Справа № 357/2791/16-к
1-кп/357/9/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.05.2018 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурорів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

потерпілого - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду №3 в м. Біла Церква матеріали кримінального провадження внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000004 від 15.01.2014 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Біла Церква, Київської області, освіта вища, розлученого, начальника Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. З ст. 382 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до зміненого в ході судового провадження обвинувачення прокурорами Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного перешкоджання у виконанні судових рішень, що набрали законної сили, зокрема, постанови Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2012 року у справі №2а-5794/12/1070 та постанови Київського окружного адміністративного суду від 16.09.2013 року у справі №810/4362/13-а, вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам і свободам громадян та державним інтересам.

В обвинувальному акті вказано, що злочин було вчинено за таких обставин: Встановлено, що ОСОБА_6 згідно наказу № 791/к від 19.10.2012 року голови Державної виконавчої служби України, з 19.10.2012 року був призначений на посаду начальника районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції і йому присвоєний 12 ранг державного службовця в межах шостої категорії та в подальшому звільнений з посади 10.12.2015 року.

Згідно ст. 6 Закону України "Про державну виконавчу службу" від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР (в редакції від 08.03.2011), ч. 3 ст. 18 КК України та примітки до ст. 364 КК України, він як начальник відділу державної виконавчої служби являвся службовою особою, державним службовцем та виконував при цьому організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції.

Відповідно до п.п. 9,10 Положення про районний, районний у місті, міський (міста обласного значення), міськрайонний, міжрайонний відділ державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 549/5 від 10.04.2012 року ОСОБА_6 як начальник відділу, виконував наступні функціональні обов`язки, а саме: здійснював керівництво діяльністю Відділу, організовував роботу Відділу, забезпечував виконання Відділом Конституції та законів України; організовував роботу зі службовими документами; забезпечував і контролював дотримання працівниками Відділу виконавської та трудової дисципліни; виконував рішення і здійснював інші дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року 606-ХІV у межах повноважень надавав обов`язкові для виконання доручення працівникам Відділу; розглядавав скарги на дії (бездіяльність) державних виконавців; здійснював інші повноваження відповідно до законодавства, мав право видавати розпорядження та забезпечував контроль за їх виконанням.

Відповідно до п.2 примітки до ст. 368 КК України та ст. 25 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ ОСОБА_6 являвся службовою особою, яка займала відповідальне становище.

Встановлено, що ОСОБА_6 , виконуючи свої посадові обов`язки, працюючи на посаді начальника РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ, діючи всупереч інтересам служби, будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, використовуючи своє службове становище, умисно перешкоджав у виконанні судових рішень, які набрали законної сили та винесені на користь ОСОБА_5 , а саме: постанови Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2012 року у справі №2а-5794/12/1070 та постанови Київського окружного адміністративного суду від 16.09.2013 року у справі №810/4362/13-а, за наступних обставин.

Так, 11.05.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 видано виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 3244 про стягнення з ОСОБА_5 на користь АКБ «Укрсоцбанк» боргу в сумі 92217,87 гривень за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставленого майна, а саме: транспортного засобу «Мазда», модель 3, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_5 .

За вказаним виконавчим написом, на підставі заяви від 19.05.2010 року за №08.4-09/37-283 в.о. керуючого КМФ АКБ «Укрсоцбанк» ОСОБА_9 державним виконавцем РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_10 04.06.2010 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №19622633 про стягнення з ОСОБА_5 боргу на користь АКБ «Укрсоцбанк» в сумі 92 217,87 гривень та боржнику встановлено термін до 10.06.2010 року для добровільного погашення боргу.

В подальшому, державним виконавцем РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_10 10.06.2010 року ВП №19622633 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_5 в межах суми боргу та заборонено здійснювати його відчуження, в тому числі на автомобіль «Мазда», модель 3, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , відомості про що внесені нею 10.06.2010 до Єдиного Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Вказана постанова 10.06.2010 року затверджена начальником відділу державної виконавчої служби ОСОБА_6 .

Державним виконавцем РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_10 16.06.2010 року винесено постанову про оголошення у розшук та затримання автомобіля Мазда 3, 2008 року випуску, номер державної реєстрації НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 , вилучення ключів від автомобіля та технічного паспорту. Вказана постанова 16.06.2010 року затверджена начальником відділу державної виконавчої служби ОСОБА_6 та листом від 16.06.2010 року за вихідним № 743 її направлено до УДАІ ГУМВС України в Київській області для виконання.

У зв`язку із несплатою боржником ОСОБА_5 боргу у строк, наданим для добровільного виконання рішення, державним виконавцем РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_10 18.06.2010 року винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 9221,78 грн. Вказана постанова 18.06.2010 року затверджена начальником відділу державної виконавчої служби ОСОБА_6

ОСОБА_5 13.01.2011 року добровільно передав ПАТ "Укрсоцбанк" для реалізації заставний автомобіль.

ПАТ "Укрсоцбанк" 08.02.2011 року та 02.03.2011 року звернулось до РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ із заявою про повернення виконавчого документа стягувачеві без виконання, боржником за яким є ОСОБА_5 .

Листами за підписом начальника відділу ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_6 від 04.03.2011року за №1452 та від 21.03.2011року за №2476 адресованому керуючому ПАТ "Укрсоцбанк" відмовлено у повернені виконавчого документу банку, оскільки представник банку не мав права згідно довіреності подавати заяви про повернення чи закінчення виконавчого провадження, підпис особи від якої здійснено звернення не затверджений печаткою юридичної особи.

ПАТ "Укрсоцбанк" 12.07.2012 року знову звернулось до РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ із заявою, в якій просило закрити виконавче провадження та повернути виконавчий документ, а також зняти арешт з майна боржника ОСОБА_5 , оскільки боржник погасив борг в сумі 3000 грн. добровільно.

Листом за підписом начальника відділу ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_6 від 24.07.2012року за №5010 адресованому керуючому ПАТ "Укрсоцбанк" надано відповідь, що довіреність на вчинення процесуальних дій не завірена належним чином та відмовлено у повернені виконавчого документу банку.

В подальшому, 30.11.2012 року Київським окружним адміністративним судом винесено постанову у справі №2а-5794/12/1070, якою зобов`язано РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ винести постанову про повернення стягувачеві ПАТ "Укрсоцбанк" виконавчого документу у виконавчому провадженні про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" 92 217,87 грн. та про зобов`язання РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ вчинити дії щодо звільнення з-під арешту заставленого майна: автомобіля марки «Мазда», модель 3, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , та нерухомого майна за адресою АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_5 , у зв`язку із добровільним погашенням боргу.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ ОСОБА_6 повинен сумлінно виконувати свої службові обов`язки, не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця; відповідно до ст.ст. 4, 7 Закону України "Про державну виконавчу службу" від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР та п. 2.1.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 за №74/5 (далі - Інструкція), він як представник влади, повинен здійснювати примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом, і як працівник органу державної виконавчої служби зобов`язаний сумлінно виконувати службові обов`язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року 606-ХІV контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 1.8 Інструкції контроль за законністю виконавчого провадження здійснюється у відповідності до статей 8 - 8-3 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року 606-ХІV, де зазначено, що керівник органу державної виконавчої служби при здійсненні контролю за діями державного виконавця під час виконання рішень, якщо вони суперечать вимогам Закону, вправі своєю постановою скасувати постанову, акт, інший процесуальний документ, винесений у виконавчому провадженні державним виконавцем, який йому безпосередньо підпорядкований, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, передбаченому цим Законом. Керівник органу державної виконавчої служби з власної ініціативи або за заявою сторін виконавчого провадження може виправити допущені в процесуальних документах, винесених державним виконавцем, який йому безпосередньо підпорядкований, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься постанова.

