Номер провадження: 11-сс/785/1619/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , та прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 26 вересня 2018 року за №0000691,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2018 року було відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000691 від 26 вересня 2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на 2 місяці та покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що відсутня обґрунтована підозра у вчиненні підозрюваним вказаного злочину, прокурором не доведено наявність будь-якого ризику, передбаченого ст.177 КПК України.

Не погодившись із вказаною ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги прокурор обґрунтував тим, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років. Крім того, прокурор наголошує, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду оскільки зареєстрований і проживає за різними адресами, а також неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за порушення вимог ПДР.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які підтримали доводи своєї апеляційної скарги та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з цим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя дотримався вищевикладених вимог КПК України, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв обґрунтоване та законне судове рішення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за наступних обставин.

26.09.2018 року приблизно о 04-00 годині водій ОСОБА_8 , керуючи автопоїздом у складі тягача «VOLVO FH 12», р/н НОМЕР_1 , з напівпричепом-контейнеровозом «SCHMITZ», р/н НОМЕР_2 , рухався в темний час доби, поза населених пунктів по асфальтованому сухому дорожньому покриттю автодороги «Київ-Одеса» на неосвітленій вуличним ліхтарним освітленням прямій рівній ділянці горизонтального профілю, де організований двосторонній рух і проїзна частина має по дві смуги руху у протилежних напрямках, що позначені дорожньою розміткою, а зустрічні половини проїзної частини поділені газоном з металевим відбійником, з боку м. Київа у напрямку м.Одеса у лівій смузі свого напрямку руху зі швидкістю близько 80 км/год, випереджаючи попутній автопоїзд «RENAULT» р/н НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_11 .

Після випередження автопоїзда «RENAULT» водій ОСОБА_8 вирішив здійснити маневр перестроювання у попутну праву смугу. Проте вкрай уважним не був, проявивши злочинну самовпевненість, на 318 км + 900 м автодороги «Київ-Одеса» у Любашівському районі Одеської області, не вжив заходів для виключення аварійної ситуації, оскільки не переконався, що смуга, на яку він планував виїхати, вільна від інших учасників дорожнього руху, не обрав безпечної дистанції і допустив зіткнення передньою правою частиною тягача з задньою лівою бічною частиною автопоїзда «DAF FT 95 XF430», р/н НОМЕР_4 , з напівпричепом «FRUEHAU TF 34С13RA», р/н НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_12 , який рухався попереду у попутному напрямку у правій смузі зі швидкістю близько 60 км/год.

Після зіткнення пасажир автопоїзда «VOLVO FH 12», р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_13 вилетів з кабіни тягача та потрапив під колеса причепа «FRUEHAU TF 34С13RA», р/н НОМЕР_5 . В результаті ДТП ОСОБА_13 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, які були досліджені в судовому засіданні слідчим суддею, а саме:

-протоколом огляду місця ДТП від 26.09.2018 року та схемою до нього;

-показаннями підозрюваного ОСОБА_8 ,

-показаннями потерпілого ОСОБА_14 ,

-лікарським свідоцтвом № 3202.

Апеляційний суд вважає, що на етапі досудового розслідування, під час якого до підозрюваного обирався запобіжний захід, цих доказів було достатньо для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно із п.3 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, відповідно до ст.12 КК України є тяжким та за його вчинення передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Однак, сукупний аналіз правових норм і практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що не може бути єдиною та достатньою підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою вчинення підозрюваним або обвинуваченим злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

У справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський суд з прав людини зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Таким чином, слідчий суддя обґрунтовано, дотримуючись приписів діючого законодавства та норм міжнародного права, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 врахував такі факти, що підозрюваний ОСОБА_8 раніше не судимий, офіційно працевлаштований, характеризується позитивно за місцем роботи та місцем проживання, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, має постійне місце проживання та реєстрації, що свідчить про наявність стійких соціальних зав`язків.

Апеляційний суд погоджується з тим, що наведені слідчим суддею обставини підтверджують наявність у підозрюваного ОСОБА_8 стійких соціальних зав`язків, можуть розцінюватися як запобігання ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Також апеляційний суд приймає до уваги, що, перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_8 не переховувався від органу досудового розслідування чи суду, іншим чином не перешкоджав кримінальному провадженню.

Крім того, слідчим суддею вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі про те, що прокурором не довів те, що наявні ризики переховування підозрюваного ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду, а також не доведено, що більш м`який запобіжний захід не здатен забезпечити належної процесуальної поведінки.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення про обрання слідчим суддею запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 у виді цілодобового домашнього арешту ґрунтується на повному та всебічному дослідженню обставин справи, які мають значення для вирішення питання про обрання запобіжного заходу, відповідає меті обрання запобіжного заходу, що передбачена кримінальним процесуальним законом, та повністю узгоджується з приписами діючого законодавства України і практикою Європейського суду з прав людини.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 та прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_9 .

Керуючись статтями 177, 178, 181, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , та прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2018 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на 2 місяці з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000691 від 26 вересня 2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4