Справа № 305/994/18
Номер провадження 1-кп/305/311/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2018 Рахівський районний суд Закарпатської області

в складі головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2
з участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рахів обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР 28.04.2018 за №0000355 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні має одну малолітню дитину, сезонного робітника, раніше не судимого,-
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 , 27 квітня 2018 року, близько 23 години 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ», моделі «21051», з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою міжобласного сполучення «Мукачево-Рогатин-Львів», на відрізку дороги в с. Лазещина, Рахівського району Закарпатської області, напроти будинку № 1008, в напрямку із с. Лазещина в смт. Ясіня, легковажно розраховуючи на свої водійські навички та вміння керувати транспортним засобом, не врахував дорожню обстановку, яка склалася, чим порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:
- п. 2.3 (б) «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом в дорозі».
- п. 2.9 (а) «Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебування під впливом наркотичних чи токсичних речовин».
-.п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».
- п. 19.3 «У разі погіршення видимості в напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортниих засобів, водій повинен зменшити швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, а в разі засліплення зупинитися, не змінюючи смуги руху, і увімкнути аварійну сигналізацію. Відновлення руху дозволено лише після того, як пройдуть негативні наслідки засліплення».
- п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».
- п. 1.10 «Безпечна швидкість швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах».
У порушення зазначених вимог Правил дорожнього руху України, водій ОСОБА_4 при керуванні транспортним засобом, маючи пасажира ОСОБА_6 , маючи можливість оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, виїхав на праве узбіччя, що привело до втрати ним керування автомобілем та з`їзду його з дороги в правий кювет, внаслідок чого пасажир ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді травматичного звиху головки правої стегнової кістки, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 68 від 21.05.2018, не являли небезпеку для життя у момент спричинення і згідно п.2.3.3. Наказу Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995 відносяться до групи середнього ступеня тяжкості.
Згідно висновку автотехнічної експертизи № 9794 від 30.05.2018, з технічної точки зору причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди стали дії водія ОСОБА_4 .
Отримані потерпілим ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесні ушкодження знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із діями водія ОСОБА_4 та з порушенням ним вимог Правил дорожнього руху України.
Обвинувачений ОСОБА_4 вину свою у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим у повному обсязі у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, суд, учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, так як прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази у цьому кримінальному провадженні.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Обвинувачний ОСОБА_4 в судовому засіданні ствердив, що 27 квітня 2018 року, близько 23 години, перебуваючи за кермом власного автомобіля, рухався з с. Лазещина у сторону смт. Ясіня. Разом з ним, в автомобілі знаходився його знайомий ОСОБА_7 . Під час руху в якийсь момент, виїхав на обочину, що призвело до втрати ним керування автомобілем та з`їзду у кювет, внаслідок чого пасажир ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження. В той день він випив 150 грам горілки та одне алкогольне пиво. У вчиненому щиро розкаюється, просить його суворо не карати.

Суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідивши матеріали, що стосуються речових доказів та характеризуючих особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому злочину при обставинах викладених в обвинувальному акті, доведена повністю, обвинувачення є доведеним, дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковано, як скоєння злочину передбаченого ч.1 ст.286 КК України - порушення Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового розслідування і в судовому засіданні послідовні, не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі, чіткі, узгоджені між собою, отже достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченого (на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не є інвалідом), характеризуючі особистість обвинуваченого обставини раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, одружений, має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно.

У відповідності з п.20 Постанови пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року/ із наступними змінами/ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» суд при призначенні покарання за ст.286 КК України має врахувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху,її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, особу винного, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до п.4 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди заподіяної внаслідок злочину.

У рішенні «Бемер протии Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Враховуючи викладене, виходячи з принципів: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і відбування покарання, оскільки такі за даних обставин справи були б надмірно суворим покаранням, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.286 КК України, у виді обмеження волі, із застосуванням положень ст.75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 п.1 п.2 ст.76 КК України.

Водночас, суд враховує, що злочин був вчинений обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння і така обставина істотно обтяжує покарання. Обвинувачений, ставлячи у небезпеку здоров`я та життя інших учасників дорожнього руху, як водій, у автомобілі якого знаходився пасажир - потерпілий ОСОБА_6 ,. грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, в тому числі, не обрав безпечної швидкості руху, виїхав на праве узбіччя, що призвело до втрати ним керування автомобілем та з`їзду з дороги в правий кювет. Такі дії водія стали причиною отримання потерпілим середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що дає суду підстави призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, що також прямо передбачено санкцією ч.1 ст.286 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним і буде достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід, в межах кримінального провадження, органом досудового розслідування відносно ОСОБА_4 не обирався.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі, з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Речові докази: автомобіль марки "ВАЗ", моделі «21051», з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 ; що знаходиться на відповідальному зберіганні у ОСОБА_4 , по вступу вироку в законну силу залишити ОСОБА_4 , як власнику; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 автомобіля ВАЗ моделі "21051", з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , що знаходиться при матеріалах кримінального провадження, по вступу вироку в законну силу, повернути ОСОБА_4 .

Речовий доказ: посвідчення водія видане на ім`я ОСОБА_4 , серії НОМЕР_4 від 12.04.2012, по вступу вироку в законну силу, направити до регіонального сервісного центру МВС в Закарпатській області.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд, протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення, з підстав передбачених ст. 394 КПК України.

Головуюча: ОСОБА_1