Встановлено, що постанова Київською окружною адміністративного суду від З0.11.2012 року у справі №2а-5794/12/1070 надійшла до РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ 23 12.2012 року та в подальшому оскаржена РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ до Київського апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2013 у справ: №2а-5794/12/1070 постанову Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2012 залишено без змін. Вказана ухвала 05.06.2013 надійшла для виконання до РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ.

Після цього, 06.06.2013 року державним виконавцем РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_11 у виконавчому провадженні № 19622633 винесено постанову про звільнення майна боржника з-під арешту та 06.06.2013 ВП № 19622633 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачові на підставі п. 1 ч. І ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року 606-ХІУ, яка 06.06.2013року затверджена начальником РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_6 .

При цьому, начальник РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_6 , після надходження 05.06.2013 до РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2013, у справі N228-5794/12/1070, в порушення вищезазначених норм законодавства, маючи відповідну освіту, теоретичні знання та практичні навики, достовірно знаючи про рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2012, у справі N223-5794/12/1070, яке набрало законної сили та підлягає негайному виконанню, володіючи достатньою кількістю робочого часу для контролю за своєчасністю, правильністю, повнотою та законністю дій державних виконавців РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ під час ведення виконавчого провадження № 19622633, тобто маючи фактичну можливість виконати покладені на нього обов`язки та повноваження, діючи всупереч інтересам державної служби, переслідуючи особисті службові інтереси, пов`язані із створенням штучних показників у роботі, на ґрунті особистих неприязних відносин із боржником ОСОБА_5 , з метою умисного перешкоджання у виконанні судового рішення та позбавлення ОСОБА_5 законного права на вільне користування та розпорядження належним йому майном, а саме: автомобілем марки «Мазда», модель 3, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, використовуючи своє службове становище як працівника органу державної влади, будучи зобов`язаним маючи реальну можливість виконати судове рішення, в період часу з червня по липень 2013 року (точної дати в ході судового розгляду справи не встановлено) надав державному виконавцю РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_11 неправомірну вказівку щодо залишення в розшуку автомобіля марки «Мазда», модель 3, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , належного ОСОБА_5 під час завершення виконавчого провадження № 19622633, шляхом винесення постанови про відкриття нового виконавчого провадження.

На виконання даної вказівки державним виконавцем РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_11 06.06.2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 38707854 з приводу стягнення з ОСОБА_5 виконавчого збору у сумі 9221,78 грн. на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 18.06.2010року№ б/н., винесеної в рамках виконавчого провадження № 19622633.

Цього ж дня, державним виконавцем районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_11 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №38707854, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_5 , у межах суми стягнення 9221,78 грн., а також про заборону відчуження будь-якого майна, що належить боржнику ОСОБА_5 .

В подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 особисто контролюючи дії підлеглих йому державних виконавців під час вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях по стягненню з ОСОБА_5 заборгованості, в період часу з червня по липень 2013 року (точної дати в ході судового розгляду справи не встановлено) надав державному виконавцю РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_11 в рамках виконавчого провадження № 38707854 про стягнення з ОСОБА_5 виконавчого збору в сумі 9 221,78 грн. неправомірну вказівку щодо внесення до Державного реєстру обтяжень рухомого майна інформації про накладення арешту на легковий автомобіль марки «Мазда», модель 3, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 ,

На виконання даної вказівки державним виконавцем районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_11 оформлено запис №8 про публічне обтяження за № 13784386 від 09.07.2013 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

В подальшому, постановою Київського окружного адміністративного суду від 15.09.2013 року у справі №810/4362/13-а скасовано постанову відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області ВП №38707854. Вказана постанова надійшла 18.10.2013 року до РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ та 02.11.2013року набрала законної сили.

Начальником РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_6 19.11.2013року ВП № 38707854 винесено постанову про скасування процесуального документу «Постанова про відкриття виконавчого провадження № 38707854 від 06.06.2013 року», винесеної державним виконавцем РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_11 , яка прийнята на підставі постанови про стягнення виконавчого збору б/н від 18.06.2010року з ОСОБА_5 в сумі 9221,78 грн.

Відповідно до ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року 606-ХІ// у разі закінчення виконавчого провадження повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі п. 5.15.2 Інструкції у разі прийняття судом рішення про звільнення майна з-під арешту або сплати боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника майно звільняється з-під арешту за постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про звільнення майна з-під арешту надсилається боржнику та до органу, якому була надіслана постанова про накладення арешту на майно боржника на виконання.

Відповідно до п. 5.15.3 Інструкції майно боржника може бути звільнено з- під арешту за постановою начальника відповідного органу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець, якщо під час розгляду відповідної скарги боржника виявлено порушення встановленого цим Законом порядку накладення арешту. Копія постанови начальника органу державної виконавчої служби про звільнення майна боржника з-під арешту не пізніше наступного після її винесення дня надсилається сторонам та до відповідного органу ('установи) для зняття арешту, а про відмову у звільненні майна боржника з-під арешту - боржнику.

При цьому, ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на умисне перешкоджання у виконанні вищевказаних судових рішень та позбавлення ОСОБА_5 його законного права на вільне користування та розпорядження належним йому майном, а саме: автомобілем «Мазда», модель 3, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , достовірно знаючи про рішення Київського окружного адміністративного суду від 16.09.2013 року, яке набрало законної сили та підлягає негайному виконанню, маючи фактичну можливість виконати покладені на нього обов`язки та повноваження, в порушення вимог п.п. 5.15.2 та 5.15.3 Інструкції про проведення виконавчих дій, в листопаді-грудні 2013 (точної дати в ході судового розгляду справи не встановлено) надав державному виконавцю РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_11 неправомірну вказівку щодо залишення під арештом автомобіля «Мазда», модель 3, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , належного ОСОБА_5 , та в розшуку за РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ під час завершення виконавчого провадження №38707854, яка ОСОБА_11 була виконана.

Крім того, ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на умисне перешкоджання у виконанні вищевказаних судових рішень та позбавлення ОСОБА_5 його законного права на вільне користування та розпорядження належним йому майном, а саме: автомобілем «Мазда», модель 3, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , використовуючи свій вплив на підлеглого йому державного виконавця РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_11 , достовірно знаючи про зміст постанови Київського окружного адміністративного суду від 16.09.2013 року, в якій зазначено, що РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ не набув права на стягнення виконавчого збору з ОСОБА_5 , та будучи достовірно обізнаним про перебування державного виконавця РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_11 у відрядженні в УДВС ГУЮ у Київській області з 18.11.2013 року, надав ОСОБА_11 в листопаді-грудні 2013 року (точної дати в ході судового розгляду справи не встановлено) завідомо незаконну вказівку на винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 41292163 від 19.11.2013 року про стягнення з ОСОБА_5 виконавчого збору в сумі 9 221,78 грн. на користь держави на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 18.06.2010 року, винесеної в рамках виконавчого провадження № 19622633.

