Справа № 183/5011/17
№ 1-кп/183/393/18

У Х В А Л А
16 травня 2018 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Усольє-Сибірське Іркутської області, раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, -
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В судовому засіданні судом поставлено на вирішення питання щодо доцільності продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою, оскільки строк запобіжного заходу спливає 17.05.2018 року.
Прокурор ОСОБА_4 вважає за необхідне продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів, оскільки на теперішній час не змінились ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувались судом під час обрання вказаного запобіжного заходу. Так, ОСОБА_3 раніше судимий і знову обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, може продовжити вчиняти нові злочини, і з огляду на тяжкість обвинувачення може переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків і потерпілих, які ще не допитані судом. Прокурор також доповнила, що останній з інкримінованих ОСОБА_3 злочинів, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, останній вчинив вже перебуваючи під домашнім арештом.
Захисник ОСОБА_5 заперечувала проти продовження строку тримання обвинуваченого під вартою та просила змінити запобіжний захід на домашній арешт. Свою позицію обґрунтувала тим, що обвинувачений має постійне місце проживання, не має наміру впливати на свідків та потерпілих, має незадовільний стан здоров`я, вже більше 6 місяців утримується під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_3 погодився з позицією свого захисника, просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.
Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.
Вирішуючи питання щодо доцільності продовження раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу суд враховує, що ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, не одружений, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів і знову обвинувачується у вчиненні аналогічних тяжких злочинів. При цьому суд бере до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в інкримінованих йому злочинах. Тому, суд вважає, що на даний час продовжують існувати ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, які ще не допитані судом, з огляду на тяжкість покарання, що йому загрожує, а також, враховуючи його схильність до вчинення злочинів, вчиняти нові злочини, оскільки є неодноразово раніше судимою особою. Крім того, стороною захисту не надані належні та переконливі докази на підтвердження того, що ризики та обставини, які враховувались судом при обранні запобіжного заходу, на сьогодні змінились. Доводи захисника не спростовують вищевказаних висновків суду, а доказів погіршення стану здоров`я обвинуваченного і його неможливості утримуватися під вартою з цих підстав суду не надано.
Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ), обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. При цьому суд враховує, що судове рішення щодо обрання та (або) продовження запобіжного заходу повинно забезпечити не тільки права підозрюваного чи обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про необхідність застосування до обвинуваченого виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для нейтралізації зазначених вище ризиків, що узгоджується з правовими позиціями ЄСПЛ.
Приймаючи рішення суд також бере до уваги, що згідно обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні 12.09.2017 року тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, під час дії відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Таким чином, враховуючи вказані вище обставини та особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу на даний час не зможе забезпечити належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків та не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Тому, з метою об`єктивної можливості забезпечення розгляду кримінального провадження необхідно продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 331 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в :
Обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 13 липня 2018 року включно.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1