АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №: 646/1210/18 Головуючий 1 інстанції : ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/790/2532/18 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 , особа якого підтверджена представником виправної установи ОСОБА_8 , з участю захисника засудженого адвоката ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на оскарження від засудженого на ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 25 04 2018 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Зміст оскарженого судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 25 04 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про умовно-дострокове звільнення (а.с.26-27).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

У апеляційній скарзі засуджений, посилаючись на неповне врахування його характеризуючи даних при прийнятті рішення судом першої інстанції, просить прийняти подану апеляційну скаргу до розгляду, скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та призначити новий розгляд в суді першої інстанції (а.с.40-41).
Позиції учасників апеляційного провадження.

Засуджений підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити її вимоги.
Захисник засудженого підтримала доводи апеляційної скарги та уточнила, що вимоги останнього зводяться до того, щоб суд задовольнив його клопотання про умовно-дострокове звільнення.
Прокурор не погодилася з позицією засудженого, заперечувала проти апеляційних вимог засудженого, просила залишити їх без задоволення.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження та особову справу засудженого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Як вбачається зі змісту ст.81 КК України єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, ОСОБА_7 вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 14 05 2014 року засуджений за ч.2 ст.121 КК України до семи років позбавлення волі.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 31 05 2016 року засудженому ОСОБА_7 в строку відбуття покарання, за правилами ч.5 ст.72 КК України, зараховано строк його попереднього ув`язнення з 07 12 2013 року по 16 06 2014 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Отже з урахуванням того, що ОСОБА_7 засуджений за умисний тяжкий злочин, відбув більше 2/3 строку покарання, призначеного судом, а тому до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення.
Разом з цим, як зазначено в п.2 Постанови Пленуму «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.
Приймаючи рішення про задоволення подання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.
Слід зазначити, що висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.
Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Як зазначив суд першої інстанції, ОСОБА_7 , перебуваючи в установі виконання покарань, допускав порушення правил внутрішнього розпорядку, зо що на нього було накладено 1 дисциплінарне стягнення. На даний час характеризується негативно. Підвищувати свій духовний розвиток та загальноосвітній рівень не бажає, самоосвітою не займається. Наведені обставини знайшли своє підтвердження перевіркою матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_7 , а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наведені обставини не можуть свідчити про виправлення засудженого.

Відповідно до ч.1 ст.6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Прийняття рішення про умовно дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

На думку апеляційного суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання, а тому, в даному випадку, застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним.

Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийняті рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Крім того, як вбачається з рішення районного суду та підтверджується матеріалами справи, 31 01 2018 року відбулося засідання комісії виправної установи, в якій ОСОБА_7 відбуває покарання, по розгляду матеріалів про умовно дострокове звільнення з-під варти останнього, та як вбачається з витягу з протоколу №5 даного засідання, засудженому ОСОБА_7 було відмовлено в застосуванні умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки останній не довів свого виправлення, тому, постановляючи своє рішення про відмову ОСОБА_7 у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції послався на відсутність підстав для такого звільнення, вказавши, що питання умовно-дострокового звільнення від відбування покарання може бути розглянуто на засіданні комісії не раніше, ніж через один рік з дня винесення рішення про відмову, тобто повторний розгляд комісією установи питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 можливий лише після 31 01 2019 року, при умові, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці доведе своє виправлення.

Виходячи з наведеного, на думку колегії суддів, адміністрація виправної колонії, де відбуває покарання засуджений ОСОБА_7 , фактично відмовила йому в умовно-достроковому звільнені, а суд першої інстанції законно та обґрунтовано визнав, що повторний розгляд подання про умовно-дострокове звільнення засудженого може бути розглянуто не раніше 31 01 2018 року.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою безумовне скасування судового рішення не встановлено.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, через що, апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.
Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 25 04 2018 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу засудженого, - залишити без задоволення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4