На виконання даної вказівки державним виконавцем РВ ДВС ОСОБА_11 19.11.2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №41292163 з приводу стягнення з ОСОБА_5 виконавчого збору у сумі 9221 78 грн. на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 18.06.2010року№ б/н., винесеної в рамках виконавчого провадження № 19622633.

В подальшому, ОСОБА_6 , незважаючи на винесення ним 19.11.2013 року постанови про скасування процесуального документу «Постанова про відкриття виконавчого провадження № 38707854 від 06.06.2013року», винесеної ОСОБА_11 , та прийняття рішення про завершення виконавчого провадження № 38707854 в цей же день, зловживаючи своїм службовим становищем, умисно не вчинив жодних дій, спрямованих на зняття автомобіля «Мазда», модель 3, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , належного ОСОБА_5 , з-під арешту та з розшуку, а саме: не направив копії даної постанови органу, якому була надіслана постанова про накладання арешту на майно боржника та органу, якому була надіслана постанова про оголошення розшуку майна боржника на виконання.

Після цього, ОСОБА_6 лише 05.08.2014 року здійснив перевірку виконавчого провадження № 41292163, за результатами якої прийняв постанову від 05.08.2014 року, згідно з якою: скасував постанову державного виконавця від 06.06.2013 року у виконавчому провадженні № 38707854 про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_5 та оголошення заборони на його відчуження та постановив вилучити запис № 8 про публічне обтяження за № 13784386 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, вчиненого на підставі постанови державного виконавця від 06.06.2013 року ВП №38707854 про арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Водночас, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне перешкоджання у виконанні постанови Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2012 року у справі №2а-5794/12/1070 та постанови Київського окружного адміністративного суду від 16.09.2013 року у справі №810/4362/13-а, які набрали законної сили, начальник РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наклав новий арешт на все рухоме майно боржника ОСОБА_5 та оголосив заборону на його відчуження в межах суми стягнення при виконанні постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 18.06.2010 року по виконавчому провадженні № 19622633, а також зобов`язав державного виконавця ОСОБА_12 внести відомості щодо накладення арешту до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

На виконання постанови від 05.08.2014 прийнятої начальником РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_6 , 06.08.2014року державним виконавцем РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_12 прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_5 у межах суми стягнення 9221,78 грн.;

Цього ж дня, державним виконавцем РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_12 внесено запис № 14481567 про публічне обтяження у вигляді арешту рухомого майна, що належить ОСОБА_5 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

В подальшому 28.10.2014року державним виконавцем РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_13 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 41292163 та припинено чинність арешту майна боржника ОСОБА_5 та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Відповідно до постанови Київського окружного адміністративного суду від 14.09.2015 року у справі №810/5107/14 та окремої ухвали Київського окружного адміністративного суду від 14.09.2015 у справі №810/5107/14, які 17.11.2015 року набрали законної сили встановлено, що впродовж тривалого періоду часу посадові особи районного відділу Державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції систематично вчиняли протиправні дії та приймали рішення, спрямовані на обмеження прав ОСОБА_5 щодо вільного користування та розпорядження належного йому майна шляхом накладення арешту на це майно, а також чинили бездіяльність, що виявилась у невжитті заходів для припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання (оголошення у розшук та затримання автомобіля).

Таким чином, умисні злочинні дії начальника РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_6 шляхом використання ним свого службового становища, призвели до фактичного невиконання судових рішень, які набрали законної сили, а саме: постанови Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2012 року у справі №2а-5794/12/1070 та постанови Київського окружного адміністративного суду від 16.09.2013 року у справі №810/4362/13-а, які набрали законної сили, внаслідок чого було спричинено істотну шкоду нематеріального характеру державним інтересам у вигляді підриву авторитету органів державної виконавчої служби, формування у свідомості громадян недовіри до цієї служби та впевненості у можливості здійснення працівниками державної виконавчої служби своїх повноважень з порушенням чинного законодавства, а також заподіяно істотну шкоду охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, а саме: незаконного перебування автомобіля марки «Мазда», модель 3, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 ,належного ОСОБА_5 під арештом протягом часу з 06.06.2013року до 28.10.2014 року, а також незаконного перебування даного автомобіля в розшуку з 06.06.2013 року до 15.01.2015 року, в результаті чого ОСОБА_5 був обмежений в праві на вільне користування та розпорядження належним йому на праві власності майном - автомобілем марки «Мазда», модель 3, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , вартістю 92 217,87 грн., що у 100 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та є істотною шкодою, через незаконне накладення на нього арешту та оголошення в розшук.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного перешкоджання у виконанні судових рішень, що набрали законної сили, зокрема, постанови Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2012 року у справі №2а-5794/12/1070 та постанови Київського окружного адміністративного суду від 16.09.2013 року у справі №810/4362/13-а, вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам і свободам громадян та державним інтересам, тобто вчиненні злочину, передбаченого ч. З ст. 382 КК України в редакції Закону № 2453-УІ від 07.07.2010.

Потерпілий в кримінальному проваджені ОСОБА_5 , повністю підтримуючи змінене прокурорами обвинувачення ОСОБА_6 щодо умисного перешкоджання ним у виконанні судових рішень, що набрали законної сили, а також підтримує попереднє обвинувачення ОСОБА_6 щодо умисного невиконання ним постанови Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2012 року у справі №2а-5794/12/1070 та постанови Київського окружного адміністративного суду від 16.09.2013 року у справі №810/4362/13-а, вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам і свободам громадян та державним інтересам.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в скоєнні вказаного злочину не визнав, та суду показав, що за своїми функціональними обов`язками не повинен був виконувати вказані судові постанови Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2012 року та від 16.09.2013 року, та не вчиняв будь-яких навмисних перешкоджань до їх виконання із використанням своїх службових повноважень.

Суд, заслухавши учасників судового провадження та оцінивши в сукупності надані ними докази, вважає недоведеним формулювання обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_6 та вважає за необхідне виправдати його по слідуючих мотивах.

Відповідно до ч.3 ст. 382 КК України відповідальність настає, якщо службова особа, яка займає відповідальне становище, вчинила умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрало законної сили, або перешкоджання їх виконання, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам і свободам громадян та державним інтересам.

Таким чином, стороні обвинувачення слід надати суду докази, що обвинувачений ОСОБА_6 шляхом активної поведінки навмисне вчиняв перешкоджання виконання судових актів із використанням свого службового становища з метою недопущення його виконання, та не виконував судові акти особисто шляхом бездіяльності, хоча був зобов`язаний це вчинити та мав реальну можливість виконати вказані дії.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений чи засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ст.ст.91,92 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення ( час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини мотив і мета вчинення кримінального правопорушення… Обов`язок доказування цих обставин покладається на слідчого, прокурора .

В той же час ці вимоги закону ні під час досудового розслідування ні під час судового провадження прокурором виконані не були, обставини, які мають істотне значення для вирішення питання, чи дійсно обвинувачений ОСОБА_6 мав прямий умисел на вчинення такого злочину та в дійсності скоював цей злочин прокурором не були доведені. В основу свого звинувачення ОСОБА_6 прокурор поклав лише покази потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_11 не дивлячись на те, що сам обвинувачений ОСОБА_6 під час досудового слідства та в судовому засіданні категорично заперечував свою причетність до вчинення вказаного злочину, при цьому постійно стверджував, що в даній ситуації діяв в межах повноважень та керувався лише Конституцією України та Законами України, вимагав від підлеглих йому державних виконавців дотримання п.7 ч.2 ст. 17 ЗУ « Про виконавче провадження» щодо стягнення з ОСОБА_5 виконавчого збору, який був на його думку вірно визначений по виконавчому провадженню, так як ОСОБА_5 ухилявся від добровільного виконання виконавчого напису.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину в скоєнні злочину не визнав, та показав, що він дійсно наказом голови державної виконавчої служби України №791/к від 19.10.2012 року з 19.10.2012 року був призначений на досаду начальника районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції і йому присвоєно 12 ранг державного службовця, в межах шостої категорії, з якої в послідуючому був звільнений 10.12.2015 року. В послідуючому, з 29.04.2016 року займав посаду головного спеціаліста відділу організації та контролю за виконанням рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області та тимчасово виконував обов`язки начальника Білоцерківського міського відділу ДВС. В даний час займає посаду начальника Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області.

