П О С Т А Н О В А

24 жовтня 2018 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області

головуючий суддя - ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3 ,

підсудного - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Таранівка Зміївського району Харківської області, є громадянином України, має середню освіту, не одружений, не працює, зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , вважається таким, що не має судимості відповідно до статті 89 Кримінального кодексу України,

у злочинах, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України,

у с т а н о в и в :

Згідно обвинувального висновку у кримінальній справі №79120112, затвердженого 17.04.2012, ОСОБА_4 обвинувачується у двох епізодах таємного викрадення чужого майна, вчинених за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло, другий з яких вчинено і повторно, тобто злочині, передбаченому частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України.

Крім того, згідно обвинувального висновку у кримінальній справі №79120258, затвердженого 03.08.2012, ОСОБА_4 обвинувачується у двох епізодах таємного викрадення чужого майна, вчинених повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто злочині, передбаченому частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України.

Постановою Зміївського районного суду Харківської області від 12 листопада 2012 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_4 у злочинах, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, ОСОБА_6 у злочинах, передбачених частиною 3 статті 185, частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України виділено в окреме провадження та оголошено розшук підсудних, змінено запобіжний захід з підписки про невиїзд на тримання під вартою.

Постановою Зміївського районного суду Харківської області від 13 березня 2013 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_4 у злочинах, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України виділено в окреме провадження.

22.05.2018 підсудний ОСОБА_4 був розшуканий.

Згідно протоколу затримання від 22.05.2018, ОСОБА_4 був затриманий на підставі постанови Зміївського районного суду Харківської області від 12.11.2012.

13.06.2018 на вимогу суду ОСОБА_4 доставлений із ДУ "Харківська установа виконання покарань (№ 27)" до Зміївського районного суду Харківської області та відновлено провадження по справі.

Постановою Зміївського районного суду Харківської області від 13 червня 2018 року до підсудного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді взяття під варту, зі строком до 20 липня 2018 року.

В подальшому, під час судового провадження, Зміївським районним судом строк запобіжного заходу продовжено до 01 листопада 2018 року.

Під час судового розгляду виникли обставини, які перешкоджають закінченню судового слідства в межах строку тримання підсудного під вартою.

Враховуючи, що в межах строку тримання під вартою підсудного ОСОБА_4 судове провадження не буде завершене, суду належить розглянути питання доцільності продовження застосованого запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подала клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді - взяття під варту на строк 60 днів, оскільки не зменшилися ризики, які були враховані при застосуванні запобіжного заходу.

В обґрунтування клопотання посилалася на обставини перебування ОСОБА_4 в розшуку до моменту його затримання 22.05.2018.

Розшук підсудного був оголошений після того, як він, перебуваючи під підпискою про невиїзд та знаючи про наявність у провадженні суду двох кримінальних справ у відношенні нього, ухилився від явки до суду та змінив своє місце проживання.

Захисник ОСОБА_5 заперечувала проти клопотання мотивуючи тим, що для забезпечення належної процесуальної поведінки підсудного достатньо запобіжного заходу - підписки про невиїзд. Вважала, що станом на сьогодні, порявняно з 2012-2013 роками, підсудний більш чітко усвідомив, у чому полягають його обов`язки, пов`язані із застосуванням у відношенні нього підписки про невиїзд. Фактично він Зміївський район не покидав та усвідомлює, що повинен з`являтися до суду для розгляду кримінальної справи.

Підсудний ОСОБА_4 заперечував проти клопотання прокурора та просив вирішити питання про застосування у відношенні нього підписки про невиїзд. При цьому не заперечував, що у відношенні нього вже був застосований цей запобіжний захід, однак він не забезпечив виконання обов`язку щодо його прибуття на судовий розгляд.

