Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/293/18 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач в суді ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.05.2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому матеріали клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування Закону України «Про амністію в 2016 році», за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 березня 2018 року, якою
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Суботці Знам`янського району Кіровоградської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, який не працює, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , засуджений 14 листопада 2017 року вироком Апеляційного суду Кіровоградської області за скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КК України, до покарання у виді 2 років обмеження волі,
відмовлено у задоволенні клопотання щодо застосування Закону України «Про амністію в 2016 році»,
В С Т А Н О В И Л А:

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області з клопотанням про застосування до нього Закону України «Про амністію в 2016 році», мотивуючи це тим, що на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію в 2016 році» він підлягає звільненню від покарання.
Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 березня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання.
Рішення районний суд мотивував тим, що ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебували безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії України» та статті 9 цього Закону).
Засудженим ОСОБА_7 не надано доказів, що він брав безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебував безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримав статус учасника бойових дій. Суд не приймає до уваги доводи сторони захисту про те, що ст. 2 Закону України "Про амністію у 2016 році" має застосовуватись до усіх осіб, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу судді районного суду та постановити нову ухвалу якою звільнити його підзахисного на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію в 2016 році».
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що положення ст. 2 Закону України «Про амністію в 2016 році» має дві структурні частини стосовно суб`єктів, до яких воно має застосовуватися:
1) Звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили;
2) а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій, з загальною обмежувальною умовою: крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону. Усі сумніви щодо коректності формулювання цих норм у контексті «а також» суд мав витлумачити на користь засудженого.
У Академічному тлумачному словнику української мови «також» тлумачиться наступним чином: Так само, таким же чином; Разом із тим, одночасно; Уживається для приєднання однорідних членів речення або цілих речень у значенні: крім того, разом із тим.
На думку апелянта - це свідчить про те, що формулювання «осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408 статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій» має застосовуватися окремо.
Вважає, що амністія може бути застосовано і до осіб, які не підпадають під ці критерії.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її слід залишити без задоволення з таких підстав.

Статтею 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено обов`язок звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебували безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії України» та статті 9 цього Закону).
Апеляційній вимоги захисту стосовно того, що до ОСОБА_7 можливо застосувати амністію на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», не можуть бути задоволено з таких підстав.
Так дійсно ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачає два випадки звільнення від відбування покарання:
1. осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили;
2. осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України.
Однак норми цієї статті застосовуються до вищезазначених осіб, лише за умови, що вони захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебували безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії України» та статті 9 цього Закону).
Колегія суддів не враховує висновок лінгвістичної експертизи № 056/152 від 03.05.2018 року, згідно якого:
1. текст ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» дає лінгвістичні підстави стверджувати, що звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, - здійснюється незалежно від того, чи ці особи захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій.
2. текст ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» не дає лінгвістичні підстави стверджувати, що звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, - здійснюється тільки у випадках, якщо ці особи захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 242 КПК України не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.
Висновок лінгвістичної експертизи, наданий захисником, - колегія суддів не може прийняти, як належний доказ в підтвердження того, що ОСОБА_7 підпадає під дію ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році». Даний висновок - є висновком в області лінгвістики і не має правого значення, не є нормативно-правовим актом та винесений органом, що не має право тлумачити закон.
За таких підстав питання про застосування амністії до особи є виключною компетенцією суду.
Відповідно до ч. 3, ч. 6 ст. 9 КПК України - закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст.7 цього Кодексу.

З матеріалів клопотання вбачається, що вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22.03.2017 року ОСОБА_7 був засуджений за скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КК України, з призначенням покарання у вигляді 2 років обмеження волі з іспитовим строком на 2 роки.
Вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 14.11.2017 року, який набрав законної сили, вирок суду першої інстанції скасований в частині призначеного покарання та засуджено ОСОБА_7 за ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Отже, вказаною статтею передбачено застосування амністії до певної категорії осіб, в той же час, якщо взяти до уваги тлумачення закону викладене у висновку лінгвістичної експертизи ця категорія осіб у ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», взагалі не буде визначена.
Під час перевірки матеріалів клопотання про застосування Закону України «Про амністію в 2016 році», колегією суддів встановлено, що в матеріалах відсутні докази того, що ОСОБА_7 захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, або брав безпосередню участь в антитерористичній операції, або забезпечував її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримав статус учасника бойових дій.
Також, а ні з вироку Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22.03.2017 року, а ні з вироку апеляційного суду Кіровоградської області від 14.11.2017 року не вбачається, що засуджений ОСОБА_7 захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій.
Отже, колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не відноситься до жодної категорії осіб, які можуть бути звільнені від відбування покарання відповідно до Закону України «Про амністію у 2016 році».
А тому, підстав для задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 не має.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 березня 2018 року необхідно залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, КПК України, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 березня 2018 року, якою ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні клопотання щодо застосування Закону України «Про амністію в 2016 році», - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4