Займаючи вказану посаду в 2012-2015 роках в своїй діяльності як начальник Білоцерківського районного відділу ДВС він керувався Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04. 1999 року та Законом України « Про державну виконавчу службу» від 24.03.1998 року, дійсно являвся службовою особою і виконував при цьому певні організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, у відповідності до функціональних обов`язків, передбачених в п.п.9,10 Положення про районний, районний у місті, міський, міськрайонний, міжрайонний відділ ДВС, затвердженого наказом МЮ України №549/5 від 10.04.2012 року, зареєстрованого в МЮ України 10.04.2012 року за №547/20860. При цьому, сам особисто він не проводив певних виконань рішень, а здійснював організацію та керівництво підлеглих йому державних виконавців.

Йому відомо, що 02.06.2011 року до Білоцерківського РВ ДВС на виконання надійшов виконавчий надпис, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 №3244 від 11.05.2010 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь АКБ «Укрсоцбанк» 92217 грн.87 коп. боргу, за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставленого майна, а саме: автомобіля марки «Мазда», модель 3, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 , який був отриманий на виконання держвиконавцем ОСОБА_10 і відповідно до встановлених строків та порядку виконання 04.06.2010 року нею було винесено постанову №19622633 про відкриття виконавчого провадження та встановлено боржнику термін до 10.06.2010 року для добровільного погашення боргу, з одночасним попередженням боржника, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення, буде розпочате примусове його виконання із стягненням виконавчого збору та витрат, пов`язаних з проведенням цих виконавчих дій, що передбачено вказаними законами. Вказана постанова була своєчасно направлена сторонам виконавчого провадження.

10.06.2010 року держвиконавцем ОСОБА_10 було винесено постанову про арешт майна боржника та заборони його відчуження, в межах суми стягнення, про що внесла відомості до Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна та повідомила про це боржника

15.06.2010року боржник ОСОБА_5 особисто з`явився до Білоцерківського РВ ДВС надав держвиконавцю ОСОБА_10 свої письмові пояснення з приводу майбутнього виконання ним виконавчого надпису, визнав за собою обов`язок їх погашення, вказав строки добровільного погашення ним боргу з 20.06.2010 року. Одночасно держвиконавцем було складено акт про невиконання боржником добровільно сплати боргу, з яким ознайомлено ОСОБА_5 .

Так як у встановлений строк для добровільного виконання нотаріального надпису боржник ОСОБА_5 не вчиняв добровільних дій по погашенню свого боргу, та з врахуванням того, що на цей час за боржником було встановлено лише одне майно - його автомобіль «Мазда», державний виконавець ОСОБА_10 , з врахуванням заяви заставодержателя у відповідності до ч.І ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» 16.06.2010 року винесла постанову про оголошення розшуку та затримання автомобіля «МАзда» належного боржнику ОСОБА_5 . Оскільки на цей час по місцю проживання боржника автомобіля «Мазда» не було виявлено, ОСОБА_10 направила вказану постанову на виконання до управління ДАІ ГУ МВС України у Київській області.

Крім цього, державний виконавець ОСОБА_10 18.06.2010 року винесла постанову про стягнення з вказаного боржника 9221 грн.78 коп. виконавчого збору, про що повідомила самого боржника та роз`яснила порядок оскарження вказаної постанови.

В послідуючому, державний виконавець неодноразово зверталась з листами до управління ДАІ ГУ МВС України у Київській області для розшуку та затримання належного боржнику автомобіля, однак листами ГУ МВС в Київській області від 27.12.2010 р. та від 11.01.2011 р. управління ДАІ повідомляло райвідділ ДВС про те, що по місцю проживання ОСОБА_5 автомобіля не виявлено, встановити місцезнаходження транспортного засобу не можливо.

Лише 08.10.2010 року син потерпілого ОСОБА_15 надав письмове пояснення на ім`я начальника РВ ВВС БЦ МРХЮ ОСОБА_6 , в якому повідомив про те, що саме він за згодою батька користується вказаним автомобілем «Мазда», який переданий ним фірмі «Сервіс Авто» для ремонту, який буде закінчено 15.10.2010 року.

Йому також відомо, що Київський окружний адміністративний суд своєю постановою від 30.11.2012 року №2а-5794/12/1070 задовільнив адміністративний позов ОСОБА_5 та зобов`язав Районний відділ ДВС Білоцерківського РВ ДВС винести постанову про повернення стягувачу АКБ «Укрсоцбанк» виконавчого документа у виконавчому провадженні АК №724422 про стягнення з ОСОБА_5 на користь АКБ «Укрсоцбанк» 92217 грн.87коп. та звільнити з під арешту автомобіль марки «Мазда» , належного ОСОБА_16 . При цьому, в мотивувальній частині свого рішення суд вказав, що ним достовірно встановлено, що 28.01.2011 року ПАТ «Укрсоцбанк» дійсно зверталося до відповідача із заявою про повернення виконавчого документу стягувачу, але отримали відмову в цьому, оскільки представник банку не мав для цього законних повноважень ( було відсутнє законне доручення). 12.07.2012 року ПАТ «Укрсоцбанк знову звернулось з такою ж заявою, просило закрити виконавче провадження та повернути виконавчий документ, а також зняти арешт з майна боржника, оскільки боржник погасив 3000 грн., і знову без належного доручення на це, тому ДВС відмовили в задоволенні цієї заяви, про що їх повідомили.

При цьому вони керувалися вимогами п.2.11.4 Інструкції з організації примусового виконання, затвердженої Наказом МЮ України 02.04.2012року №512/5 в якій вказано, що «у випадку реалізації стороною виконавчого провадження права на пред`явлення виконавчого документа на виконання, подання заяви про повернення виконавчого документа без виконання, оскарження дій державного виконавця та інших посадових осіб органів ДВС, державний виконавець перевіряє, чи обумовлені у довіреності повноваження представника на здійснення таких дій». А тому службові особи Білоцерківського райвідділу ДВС діяли виключно у відповідності вимогам Закону, відмовляючи виконати неналежно оформлену заяву про повернення виконавчого документу стягувану. Однак окружний суд фактично встановивши порушення банком порядку подачі заяв про закриття виконавчого провадження, незаконно зобов`язав ДВС їх виконати.

Разом із тим, йому також відомо, що в рішенні окружного суду не має вказівки на те, що саме він як начальник ДВС зобов`язаний був вчиняти будь-які дії щодо виконання провадження чи що він перешкоджав навмисно державному виконавцю в закритті провадження за рішенням суду.

