АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1253/18 Справа № 204/7562/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2018 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Паншет, Іркутської області, громадянина України, який має середню освіту, одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 30.03.2000 Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.140, 81 ч.2, 42,44 КК України (в ред. 1960 року) до позбавлення волі строком на 2 роки з конфіскацією майна, на підставі ст.45 КК України (в ред. 1960 року) звільнений від покарання з іспитовим строком 3 роки;

2) 21.12.2000 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст.229-6 КК України (в ред. 1960 року) до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.43 КК України (в ред. 1960 року) частково приєднано невідбутий строк покарання за вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 30.05.2000, остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 4 місяців позбавлення волі;

3) 29.10.2003 Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185КК України на підставі ст.ст.70, 71 КК України остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі;

4) 05.03.2009 Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.309 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком 3 роки;

5) 26.10.2010 Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.309 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України остаточно призначено покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі;

6) 19.10.2016 Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч.3 ст.185 КК України на підставі ст.71 КК України остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі;

визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002060, -

встановила:

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 28.09.2017 року, знаходячись поблизу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , знайшов речовину зеленого кольору, схожу на наркотичний засіб канабіс, та поклав його у карман, тим самим придбав речовину у невстановленій досудовим розслідуванням кількості, але не менше 6,255 г, яка містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонений - канабіс, та який в подальшому став незаконно, зберігати при собі для особистого вживання без мети збуту повторно.

28.09.2017 приблизно о 17 год. біля буд. 2-Б по вул. Богданова у м. Дніпро, співробітниками поліції за куріння тютюнових виробів у забороненому законом місці зупинений ОСОБА_7 , та вході огляду його речей у кишені джинсів виявлено та вилучено паперовий згорток з речовиною рослинного походження зеленого кольору, масою 6,255 г, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонений - канабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину складає 6,005 г, який ОСОБА_7 умисно незаконно придбав та зберігав для особистого вживання без мети збуту, повторно.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, і призначено йому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 року та остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 2 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з 24 листопада 2017 року.

Вирішено питання щодо речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Докази щодо обставин вчинення кримінального правопорушення не досліджувались в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Обвинувачений не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2018 року.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції під час ухвалення вироку не звернув увагу на його щире каяття та виправлення. Просить обмежитись відбутим строком тримання під вартою, звільнити від призначеного покарання.

Захисник в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. З урахуванням думки обвинуваченого, учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за його відсутності, відповідно до вимог ст. 405 КПК.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити, вирок змінити та не позбавляти його свободи.

Прокурор заперечувала проти задоволення поданої апеляційної скарги.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданої апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, провів судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 309 КК України - вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до категорії середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо, наявність обставини, що пом`якшує його покарання щире каяття, та обставину, що обтяжує покарання рецидив злочину.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 309 КК України.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам ст.ст. 65 67 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 , та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Обґрунтованими є і висновки суду першої інстанції про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 згідно вимог ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2018 року, оскільки ОСОБА_7 вчинив новий злочин за даний кримінальному провадженням після постановлення вироку від 19 жовтня 2018 року.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судом першої інстанції на враховано щире каяття обвинуваченого та про призначення йому занадто суворого покарання, колегія суддів не вважає слушними, оскільки у вироку обґрунтовано зазначено всі мотиви та підстави прийнятого судом рішення.

Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та зміни вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. ст. 407, 419 КПК України, п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4