Вислухавши сторони, ознайомившись з матеріалами справи, суд дійшов наступного:

Згідно пункту 1"с" статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: - законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно статей 1, 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до правової позиції, сформульованої у пункті 79 рішення Європейського суду з прав людини "Харченко проти України" від 10.02.2011, питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Статтею 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 14 Кримінально-процесуального кодексу України ніхто не може бути заарештований інакше як на підставі судового рішення.

Згідно статті 148 Кримінально-процесуального кодексу України запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.

Запобіжні заходи застосовуються за наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений, підсудний, засуджений буде намагатися ухилитися від слідства і суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.

Якщо немає достатніх підстав для застосування запобіжного заходу, від підозрюваного, обвинуваченого або підсудного відбирається письмове зобов`язання про явку на виклик особи, яка проводить дізнання, слідчого, прокурора або суду, а також про те, що він повідомить про зміну свого місця перебування.

При застосуванні запобіжного заходу до підозрюваного обвинувачення йому має бути пред`явлене не пізніше десяти діб з моменту застосування запобіжного заходу. Якщо в цей строк обвинувачення не буде пред`явлене, запобіжний захід скасовується.

Відповідно до статті 150 Кримінально-процесуального кодексу України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу крім обставин, зазначених у статті 148 цього Кодексу, враховуються тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа, її вік, стан здоров`я, сімейний і матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інші обставини, що її характеризують.

В силу пункту 3 частини 1, частини 2 статті 155 Кримінально-процесуального кодексу України взяття під варту як запобіжний захід може бути застосовано: 3) у справах про злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Запобіжний захід у вигляді взяття під варту не може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, за винятком випадків, коли ця особа, перебуваючи на волі, переховувалася від органів дізнання, досудового слідства чи суду, перешкоджала встановленню істини у справі або продовжила злочинну діяльність.

Підсудний ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні середньої тяжкості та тяжкого злочинів, за які найсуворіше покарання передбачене у виді позбавлення волі до 6 років, перебуваючи під підпискою про невиїзд ухилився від суду, тривалий час перебував у розшуку, у зв`язку з чим провадження по справі було зупинено.

Суворість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у цих злочинах, в сукупності з відомостями щодо його ухилення від суду та перебування у розшуку незважаючи на застосований запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, відомості щодо відсутності місця роботи, наявності у провадженні суду двох кримінальних справ за обвинуваченням його за двома обвинувальними висновками у чотирьох епізодах крадіжок свідчать про високий ризик ухилення підсудного від суду та про наявність ризиків вчинення повторних злочинів.

На час судового розгляду, з урахуванням зазначених вище відомостей щодо репутації підсудного, недостатнього впливу соціальних зв`язків на його поведінку, є докази того, що продовжують залишатися ризики вчинення нових злочинів, а також і ризики невиконання обвинуваченим ОСОБА_4 процесуального обов`язку щодо його участі у розгляді справи, передбаченого статтею 262 Кримінально-процесуального кодексу України.

Доводи сторони захисту щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу не узгоджуються з тими обставинами, що раніше у відношенні нього був застосований більш м`який запобіжний захід - підписка про невиїзд і цей запобіжний захід не забезпечив його належної процесуальної поведінки.

Сторонами не надано будь-яких доказів, які б вказували на зниження чи усунення ризиків, що існували на час застосування запобіжного заходу або на існування обставин, що дають підстави вважати можливим забезпечення виконання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків та усувають ризики продовження ним протиправної поведінки без застосування запобіжного заходу у виді взяття під варту.

Застосований запобіжний захід у виді взяття під варту відносно обвинуваченого ОСОБА_4 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в пункті 35 рішення Європейського суду з справ людини у справі "Летельє проти Франції".

За таких обставин клопотання прокурора є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 237, 280, 148-150, 155 Кримінально-процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Клопотання прокурора ОСОБА_3 - задовольнити.

2. Продовжити строк запобіжного заходу у відношенні підсудного ОСОБА_4 у виді взяття під варту в ДУ "Харківський слідчий ізолятор" на строк до 22 грудня 2018 року.

3. Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1