Не дивлячись на те, що окружний суд в постанові невірно вказав номер виконавчого провадження, державний виконавець ОСОБА_11 отримавши 05.06.2013 року ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду щодо залишення в силі рішення окружного суду від 30.11.2012 року наступного дня- 06.06.2012 року його виконала, а саме: в рамках виконавчого провадження №19622633 винесла постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та зняла арешт з майна ОСОБА_5 , про що повідомила сторони в той же день.

Тобто, державний виконавець ОСОБА_11 жодним чином не порушила строки виконання постанови суду від ЗО листопада 2012 року: виконала її самостійно в повному обсязі на другий день після надходження документу до райвідділу ДВС, тобто 06.06.2013 р., та відкрила нове виконавче провадження №38707854, про що внесла повідомлення до реєстру, на що вказують і самі прокурори в обвинувальному акті. Крім цього, саме в цей час з 27.05.по 29.06.2013 року він перебував в у відпустці, з яких з 02.06.по 08.06.2013 року був за кордоном, тому фізично не міг надавати ОСОБА_11 жодних вказівок та не мав змоги контролювати її дії.

21.06.2013року відповідно постанови Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2012 року ОСОБА_5 було видано виконавчий лист №2а-5794/12/1070, відповідно якого 30.07.2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУ юстиції в Київській області ОСОБА_17 було відкрито виконавче провадження №39473704 (т.З а.п. 90, 91).

У зв`язку з тим, що в ході виконання даного виконавчого провадження державним виконавцем ОСОБА_17 було встановлено, що 06.06.2013 року державним виконавцем Білоцерківського РВ ДВС ОСОБА_11 постанова Київського окружного адміністративного суду від ЗО листопада 2012 року була виконана, то 26.09.2013 року державним виконавцем управління ДВС ГУ юстиції в Київській області ОСОБА_17 була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, про що сторони були повідомлені належним чином (т.4 а.п,159).

Йому також відомо, що Київський окружний адміністративний суд своєю постановою від 16.09.2013року №810/4362/13-а задовільнив адміністративний позов ОСОБА_5 та скасував постанову відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області ВП№38707854. Дана постанова суду була оскаржена, та вступила в законну силу відповідно до ухвали Київського апеляційного адміністративного суду 02.11.2013 року.

13.11.2013 року Київським окружним адміністративним судом ОСОБА_5 за цією постановою було видано виконавчий лист.

19.11.2013 року державний виконавець ОСОБА_11 своєчасно винесла постанову про скасування своєї постанови №38707854 про відкриття виконавчого провадження від 06.06.2013 року, про що повідомила сторони. Ці обставини підтверджуються ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.03.2014 року.

На час виконання вказаної постанови ОСОБА_11 він також перебував в черговій відпустці, тому не міг вчиняти та не вчиняв будь-яких умисних перешкод у виконанні вказаної постанови окружного суду, відповідно до діючого законодавства кожне виконавче провадження виконує саме державний виконавець, в провадженні якого таке провадження перебуває, в даному випадку ОСОБА_11 .

Після отримання роз`яснення судового рішення, яке було вчинене ухвалою Київським окружним адміністративним судом від 14.02.2014 року про скасування саме постанови ОСОБА_11 від 06.06.2013 року по виконавчому провадженні ВП №38707854 про стягнення виконавчого збору в розмірі 9221 грн.78 коп., державний виконавець ОСОБА_11 19.11.2013 року винесла постанову про відкриття нового виконавчого провадження ВП№41292163 про стягнення виконавчого збору відповідно до постанови державного виконавця ОСОБА_10 від 18.06.2010 року.

Таким чином, він вважає, що прокурорами та потерпілим не надано суду будь-яких доказів тому, що він умисно не виконував вказані постанови Київського окружного адміністративного суду або умисно перешкоджав виконанню вказаних постанов. Саме державний виконавець при виконанні провадження зобов`язаний особисто виконувати певні дії як при накладанні арешту, так і при закінченні виконавчого провадження. Не погоджується він також із визначенням прокурором розміру завданої шкоди, оскільки вартості автомобіля слідством фактично не встановлено, ОСОБА_5 повідомив, що добровільно передав свій автомобіль банку 13.01.2011 року, хоча докази про це в матеріалах кримінального провадження відсутні. ОСОБА_5 повідомив суд, що з банку отримав автомобіль в 2014 році, після сплати ним боргу, хоча суду ніяких доказів цьому ні він, ні прокурор не надали, отже вважає, що ОСОБА_5 не користувався власним автомобілем за власним розсудом та погодженням з банком. Просив його виправдати.

Стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_6 надані письмові докази, які були досліджені в судовому засіданні, а саме:

- з матеріалів виконавчого провадження №19622633 вбачається, що 02.06.2011 року до Білоцерківського РВ ДВС надійшла заява в.о. керуючого КМФ ВКБ «Укрсоцбанк» ОСОБА_9 про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого надпису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 №3244 від 11.05.2010 року про звернення стягнення на автомобіль марки «Мазда», модель 3, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 . Зазначений транспортний засіб, переданий в заставу ОСОБА_5 за договором застави №09/3-48,посвідченим ОСОБА_18 , приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу, Київської області 02.06.2008 року за реєстром №385, в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту №385/88/08-А, укладеним між ОСОБА_5 та АКБ «Укрсоцбанк». Просить за рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку заставного майна задовольнити вимоги АКБ «Укрсоцбанк» в сумі 88717 грн.87 коп. боргу та 3500 гривень витрат на вчинення виконавчого надпису.

Одночасно із цією заява ОСОБА_9 надав також заяву на оголошення в розшук заставного майна автомобіля марки «Мазда», модель 3, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 /т.1 а.с. 1-16/.

Тобто, представник заставодержателя просив відділ ДВС вилучити у заставодавця ОСОБА_5 предмет застави- автомобіль марки «Мазда», модель 3, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 , реалізувати його у відповідності до ст. 2 договору застави №09/3-48 шляхом проведення публічних торгів та перерахувати виручені з аукціону кошти на їх рахунок, для погашення боргу ОСОБА_5 , щодо наданого йому кредиту в сумі 96300 гривень, для чого просив накласти арешт на все майно боржника та на заставне майно.

Вказані документи були отримані на виконання держвиконавцем ОСОБА_10 і відповідно до встановлених строків та порядку виконання 04.06.2010 року нею було винесено постанову №19622633 про відкриття виконавчого провадження та встановлено боржнику термін до 10.06.2010 року для добровільного погашення боргу, з одночасним попередженням боржника, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення, буде розпочате примусове його виконання із стягненням виконавчого збору та витрат, пов`язаних з проведенням цих виконавчих дій, що передбачено вказаними законами. Вказана постанова була своєчасно направлена сторонам виконавчого провадження /т.1 а.с. 17-22/.

10.06.2010 року держвиконавцем ОСОБА_10 було винесено постанову про арешт майна боржника та заборони його відчуження, про що повідомила належним чином учасників виконавчого провадження та внесла повідомлення до реєстру обтяжень/т.1 а.с.30-34/.

15.06.2010року боржник ОСОБА_5 особисто з`явився до Білоцерківського РВ ДВС надав держвиконавцю ОСОБА_10 свої письмові пояснення з приводу майбутнього виконання ним виконавчого надпису, визнав за собою обов`язок їх погашення, вказав строки добровільного погашення ним боргу з 20.06.2010 року. Одночасно держвиконавцем було складено акт про невиконання боржником добровільно сплати боргу, з яким ознайомлено ОСОБА_5 /т.1 а.с.27-29/.

