АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/489/18 Справа № 695/3338/17 Категорія: ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2018 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (відеоконференція)

захисника ОСОБА_9 (відеоконференція)

законного представника ОСОБА_10 (відеоконференція)

представника служби у

справах дітей Золотоніської РДА ОСОБА_11

старшого інспектора

з ювенальної превенції Золотоніського

ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та прокурора Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_13 на вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 квітня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не одруженого, не працює, раніше судимого: 05.10.2015 року Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки; на підставі ст. 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання за:

- ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна;

- ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) позбавлення волі;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_7 до відбування покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано ОСОБА_7 невідбуту частину покарання за вироком Золотоніського міськрайонного суду від 05.10.2015 року та остаточно призначено покарання - 5 (п`ять) років і 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою. Строк відбування покарання вирішено рахувати з дати обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме з 28.09.2017 р.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Золотоноша Черкаської області, українця, громадянина України, має неповну загальну середню освіту, не одружений, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого: 05.10.2015 року Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки; на підставі ст. 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Вирішено обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з 03.04.2018 р. Зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 28.09.2017 року по 18.10.2017 року.

Вирішено застосувати до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та законного представника ОСОБА_10 1882,68 грн. судових витрат на користь держави в особі НДЕКЦ при УМВС України в Черкаській області. Вирішено долю речових доказів, -

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 27.09.2017 року близько 20 год. 15 хв., перебуваючи на лісовій дорозі поблизу с. Дмитрівка Золотоніського району Черкаської області, за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, спрямованим на незаконне заволодіння транспортним засобом, попередньо розподіливши між собою ролі, незаконно заволоділи транспортним засобом мопедом марки «Delta», що належить на праві власності потерпілому ОСОБА_14 , вартість якого згідно з висновком судово-автотоварознавчої експертизи № 4/1979 від 16.11.2017 становить 7 622,45 грн.

Так, ОСОБА_7 , реалізуючи свій умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, кулаком лівої руки завдав один боковий удар в ліве передпліччя ОСОБА_14 , один боковий удар кулаком лівої руки в область спини, від яких потерпілий разом із транспортним засобом упав на землю.

Після цього, ОСОБА_7 сівши на спину ОСОБА_14 правою рукою схопив останнього за горло та почав його стискати. В цей же час, неповнолітній ОСОБА_8 , реалізуючи свій умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, кулаком правої руки завдав ОСОБА_14 близько п`яти прямих ударів в область лівого ока та ліву скроневу частину голови, близько трьох прямих ударів ногою в лівий бік голови, після яких потерпілий на короткий проміжок часу втратив свідомість. Після цього, ОСОБА_7 кулаками лівої та правої рук завдав ОСОБА_14 близько п`яти бокових ударів в область голови, близько восьми ударів каблучною частиною взуття та два удари металевим гайковим ключем розмірами 17x19 в тім`яну частину голови, спричинивши ОСОБА_14 згідно з висновком судово-медичної експертизи № 05-8-01/354 від 03.10.2017 року тілесні ушкодження у вигляді забійних ран губ, голови, набряку м`яких тканин, синців обличчя, голови, садно обличчя. Виявлені тілесні ушкодження виникли від дії тупого предмету чи предметів та відносяться: рана губ, голови - до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; забій м`яких тканин, синці обличчя, голови, садно обличчя - до категорії легких тілесних ушкоджень. Після цього, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підняли з землі мопед марки «Delta» та зникли разом з транспортним засобом з місця вчинення злочину, чим спричинили потерпілому матеріальних збитків на загальну суму 7 622,45 грн.

Він же, будучи раніше судимим вироком Золотоніського міськрайонного суду від 05.10.2015 року за ч.ч. 1, 2, 3 ст. 185 КК України, достовірно знаючи, що кримінальне провадження за обвинуваченням його за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України перебуває на розгляді в Золотоніському міськрайонному суді, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий злочин проти власності. Так він, 27.09.2017 близько 20 год. 15 хв., перебуваючи на лісовій дорозі неподалік с. Дмитрівка Золотоніського району Черкаської області, після незаконного заволодіння транспортним засобом - мопедом марки «Delta», що належить на праві власності потерпілому ОСОБА_14 , діючи з прямим умислом, спрямованим на незаконне заволодіння чужим майном, відкрито, протиправно, з корисливих мотивів заволодів мобільним телефоном марки „Nokia 101, що належить ОСОБА_14 , вартість якого згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи від 19.10.2017 № 4/2001 становить 253,33 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_14 матеріальних збитків на вказану суму.

Неповнолітній ОСОБА_8 27.09.2017 року близько 20 год. 15 хв., перебуваючи на лісовій дорозі поблизу с. Дмитрівка Золотоніського району Черкаської області, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, спрямованим на незаконне заволодіння транспортним засобом, попередньо розподіливши між собою ролі, незаконно заволоділи транспортним засобом - мопедом марки «Delta», що належить на праві власності потерпілому ОСОБА_14 й вартість якого згідно з висновком судово-автотоварознавчої експертизи № 4/1979 від 16.11.2017 року становить 7 622,45 грн.

