Постанова
Іменем України

31 травня 2018 року

м. Київ
справа № 341/1902/15-к
провадження № 51-3043 км 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні касаційні скарги потерпілої ОСОБА_6 та прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000352, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу розміром 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.
Задоволено частково цивільний позов ОСОБА_6 та стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої 3055, 96 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Задоволено цивільний позов прокурора та стягнуто з ОСОБА_7 2099, 64 грн. на користь Галицької центральної районної лікарні в рахунок відшкодування вартості лікування потерпілої.
Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 лютого 2017 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни. В порядку ст. 404 КПК України звільнено ОСОБА_8 від призначеного за ч. 2 ст. 125 КК України покарання в зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він, 05 грудня 2014 року, близько 16.30 год., на вул. Береговій у с. Маріямпіль Галицького району Івано-Франківської області, під час конфлікту з ОСОБА_6 на ґрунті особистих неприязних стосунків, направив шину бензопили у праву ділянку обличчя останньої, внаслідок чого спричинив їй дві рвано-пильні рани на обличчі справа, після чого направив шину з ланцюгом бензопили в ділянку грудей ОСОБА_6 , внаслідок чого причинив останній, яка з метою самозахисту виставила перед собою праву руку, рвано-пильну рану на 1-му пальці правої кисті. Заподіяні рвано-пильні рани в ділянці обличчя та 1-го пальця правої кисті, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі потерпіла просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у вказаному суді з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого. Вважає призначене ОСОБА_7 покарання у виді штрафу занадто м`яким та, з огляду на позицію засудженого щодо інкримінованого йому діяння, посилається на необхідність призначення більш суворого виду покарання. Вказує на неправильне застосування апеляційним судом вимог ст. 49 КК України, так як на час апеляційного розгляду строки давності, визначені зазначеною статтею КК України, не минули.
У касаційній скарзі прокурор також просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження в зазначеному суді. Обґрунтовуючи свої вимоги, стверджує про безпідставність звільнення ОСОБА_7 апеляційним судом від відбування покарання на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України, так як на час апеляційного розгляду строки давності не пройшли. В зв`язку з зазначеним, вважає ухвалу апеляційного суду такою, що не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Під час касаційного розгляду прокурор підтримав подану стороною обвинувачення касаційну скаргу та просив її задовольнити. Крім того, вважав обґрунтованою касаційну скаргу потерпілої в частині неправильного застосування положень ст. 49 КК України та, в зв`язку з цим, вважав, що вона підлягає частковому задоволенню.
Мотиви Суду
Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до положень ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
При цьому ст. 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 419 КПК України у мотивувальній частині ухвали апеляційного суду належить наводити мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Як убачається зі справи, апеляційний суд, за результатами апеляційного розгляду постановив ухвалу, якою в порядку ст. 404 КПК України, звільнив ОСОБА_7 від призначеного покарання в зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.
Однак, з таким рішенням апеляційного суду колегія суддів погодиться не може.
Статтею 49 КК України передбачено умови звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Зокрема, відповідно до п. 2 ч. 1 зазначеної статті, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 3 роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2016 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, який, відповідно до ст. 12 КК України, класифікується як злочин невеликої тяжкості та санкція якого передбачає покарання у виді обмеження волі.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України ОСОБА_7 вчинив 05 грудня 2014 року, а ухвалу апеляційного суду постановлено 08 лютого 2017 року, тобто до закінчення вказаних строків давності та таким чином неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.
Крім того, при звільненні ОСОБА_7 від покарання, апеляційний суд у резолютивній частині ухвали, вказав про залишення вироку суду першої інстанції без зміни та, таким чином, прийняв суперечливе за своїм змістом рішення, так як покарання ОСОБА_7 було призначене вироком суду першої інстанції.
В зв`язку з наведеним, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, на підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК України, з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно врахувати все наведене в постанові та постановити законне, обґрунтоване і умотивоване рішення.
При цьому, доводи касаційної скарги потерпілої про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого колегія суддів вважає безпідставними, так як з огляду на наявні в справі дані про особу ОСОБА_7 , а також тяжкість вчиненого ним злочину, обраний судом першої інстанції вид та розмір покарання, в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. В зв`язку з зазначеним, касаційна скарга потерпілої підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, колегія суддів

ухвалила:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції задовольнити та касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3