16.06.2010 року держвиконавець ОСОБА_10 у відповідності до ст.5,6,42 Закону України «Про виконавче провадження» винесла постанову про оголошення розшуку та затримання автомобіля марки «Мазда», модель 3, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 , з вилученням у ОСОБА_5 ключів та технічного паспорта на автомобіль / т.1 а.с. 40/.

Оскільки боржник ОСОБА_5 не вчиняв добровільних дій по погашенню свого боргу, держвиконавець ОСОБА_10 у відповідності до ч.І ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» 18.06.2010 року винесла постанову про стягнення з вказаного боржника 9221 грн.78 коп. виконавчого збору, про що повідомила самого боржника та роз`яснила порядок оскарження вказаної постанови /т.1 а.с. 35-38/.

В послідуючому, державний виконавець неодноразово зверталась з листами до управління ДАІ ГУ МВС України у Київській області для розшуку та затримання належного боржнику автомобіля, однак листами ГУ МВС в Київській області від 27.12.2010 р. та від 11.01.2011 р. управління ДАІ повідомляло райвідділ ДВС про те, що встановити місцезнаходження транспортного засобу не можливо.

30.08.2010 року на адресу ОСОБА_5 надіслано виклик державного виконавця вихідний номер 9396 стосовно надання для опису та арешту заставного майна, але на даний виклик боржник не з`явився. Лише 08.10.2010 року син потерпілого ОСОБА_15 надав письмове пояснення на ім`я начальника РВ ВВС БЦ МРХЮ ОСОБА_6 , в якому повідомив про те, що саме він користується вказаним автомобілем «Мазда», який переданий ним фірмі «Сервіс Авто» для ремонту, який буде закінчено 15.10.2010 року.

Відповідно до ст. 28 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч.2 ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню …У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання рішення боржником після початку його примусового виконання .

Частина 2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з виконанням. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Враховуючи вище наведені обставини, суд вважає, що державний виконавець ОСОБА_10 у відповідності до ч.І ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» 18.06.2010 року винесла законну постанову про стягнення з боржника 9221 грн.78 коп. виконавчого збору, про що повідомила самого боржника та роз`яснила порядок оскарження вказаної постанови. Підставою для цього державний виконавець законно вважала ті обставини, що 04.06.2010 року нею було винесено постанову №19622633 про відкриття виконавчого провадження та встановлено боржнику термін до 10.06.2010 року для добровільного погашення боргу, з одночасним попередженням боржника, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення, буде розпочате примусове його виконання із стягненням виконавчого збору та витрат, пов`язаних з проведенням цих виконавчих дій, що передбачено вказаними законами. Вказана постанова була своєчасно направлена сторонам виконавчого провадження. ОСОБА_5 отримав вказану постанову, але не оскаржив її в установленому порядку але й не надав будь-яких доказів виконання рішення. Відповідно до ст.2 договору застави № 09/3-48 від 02.06.2008 року заставодавець ОСОБА_5 мав право лише володіти та користуватись предметом застави, але без права розпорядження ним. Однак ОСОБА_5 переховував автомобіль, надав його в користування синові, який проживає в місті Київ, у зв`зку із чим державний виконавець вимушена була виконувати вказане провадження за допомогою працівників ДАІ, які неодноразово приймали спроби до вилучення автомобіля, але не змогли цього вчинити по вині ОСОБА_5 . Також ОСОБА_5 було достовірно відомо про те, що 16.06.2010 року державним виконавцем його автомобіль оголошено в розшук з метою затримання, але не виконав свої обов`язки, передбачені п. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», не повідомив протягом 3-х робочих днів письмово держвиконавця про передачу ним заставного автомобіля в користування іншій особі, чим вчинив дії, які фактично неуможливлювали примусове виконання цього рішення, хоча відповідно до п.6 цієї статті боржник зобов`язаний надавати судовому виконавцю достовірні відомості про своє майно з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Суд вважає, що державний виконавець ОСОБА_10 вірно визначилась і з розміром виконавчого збору, виходячи із заявленого до примусового виконання заставодержавця суми боргу 92217 грн. 87 коп.

Суд також враховує, що Вищий адміністративний суд України в ухвалах від 23.04.2015 року та від 30.07.2015 року також визнав вірними дії Білоцерківського РВ ДВС щодо стягнення з ОСОБА_5 виконавчого збору в сумі 9221 грн.78 коп.

- З постанови Київського окружного адміністративного суду 2а-5794/12/1070 від 30.11.2012 року вбачається, що ОСОБА_5 звернувся з позовом до РВ ДВС Білоцерківського МУЮ з вимогою закрити виконавче провадження щодо нього про стягнення з АКБ «Укрсоцбанк» 92217 грн. 87 коп., а також про зобов`язання відповідача скасувати арешт на його автомобіль. Його позов було задоволено, зобов`язано РВ ДВС Білоцерківського МУЮ повернути стягувачеві вказаний виконавчий документ у виконавчому провадження АК № 724422 та звільнити з-під арешту заставний автомобіль. Справа судом розглядалася в порядку письмового провадження, за відсутності сторін за матеріалами, наданими лише позивачем. Постанова суду вступила в силу після розгляду апеляційним судом 22.05.2013 року , та надійшла на виконання до Білоцерківського відділу ДВС лише 05.06.2013 року /т.1 а.с.153/.На наступний день після надходження до райвідділу ДВС, а саме - 06.06.2013 року вказана постанова була виконана державним виконавцем ОСОБА_11 , у провадженні якої на той час перебувало на виконанні виконавче провадження щодо ОСОБА_5 , в рамках виконавчого провадження №19622633, яка винесла постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві та зняла арешт з майна ОСОБА_5 , про що повідомила в той же день сторони виконавчого провадження та орган, що здійснює реєстрацію права власності, супровідним листом з додатком копії постанови, вих.№4965, №4968. (т.1 ВП №19622633 а.п.181, 183, т.З а.п.99).

Таким чином суд вважає, що постанова окружного суду була виконана державним виконавцем ОСОБА_11 в повному обсязі, саме в її провадженні перебувало вказане виконавче провадження, в цей час ОСОБА_6 взагалі перебував у відпустці, і не вчиняв ніяк дій по відношенню до державного виконавця, не надавав їй вказівок про відкриття нового провадження щодо залишення в розшуку автомобіля «Мазда», належного ОСОБА_5 . Вказані дії ОСОБА_11 були вчинені на підставі ч.7 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» щодо стягнення виконавчого збору, оскільки окружний суд своєю постановою не скасував постанову державного виконавця ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_5 виконавчого збору в суму 9221,78 гривень. Саме ОСОБА_11 на виконання вимог зазначених норм законодавства України виділила постанову державного виконавця ОСОБА_10 від 18.06.2010 року про стягнення з ОСОБА_5 виконавчого збору, в окреме провадження- ВП №38707854 винесла постанову про арешт майна боржника оголосила заборону його відчуження. При цьому вона помилково внесла відомості про накладення арешту не на все майно боржника, а на транспортний засіб боржника легковий автомобіль « Мазда».

Вказаною постановою окружного суду особисто ОСОБА_6 суд не зобов`язував вчиняти будь-яких дій, тому суд вважає, що в цій частині обвинувачення, яке підтримав потерпілий, його слід виправдати. Саме тому прокурор змінив обвинувачення відносно ОСОБА_6 так як в судовому засіданні дане обвинувачення не найшло свого підтвердження.