Так, ОСОБА_7 , реалізуючи свій умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, кулаком лівої руки завдав один боковий удар в ліве передпліччя ОСОБА_14 , один боковий удар кулаком лівої руки в область спини, від яких потерпілий разом із транспортним засобом упав на землю.

Після цього, ОСОБА_7 сівши на спину ОСОБА_14 правою рукою схопив останнього за горло та почав його стискати. В цей же час, неповнолітній ОСОБА_8 , реалізуючи свій умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, кулаком правої руки завдав ОСОБА_14 близько п`яти прямих ударів в область лівого ока та в ліву скроневу частину голови, близько трьох прямих ударів ногою в лівий бік голови, після яких потерпілий на короткий проміжок часу втратив свідомість. Після цього, ОСОБА_7 кулаками лівої та правої рук завдав ОСОБА_14 близько п`яти бокових ударів в область голови, близько восьми ударів каблучною частиною взуття та два удари металевим гайковим ключем розмірами 17x19 в тім`яну частину голови, спричинивши ОСОБА_14 згідно з висновком судово-медичної експертизи № 05-8-01/354 від 03.10.2017 року тілесні ушкодження у вигляді забійних ран губ, голови, набряку м`яких тканин, синців обличчя, голови, садно обличчя. Виявлені тілесні ушкодження виникли від дії тупого предмету чи предметів та відносяться: рана губ, голови до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; забій м`яких тканин, синці обличчя, голови, садно обличчя - до категорії легких тілесних ушкоджень. Після цього, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підняли з землі мопед марки «Delta» та зникли разом з транспортним засобом з місця вчинення злочину, чим спричинили потерпілому матеріальних збитків на загальну суму 7 622,45 грн.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 та прокурор Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_13 подали апеляційні скарги.

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03.04.2018 року в частині призначення покарання ОСОБА_7 та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України, призначивши покарання у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна, за ч. 2 ст. 186 КК України - до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим просить призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України просить частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Золотоніського міськрайонного суду від 05.10.2015 року та остаточно призначити покарання у виді 6 років і 5 місяців позбавлення волі. В решті вирок суду просить залишити без змін. Також просить дослідити характеризуючі дані стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів, прокурор вважає, що вирок є незаконним і підлягає скасуванню через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що місцевий суд, призначаючи обвинуваченому покарання, яке більш наближене до мінімального, визначеного санкцією відповідної статті, покарання, в достатній мірі не врахував вимоги ст. 50, 65 КК України та п. 1 Постанови Пленуму Верховною Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання». Судом не взято до уваги, що ОСОБА_7 був засуджений 05.10.2015 за вчинення середньої тяжкості та тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2, 3 ст. 185 КК України. На підставі ст. 104 КК України був звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки, однак у подальшому на шлях виправлення не став і повторно вчинив новий тяжкий злочин проти власності та проти безпеки руху і експлуатації транспорту.

Вказує, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України перебуває на даний час на розгляді в Золотоніському міськрайонному суді. Зазначає, що вчинення кримінальних правопорушень в недалекому минулому свідчить про схильність ОСОБА_7 до вчинення злочинів, тому вважає, що останній не зміг оцінити гуманного ставлення держави в минулому і висновків для себе не зробив, вчинивши нові злочини, при цьому матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, потерпілому не відшкодовано.

Також поза увагою суду, залишився ступінь тяжкості вчиненого, рівень суспільної небезпечності злочинів, вчинених обвинуваченим, та спосіб їх вчинення. Зокрема, суд не врахував, що ОСОБА_7 було вчинено умисний (з прямим умислом щодо дій та злочинних наслідків), закінчений злочин проти власності, який віднесено законодавцем до категорії найбільш суспільно небезпечних діянь - тяжких злочинів відповідно до ст. 12 КК України, за який передбачено покарання ч. 2 ст. 186 КК України від 4 до 6 років позбавлення волі, та тяжкий злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту, за який передбачено покарання за ч. 2 ст. 289 КК України від 5 до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна або без такої.

Підґрунтям вказаних злочинів є корисливі мотиви, мета власного збагачення засудженого, заволодіння чужим майном шляхом його викрадення. Раніше ОСОБА_7 притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення саме корисливих злочинів проти власності, що свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпеки засудженого та вчиненого ним злочину. Вважає, що процес виправлення засудженого можливий лише протягом більш тривалого строку покарання.

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження просить вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03.04.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 289 КК України змінити в частині призначеного покарання, у зв`язку з суворістю покарання, застосувавши до ОСОБА_8 положення ст. 69 КК України.

