27.06.2018 Справа № 756/7219/18
Справа № 1 кс/756/1439/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2018 року слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого СУ ФР ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_6 про накладення арешту на банківські рахунки у кримінальному провадженні № 0000073 від 05 грудня 2017 року за ч. 3 ст. 212 КК України, -
в с т а н о в и в:
Слідчий СУ ФР ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на банківські рахунки у кримінальному провадженні № 0000073 від 05 грудня 2017 року за ч. 3 ст. 212 КК України.
Клопотання слідчий обґрунтовує тим, що 31.05.2018 у межах кримінального провадження №0000073 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 є директором ТОВ «КУЛ-ІНЖИНІРИНГ», у зв`язку із чим слідчий просить накласти арешт на банківські рахунки вказаного товариства, оскільки за злочин, який інкримінується ОСОБА_4 , зокрема ч. 3 ст. 212 КК України передбачена конфіскація майна.
Як на підставу накладення арешту слідчий посилається на п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, зокрема з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
Прокурор підтримав подане клопотання та просив його задовольнити з тих підстав, що в ньому викладені.
Підозрюваний та його захисник заперечили проти задоволення клопотання, вважаючи його не обґрунтованим та просили відмовити у зв`язку із відсутністю підстав для його задоволення.
Дослідивши клопотання та матеріали, якими слідчий прокурор обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
З матеріалів, якими слідчий прокурор обґрунтовують клопотання не убачається, що щодо юридичної особи, на банківські рахунки якої слідчий, прокурор просять накласти арешт здійснюється кримінальне провадження.
Також, із зазначених матеріалів не убачається, що у кримінальному провадженні №0000073 заявлено цивільний позов, а тому слідчий суддя вважає, що така підстава накладення арешту на банківські рахунки юридичної особи, як відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) є необґрунтованою.
Крім того, 14.06.2018 слідчим було подано уточнення до клопотання про накладення арешту, в якому слідчий зазначає додаткову підставу для накладення арешту на банківські рахунки, а саме з метою збереження речових доказів.
Однак, враховуючи положення ч. 1 ст. 171 КПК України, слідчий суддя не бере до уваги вказані уточнення, оскільки слідчий звернувся з ними без погодження із прокурором.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
З урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає що підстави для накладення арешту не доведені, а тому клопотання не підлягає задоволенню.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 314, 376 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання клопотання слідчого СУ ФР ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_6 про накладення арешту на банківські рахунки у кримінальному провадженні № 0000073 від 05 грудня 2017 року за ч. 3 ст. 212 КК України відмовити.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 5 днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1