Не встановив суд також по цьому епізоду вчинення ОСОБА_6 будь-яких умисних, активних дій щодо перешкоджання у виконанні даного рішення окружного суду від 30.12.2012 року. Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_14 не підтвердила суду що ОСОБА_6 як їх начальник вчиняв відносно них будь-які умисні дії по вказаному виконавчому провадженню для перешкоджання його виконання, хоча підтвердили, що могли звертатися до нього як до керівника за певними порадами по виконавчих провадженнях.

- З постанови Київського окружного адміністративного суду №810/4362/13-а від 16.09.2013 року вбачається, що ОСОБА_5 звернувся з позовом до РВ ДВС Білоцерківського МУЮ з вимогою скасувати постанову ВП№38707854 про стягнення виконавчого збору у розмірі 9221.78 грн. у зв`язку з не проведенням відповідачем виконавчих дій. Вказаний позов було задоволено, постанову відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області ВП №38707854 скасовано./т.1 а.с.209-212/. Після оскарження в апеляційному порядку постанова вступила в силу 02.11.2013 року.

Вказана постанова окружного суду була виконана державним виконавцем ОСОБА_11 19.11.2013 року відповідно до виконавчого листа окружного адміністративного суду від 13.11.2013 року шляхом винесення постанови про скасування ВП №38707854 від 06.06.2013 року, про що повідомила суд та сторони. Вказані обставини підтверджені ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.03.2014 року /т.3 а.с. 104/.

На час виконання вказаної постанови окружного суду ОСОБА_6 перебував у відпустці з 18.11.2013 року по 29.11.2013 року.

Оскільки в постанові окружного суду не було вказано, яку саме постанову державного виконавця слід скасувати, ОСОБА_5 звернувся до суду за роз`ясненням рішення. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.02.2014 року було вказано, що скасуванню підлягає постанова державного виконавця ВП №38707854 від 06.06.2013 року. Тобто, постанова державного виконавця ОСОБА_10 від 18.06.2010 року у ВП №19622633 про стягнення з ОСОБА_5 виконавчого збору в сумі 9221,87 грн. залишилась в силі. Саме тому, 19.11.2013 року державний виконавець ОСОБА_11 самостійно винесла постанову про відкриття нового виконавчого провадження ВП №41292163 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_5 відповідно до постанови державного виконавця ОСОБА_10 від 18.06.2010 року у ВП№41292163.В судовому засіданні ОСОБА_11 пояснила, що вона вважала, що діє в рамках Закону, який не надавав їй права самостійно звільнити ОСОБА_5 від сплати виконавчого збору.

В мотивувальній частині окружного суду постанови вказано: « Судом встановлено, що з моменту відкриття виконавчого провадження відповідачем не вчинялися будь-які дії примусового характеру, направлені на виконання напису №3244 у розумінні поняття «заходів примусового виконання», відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», тому останній не набув права на винесення постанови про стягнення з позивача виконавчого збору, так як виконавчий збір стягується від фактично стягненої суми або вартості майна боржника». Вказане твердження суду протирічить вимогам ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», яка надає право державному виконавцю вже на наступний день після закінчення наданого строку для добровільного виконання боржником зобов`язання, у випадку його не виконання, своєю постановою стягнути виконавчий збір з боржника. На цю обставину також посилається і окружний суд в своїй постанові, але чомусь в подальшому висновок суд робить зовсім інший.

Не можливо погодитися із твердженням окружного суду щодо того, що державним виконавцем по вказаному виконавчому провадженню щодо боржника ОСОБА_5 не застосовувалися заходи примусового виконання, передбачені ст.ст.32 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вказана стаття окрім конкретних заходів примусового виконання допускає вчинення державним виконавцем інших заходів, передбачених рішенням. Так, відповідно до виконавчого надпису №3244 від 11.05.2011 року нотаріус пропонує виконавчій службі звернути стягнення лише на конкретне майно- автомобіль марки «Мазда», модель 3, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 , яке відповідно до договору застави №09/3-48 від 02.06.2008 року повинно перебувати постійно у володінні заставодавця ОСОБА_19 по місцю його проживання в АДРЕСА_2 . Відповідно до ст.ст. 54, 32 Закону України «Про виконавче провадження» таке виконання реалізації заставного майна потребує його вилучення в боржника та продажі з прилюдних торгів. В той же час, державний виконавець не змогла таким чином виконати це виконавче провадження, оскільки по місцю проживання боржника автомобіль виявити не стало можливим, боржник ОСОБА_5 незаконно передав його сторонній особі в постійне користування та відмовився повідомляти місце його знаходження. Саме тому, державний виконавець ОСОБА_10 для примусового виконання провадження стала застосовувати такі заходи з метою виконання рішення, як оголошення постановою розшуку та затримання автомобіля «Мазда», вилучення ключів та технічного паспорта на вказаний автомобіль та залученням для цього працівників внутрішніх справ шляхом направлення їм на виконання копії вказаної постанови. З цього питання також викликала боржника для дачі пояснень, який на виклики не з`являвся. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження в послідуючому, державний виконавець ОСОБА_10 неодноразово зверталась з листами до управління ДАІ ГУ МВС України у Київській області для розшуку та затримання належного боржнику автомобіля, однак листами ГУ МВС в Київській області від 27.12.2010 р. та від 11.01.2011 р. управління ДАІ повідомляло райвідділ ДВС про те, що по місцю проживання ОСОБА_5 автомобіля не виявлено, встановити місцезнаходження транспортного засобу не можливо.

Таким чином, суд вважає, що в тих умовах, які склались при виконанні державним виконавцем ОСОБА_10 вказаного виконавчого провадження та протизаконній активній протидії цьому боржника ОСОБА_5 державний виконавець застосовувала усі можливі заходи примусового виконання провадження, які надає йому діюче законодавство з питань примусового виконання рішень, тому боржник ОСОБА_5 на законних підставах зобов`язаний був сплатити виконавчий збір.

При цьому суд враховує, що сам ОСОБА_5 визнає, що вказаний автомобіль він передав у заставу банку відповідно до договору застави №09/3-48, відповідно до якого він мав права лише володіти та користуватися ним, без права зміни власника автомобіля, передачу його в аренду, спільну діяльність і т.п. Йому було достовірно відомо щодо відкриття відносно його боргу виконавчого провадження державним виконавцем ОСОБА_10 щодо вилучення та реалізації його автомобіля. Він дійсно передав вказаний автомобіль своєму синові , який проживає в м. Київ, який тривалий час ним користувався. Свій автомобіль державному виконавцю він не передавав, а 13.01.2011 року передав його банку, де він знаходився до 2014 року та після сплати ним боргів банку був повернутим йому в користування.

Суд вважає, що ствердження прокурорів та потерпілого щодо добровільної сплати боргу банку шляхом сплати 3000 гривень та передачі банку заставного майна у виді автомобіля не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки ці повідомлення окружному суду зробив лише сам ОСОБА_5 , без надання будь-яких письмових доказів цьому. Не надали таких доказів суду також і органи досудового слідства та прокурори з потерпілим під час судового провадження. Так, в обвинувальному акті прокурор вказує: « ОСОБА_5 13.01.2011 року добровільно передав ПАТ «Укрсоцбанк» для реалізації заставний автомобіль», але не вказує, на підставі яких доказів це підтверджується. В своїх постановах від 30.11.2012 року та 16.09.2013 року Київський окружний адміністративний суд також зі слів ОСОБА_5 вказує « 13.01.2011 року позивач добровільно передав ПАТ «Укрсоцбанк» заставний автомобіль», не посилаючись на будь-які письмові підтвердження цьому., не вказує, з якою метою ОСОБА_5 передав банку свій автомобіль, чи на час винесення постанови реалізований вказаний автомобіль, і чи погашена цим уся сума боргу.