Вказує, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 398 від 17.10.2017 року з період часу, до якого відноситься вчинення інкримінованого йому правопорушення, ОСОБА_8 не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, і на теперішній час не здатний повною мірою усвідомлювати свої дії і керувати ними, не здатний самостійно здійснювати свої процесуальні права і обов`язки при проведенні слідчих дій і розгляді справи в суді. У зв`язку із зазначеним, ОСОБА_8 потребує застосування примусового заходу медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Вказує, що при призначенні покарання суд належним чином врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, роль кожного з обвинувачених при вчиненні ними злочину, а також пом`якшуючі обставини: вчинення злочину неповнолітнім, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та вчинення злочину в стані обмеженої осудності. Однак, вважає, що психічний стан обвинуваченого, який на момент вчинення кримінального правопорушення, не міг в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, являється тією істотною обставиною і настільки знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції є несправедливим.

Тому на підставі принципів індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання, враховуючи інформацію про особистість обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин, вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 можливо застосувати положення ст. 69 КК України.

На апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 прокурор Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_13 подав заперечення, в якому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника, а вирок суду першої інстанції залишити без змін. Вказує, що вирок суду є законним та відповідає положенням КПК України. Суд, призначаючи покарання ОСОБА_8 , забезпечив повне, всебічне та об`єктивне дослідження усіх обставин справи, врахував наявність пом`якшуючих вину ОСОБА_8 обставин. Вказує, що право на захист обвинуваченого ОСОБА_8 під час досудового та судового розгляду справи порушене не було. Усі докази здобуті без порушення норм кримінального процесуального законодавства та досліджені судом в ході судового розгляду кримінальної справи і повністю підтверджують вину засудженого та є об`єктивними.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали подану адвокатом апеляційну скаргу та просили відхилити апеляцію прокурора.

Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокуратури та просив залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 .

Потерпілий ОСОБА_14 в судове засідання не з`явився, але просив проводити апеляційний розгляд справи без його участі, про що зазначено в телефонограмі від 16.05.2018 р., яка містяться в матеріалах справи.

ОСОБА_7 заперечив проти апеляційної скарги прокурора і підтримав апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 .

Законний представник ОСОБА_10 підтримала апеляційну скаргу захисника і заперечила проти апеляційної скарги прокурора.

Представника служби у справах дітей Золотоніської РДА ОСОБА_11 стосовно вирішення апеляційних скарг поклалася на розсуд суду.

Старший інспектор з ювенальної превенції Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_12 у судовому засіданні підтримала позицію прокурора.

За клопотанням прокурора та згодою інших учасників судового провадження колегією суддів було визнано доцільним провести часткове дослідження матеріалів кримінального провадження, зокрема в частині даних, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Київ, українець, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 05.10.2015 року Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки; на підставі ст. 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки (а.с.132-139), за місцем проживання характеризується негативно (а.с. 148), у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває (а.с. 141).

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог дотримався.

Висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 186 КК України, та обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК країни, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на доказах, досліджених під час судового розгляду та оціненими місцевим судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, засудивши ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , призначив їм обґрунтоване, законне і справедливе покарання, яке відповідає ступеню суспільної небезпечності вчинених злочинів, їх характеру, враховує особи винних. Також суд першої інстанції обґрунтовано врахував обвинуваченому ОСОБА_7 його щире каяття та сприяння розкриттю злочину, а обвинуваченому ОСОБА_8 - вчинення злочину неповнолітнім, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та вчинення злочину в стані обмеженої осудності як обставини, що пом`якшують покарання.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш суворого покарання, колегія суддів не вважає доцільним задовольнити ці вимоги з огляду на таке.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо неврахування місцевим судом обставин вчинення злочину та даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вбачає необґрунтованими, оскільки згідно з оскаржуваним вироком при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , яке місцевий суд визнав достатнім для виправлення останнього, суд врахував вищезазначені обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Також судом враховано тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_7 раніше судимий, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, по місцю проживання характеризується негативно.

Колегія суддів вбачає, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 достатньо суворе покарання за кожний з поставлених йому у вину злочинів, а також обґрунтовано призначив його остаточне сукупне покарання на підставі положень ст. ст. 70, 71 КК України, тому не вбачає необхідності у посиленні такого покарання.

Щодо твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 про необхідність застосування стосовно ОСОБА_8 положень ст. 69 КК України, колегія суддів вбачає ці твердження необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

На думку колегії суддів, обґрунтованих підстав для застосування вказаних вище положень закону у даному випадку немає. Суд першої інстанції призначив покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає засадам призначення покарання, є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень, взявши до уваги обставини, які пом`якшують покарання, й призначивши з їх урахуванням обвинуваченому покарання, яке є мінімально можливим в межах санкції відповідної частини статті Особливої частини КК України.

Колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке є нижчим від мінімуму санкції, чи іншого більш м`якого покарання ніж позбавленні волі, оскільки погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише за умови призначення йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, враховуючи мотиви вчиненого злочину, його насильницький характер, а також його вчинення за попередньою змовою групою осіб.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів не знаходить обґрунтованих підстав для зміни чи скасування вироку з мотивів, які указані в апеляційних скаргах.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та прокурора Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_13 залишити без задоволення.

Вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 квітня 2018 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. Для особи, яка перебуває під вартою, строк на оскарження обчислюється з часу отримання копії ухвали суду.

Головуючий :

Судді :