КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

31 жовтня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 липня 2018 року,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
захисника підозрюваного ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою від 13 липня 2018 року Подільський районний суд м. Києва застосував до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, примусові заходи медичного характеру у вигляді надання йому амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку в лікувальному закладі по місцю проживання.
Цією ж ухвалою суд відмовив у задоволенні позовних вимог потерпілого ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_9 завданої моральної та майнової шкоди, а також вирішив питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено оскаржуваною ухвалою, ОСОБА_9 , перебуваючи у стані неосудності, 13 жовтня 2017 року, приблизно о 22 год. 40 хв., разом із невстановленою органом досудового розслідування особою, прибув за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає його знайомий ОСОБА_5 .

Перебуваючи за даною адресою, ОСОБА_9 разом із невстановленою органом досудового розслідування особою подзвонили в дверний дзвінок квартири АДРЕСА_2 та після того, як ОСОБА_5 відчинив вхідні двері, проти його волі проникли до приміщення даної квартири.

Опинившись у приміщенні квартири, ОСОБА_9 та невстановлена органом досудового розслідування особа почали залякувати потерпілого ОСОБА_5 , погрожуючи йому фізичною розправою, та завдаючи удари руками в область голови, таким чином застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я.

Подолавши волю потерпілого до опору, ОСОБА_9 та невстановлена органом досудового розслідування особа відкрито викрали мобільний телефон марки «IPHONE 4S» IMEI НОМЕР_1 , вартістю 1 300 грн., електронну цигарку марки «SMOKE G230», вартістю 2 500 грн. та годинник марки «TISSOT», вартістю 680 грн.
Після цього ОСОБА_9 разом із невстановленою органом досудового розслідування особою, з місця вчинення злочину зникли, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 4480 грн.

Оцінивши зібрані під час судового розгляду докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення факту вчинення ОСОБА_9 в стані неосудності суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого та з проникненням у житло.

Враховуючи вищенаведене, а також наявність висновку судово-психіатричної експертизи № 22 від 11 січня 2018 року про те, що ОСОБА_9 на період часу, до якого відноситься правопорушення, у відношенні якого він у даний час підозрюється, страждав тимчасовим хворобливим психічним розладом у вигляді Гострого поліморфного психотичного розладу без симптомів шизофренії (F 23.01) і за своїм психічним станом тоді не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, а також, що останній, за своїм психічним станом у даний час потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, суд першої інстанції дійшов висновку, що клопотання про застосування до ОСОБА_10 примусових заходів медичного характеру підлягає задоволенню.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, представник потерпілого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить дослівно: «Скасувати ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 13.07.2018 року про застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру;

Постановити ухвалу про відмову в задоволенні клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_11 про застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру».

В обґрунтування поданої скарги, представник потерпілого посилається на те, що в клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру слідчий разом з прокурором стверджують про те, що «досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_9 , перебуваючи у стані неосудності, разом із невстановленою слідством особою 13.10.2017 року, приблизно о 22:40, прибув за адресою: АДРЕСА_1 ...». Проте, на думку апелянта, слово «неосудність» це лише помилкове припущення як слідчого, так і прокурора, а лікар експерт, який проводив судово-психіатричну експертизу ніде не вказав, що ОСОБА_9 неосудна людина.

Виходячи з викладеного, представник потерпілого вважає, що висновок судово-психіатричної експертизи, на якому ґрунтується клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_9 , є необґрунтованим, оскільки не містить чітких відповідей на поставлені перед експертом питання, а відповіді експерта дуже суперечливі та не конкретні.

Крім того, як вважає апелянт, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру не може бути прийнято до розгляду, оскільки при його складанні та затвердженні були допущені недоліки, які не можуть бути усунуті в ході судового розгляду.

Наводячи недоліки досудового розслідування представник потерпілого зокрема звертає увагу на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про особу, яка може підозрюватися в скоєнні злочину разом з ОСОБА_9 , не надані матеріали яким саме чином встановлювалась ця особа і чи встановлювалась вона взагалі.