В матеріалах кримінального провадження перебуває заява представника за дорученням ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_20 до відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного УЮ від 28.01.2011 року № 08.4-09/26-4431 щодо повернення виконавчого надпису від 11.05.2010 року №3244, боржником якого є ОСОБА_5 яка надійшла до ДВС 02.02.2011 року /т.1 а.с.69/. В заяві не вказано причини для повернення виконавчого надпису, а лише є посилка на ст. 11-1 та п.9 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Не вказана причина для повернення виконавчого надпису і в його повторній заяві, яка надійшла до ДВС 02.03.2011 року, а лише є посилка на ст. 11-1 та п.9 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження»./т.1 а.с.73/.

Оскільки вказані заяви були неналежно оформлені, без підтвердження права особи відкликати виконавчий напис, на адресу банка двічі направлялися листи ОСОБА_6 про надання підтвердження вказаних заяв /т.1 а.с.72,76/.

Однак, замість усунення вказаних недоліків у оформлені заяв про відкликання виконавчого надпису 12.05.2011 року надійшов лист ПАТ «Укрсоцбанк» з проханням надання інформації про стан виконавчого провадження щодо виконавчого надпису № 3244 від 11.05.2010 року /т.1 а.с. 78-79/.

17.04.2012 року до ДВС надійшла заява від ПАТ «Укрсоцбанк» про закінчення виконавчого провадження та повернення їм виконавчого документа, в якій також не вказано причин для цього./т.1 а.с.100/. Оскільки вказана заява також була неналежним чином оформлена, ОСОБА_6 своїм листом повідомив про це заявника.

Відповідно до ч.5 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником. Однак, протягом 2010-2011 років таких письмових повідомлень від сторін виконавчого провадження державному виконавцю не надходило, лише в заяві ОСОБА_20 про закриття виконавчого провадження , яка надійшла в ДВС 19.07.2012 року вказано, що 26 березня 2012 року погашено 3000 гривень /т.1 а.с.107/.

Враховуючи вище наведені обставини, суд вважає, що службові особи Білоцерківського райвідділу ДВС в даних випадках діяли виключно у відповідності до п. 2.11.4 Інструкції з організації примусового виконання, затвердженої Наказом МЮ України 02.04.2012року №512/5, відмовляючи у виконання неналежно оформлених заяв про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Таким чином суд вважає, що саме незаконні дії довірених осіб ПАТ «Укрсоцбанк» при зверненні із заявами про відкликання виконавчого надпису про реалізацію заставного майна боржника ОСОБА_5 стали наслідком тяганини по вказаному виконавчому провадженню. Саме дії службових осіб ПАТ «Укрсоцбанк», які протягом майже двох років не спромоглися надати ДВС належні документи для закриття виконавчого провадження боржнику ОСОБА_5 слід було оскаржувати до окружного суду. На вказані обставини не звернув також увагу окружний суд, вирішуючи адміністративні позови ОСОБА_5 до ДВС, встановивши при цьому, що службові особи ПАТ «Укрсоцбанк» допустили порушення при зверненні до ДВС із заявами про закриття виконавчого провадження по вказаному виконавчому провадженні , без зобов`язання останніх надати для цього належно оформлені заяви, зобов`язав ДВС виконати вказані заяви. Крім цього, в кожному своєму позові свої вимоги ОСОБА_5 вказував нечітко, не в повному об`ємі, тому окружний суд був не в силі вирішити спір в одному судовому рішенні, потрібні були додаткові судові рішення та роз`яснення постановлених рішень, які вирішувалися судом майже два роки.

Суд також вважає, що якщо боржник ОСОБА_5 і передав ПАТ «Укрсоцбанк» свій заставний автомобіль , це не свідчить про те, що він добровільно погасив борг, оскільки відчужити вказаний автомобіль не зміг ні ОСОБА_5 ні ПАТ «Укрсоцбанк», так як вказаний автомобіль перебував під арештом, про що учасникам виконавчого провадження було достовірно відомо. Органи досудового провадження так і не встановили, чому банк отримавши від боржника 3000 гривень прийняв в рахунок боргу в своє зберігання ще й автомобіль, та тримав його до 2014 року, яку конкретну суму боргу і коли сплатив цей борг боржник ОСОБА_5 банку та дату і причину повернення банком автомобіля ОСОБА_5 . На час відкриття виконавчого провадження борг ОСОБА_5 ПАТ «Укрсоцбанк» становив 92217,87 гривні, сплата лише 3000 гривень не могла служити підставою для закриття вказаного провадження. Сплата ОСОБА_5 боргу в 2014 році ще раз підтверджує, що підстав для закриття виконавчого провадження в 2011- 2013 роках не було, і що звільнення боржника від сплати виконавчого збору було помилковим.

Відповідно до ст. 90 КПК України рішення національного суду або міжнародної судової установи яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою Україною, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.

Виходячи з цього, потерпілий ОСОБА_5 та прокурори вважають, що саме вказані постанови Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2012 року та від 16.09.2013 року , а також окрема ухвала окружного суду є доказом вини ОСОБА_6 у скоєнні ним злочину, передбаченого ст. 382 ч.3 КК України суд вважає помилковою. Адміністративним судом при постановлені рішення дійсно було встановлено порушення певних прав ОСОБА_5 , але вказані рішення не є доказом вчинення саме обвинуваченим ОСОБА_6 умисного злочину, передбаченого ч.3 ст. 382 КК України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ч.2 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе вину особи поза розумним сумнівом.

Згідно ч.4 ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», обвинувачення не може грунтуватись на припущеннях, а також на доказах отриманих незаконним шляхом. Докази мають бути визнані отриманими незаконним шляхом тоді, коли їх збір та закріплення здійснено з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою або органом, або за допомогою дій не передбачених процесуальними нормами.

Незважаючи на те, що суд, відповідно до вимог ч.6 ст. 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створював усі необхідні умови для реалізації сторонами процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, стороною обвинувачення інших доказів, які б підтверджували вину обвинуваченого у вчинені злочину передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України не надано та відповідні клопотання про їх витребування та дослідження не заявлялися.

Дослідивши в судовому провадженні усі надані докази, які стосуються обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, суд приходить до висновку, що наданих обвинуваченням доказів недостатньо, щоб зробити беззаперечий висновок поза розумним сумнівом про доведеність вини обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому злочину. Також обвинуваченням не надано доказів щодо заподіяння та розміру завданої злочином шкоди, що є обов`язковою умовою доказування, так як безпосередньо впливає на кваліфікацію дій особи.

Відповідно до ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення ,в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

За таких обставин, вичерпавши усі можливості дослідження доказів суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 підлягає виправданню за недоведеністю що в його діях є склад кримінального правопорушення, передбачений ч.3 ст. 382 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7,22,369,370,373,374,394 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_6 в пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 3 ст. 382 КК України визнати невинним та виправдати його за ч.3 ст. 382 КК України за недоведеністю, що в його діях є склад даного злочину.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Запобіжний захід ОСОБА_6 не застосовувався .

Речові докази у справі відсутні.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 3о днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1 ,