Справа № 742/3164/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/50/18
Категорія - скарга Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

представника власників майна адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Чернігові апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 жовтня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно,-

У С Т А Н О В И Л А:

До Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області звернувся слідчий Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області з погодженим з прокурором Прилуцької місцевої прокуратури клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001543 від 18.09.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 жовтня 2018 року у задоволенні клопотання слідчого відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого, суд вказав, що прокурором не доведено, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, а тому відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту не допускається.

Зазначив, що матеріали справи не містять доказів ідентифікації громадянина на ім`я ОСОБА_8 та належності даних транспортних засобів на праві володіння та користування останньому та будь-яких доказів, які б свідчили про те, що вилучені транспортні засоби відповідають критеріям визначеним в статті 98 КПК України, оскільки сам факт, що вони придатні для перевезення нафтопродуктів не свідчить про причетність останніх до незаконного перевезення нафтопродуктів.

Крім того, вказав, що огляд території було здійснено без правових підстав, а тому вилучене майно не може вважатися законно вилученим та набути статусу тимчасово вилученого майна. Крім того, напівпричіп д.н.з. НОМЕР_1 зареєстрований на ОСОБА_9 , як зазначив прокурор в судовому засіданні, підчас огляду місця події не вилучався, а невірно зазначені номерні знаки вилученого напівпричепу, номер якого НОМЕР_2 , являється додатковою підставою щодо відмови у накладенні арешту на зазначений в клопотанні автопричіп.

Не погоджуючись з даною ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити та накласти арешт на напівпричіп д.н.з. НОМЕР_2 - зареєстрований на ім`я ОСОБА_10 , автомобіль DAF д.н.з НОМЕР_3 з напівпричепом до нього зареєстрований на ім`я ОСОБА_11 , ТЗ Iveco д.н. НОМЕР_4 та три помпи (пластикові бочки), які перебувають у багажному відділенні - зареєстрований на ім`я ОСОБА_12 , напівпричіп д.н.з. НОМЕР_5 зареєстрований на ім`я ОСОБА_13 , автомобіль DAF д.н.з НОМЕР_6 зареєстрований на ім`я ОСОБА_14 , напівпричіп д.н.з НОМЕР_7 зареєстрований на ім`я ОСОБА_15 та з метою збереження даного майна надати дозвіл працівникам Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області вилучити та помістити на охоронювану територію о його скасування.

Вказує, що є підстави вважати, що вказані транспортні засоби були використані для транспортування викрадених нафтопродуктів і являються знаряддям та засобом вчинення злочинів за допомогою яких здійснюється перевезення, зберігання та видобуток викрадених нафтопродуктів. Зазначає, що дане майно має на собі залишки нафтопродуктів, є речовим доказом і відповідає критеріям зазначеним у статті 98 КПК України. Вказує, що ненадання судом дозволу на проведення огляду місця події та визнання їх слідчим речовим доказом у кримінальному провадженні, не дає підстави вважати, що оглянуте і встановлене майно транспортні засоби, не є речовими доказами. Інформація про причетність до вказаного злочину ОСОБА_16 чи інших осіб, перевіряється шляхом проведення слідчих та розшукових дій. Сам факт знаходження на території м. Прилуки, пров. Сагайдачного, 22 транспортних засобів перероблених і створених для перевезення нафтопродуктів, які знаходяться в них, ти більше, що обіг яких заборонений Законом, свідчить про обґрунтовану підозру та посилює підозру на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, що є підставою для застосування саме таких заходів забезпечення кримінального провадження.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, представника власників майна, який вказував на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Всупереч вимог ст.ст. 170, 171 КПК України в клопотанні слідчого відсутнє обґрунтування необхідності арешту даного конкретного майна, не конкретизовано підстав та мети накладення арешту на вказане майно, відсутня постанова органу досудового розслідування про визнання, вилучених транспортних засобів речовими доказами в даному кримінальному провадження, що не доводить відповідності даного майна критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.

Одночасно, згідно вимог ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При постановленні ухвали слідчим суддею вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримано.

Зі змісту клопотання, матеріалів судового провадження, як і доводів, висловлених прокурором у суді першої та апеляційної інстанцій, убачається, що органом досудового розслідування, не доведено, що тимчасово вилучені транспортні засоби, про арешт яких ставиться питання, мають значення речових доказів у даному кримінальному провадженні, і підпадають під критерії, визначені в ст.98 КПК України, зокрема: не обґрунтовано в достатній мірі, що вони є знаряддям/засобом вчинення кримінального правопорушення, які саме сліди кримінального правопорушення вони на собі зберегли, і які інші відомості можна отримати за їх допомогою, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, крім тих, що вже були отримані.

З урахуванням вказаних норм, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в повній мірі перевірені всі обставини справи, а як наслідок прийнято обґрунтоване рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання про необхідність відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. ст. 170, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 жовтня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4