.
Зарахувати засудженому в строк відбування покарання за вироком, час тримання під вартою з 12.11.2016 року по 16.08.2017 року включно (з урахуванням розрахунку у мотивувальній частині ухвали з цього питання) - 1 рік 4 місяці 15 днів.
Копію ухвали суду направити до Міністерства юстиції України та центрального органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором.
Апеляція приймається до розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області протягом семі днів з дня її проголошення через Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області. Для засудженого строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1