Посилаючись на текст підозри у кримінальному провадженні, апелянт зазначає про те, що така складова цього процесуального документу, як формулювання обвинувачення, зводиться до дослівного цитування фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, що суперечить вимогам закону, оскільки дані складові підозри за своїм змістом та правовою природою є різними та не можуть бути ідентичними.

У зв`язку з наведеним, представник потерпілого вказує на невідповідність клопотання вимогам ст. 314 КПК України, оскільки зазначене в ньому формулювання про неосудність ОСОБА_9 і застосування до нього примусових заходів медичного характеру, які прокурор вважає встановленими, є передчасними і незаконними, а тому це унеможливлює подальший розгляд кримінального провадження за даними обставинами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника потерпілого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення прокурора та захисника обвинуваченого, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення скарги та просили залишити ухвалу суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника потерпілого не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як прямо передбачено п. 1 ч. 1 ст. 503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа, в даному випадку це ОСОБА_9 , вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру, як це передбачено ст. 504 КПК України, здійснюється слідчим згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень глави 39.

Відповідно до вимог, передбачених ст. 511 КПК України, досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру закінчується закриттям кримінального провадження або складанням клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру.

В останньому випадку, прокурор, відповідно до положень ч. 3 ст. 511 КПК України, затверджує складене слідчим або самостійно складає клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру і надсилає його суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Судовий розгляд зазначеного клопотання завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.

При цьому, встановивши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 513 КПК України, постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

З огляду на наведені вище вимоги кримінального процесуального закону, а також встановивши доведеним факт вчинення ОСОБА_9 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, в стані неосудності, на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема висновку комісійної судово-психіатричної експертизи № 22 від 11.01.2018 (а.п. 126-128), в якій зазначається про те, що ОСОБА_9 на період часу, до якого відноситься правопорушення, у відношенні якого він у даний час підозрюється, будь-яким хронічним психічним розладом не страждав, а страждав тимчасовим хворобливим психічним розладом у вигляді Гострого поліморфного психотичного розладу без симптомів шизофренії (F23.01) і за своїм психічним станом тоді він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, суд першої інстанції, а не слідчий суддя, як безпідставно зазначається в апеляційній скарзі, дійшов обґрунтованого висновку про наявність законних підстав для задоволення клопотання прокурора та застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру, оскільки останній, як зазначалось у вказаному вище висновку експертів, за своїм психічним станом у даний час потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Перевіривши доводи апеляційної скарги представника потерпілого, колегія суддів не знайшла підстав сумніватись в обґрунтованості висновку експертів та суду, який визнав ОСОБА_9 неосудним, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 19 КК України про те, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства вабо іншого хворобливого стану психіки.

До такої особи, як передбачає вказана вище норма, за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Приймаючи до уваги вищенаведене, колегія суддів визнає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що висновок судово-психіатричної експертизи, на якому ґрунтується клопотання про застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру, є необґрунтованим, з огляду на те, що лікар експерт, який проводив судово-психіатричну експертизу ніде не вказав, що ОСОБА_9 неосудна людина, оскільки питання щодо визначення осудності особи, є виключною компетенцією суду, а не експерта, який лише встановлює чи могла особа усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок наявності того чи іншого психічного захворювання або іншого хворобливого стану психіки.

Що ж стосується інших доводів, на які посилається представник потерпілого у своїй апеляційній скарзі, то вони не спростовують законності та обґрунтованості ухвали суду щодо застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру, яку постановлено у відповідності до вимог, передбачених ст. 513 КПК України.

За таких обставин, враховуючи відсутність законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою представника потерпілого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 липня 2018 року про застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру, залишити вказану ухвалу без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 липня 2018 року, якою до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді надання йому амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку в лікувальному закладі по місцю проживаннябез змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/824/689/2018

Категорія: ч. 3 ст. 186 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_12

Доповідач - суддя ОСОБА_1