Справа № 308/5629/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2018 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчої ОСОБА_4 , власників майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянувши клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором ОСОБА_8 , про накладення арешту на майно, -
ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором звернулася до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з клопотанням про арешт майна в межах кримінального провадження №0000166, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.05.2018 року.
В обґрунтування клопотання слідчий вказує, що посадовими особами Ужгородської міської ради було внесено завідомо неправдиві відомості до документації із землеустрою та інших документів, при підготовці рішення 5 сесії 5 скликання Ужгородської міської ради №1181 від 16.07.2009 року, на якому затверджено перелік земельних ділянок, які підлягають продажу у власність шляхом аукціону з наступними кадастровими номерами: :01:001:0109, :01:001:0110 та :01:001:0111, загальною площею 0,37 га.
В подальшому внаслідок вчинення даних неправомірних дій, зазначені земельні ділянки були продані фізичним особам підприємцям як вільні земельні ділянки, при тому, що фактично на всіх зазначених земельних ділянках розташовано будівлю Бризкального басейну Закарпатського обласного українського музичного-драматичного театру, яка хоч і не зареєстрована у встановленому законом порядку як окрема будівля, але існує на зазначених земельних ділянках та умисно не зазначена у жодній документації при підготовці їх до продажу.
Рішенням 5 сесії 5 скликання Ужгородської міської ради №1181 від 16.07.2009 року затверджено перелік земельних ділянок, які підлягають продажу у власність шляхом аукціону, а саме по АДРЕСА_1 , площею 0,2000 га., АДРЕСА_2 , площею 0,1300 га., АДРЕСА_3 , площею 0,1200 га. для комерційної діяльності.
Згідно зібраних кадастрових планів, розроблених КП «Румб» у складі проектів землеустрою, земельні ділянки, що підлягають продажу з аукціону по АДРЕСА_1 , розміщені перед будівлею музично-драматичного театру по АДРЕСА_4 .
Однак в порушення вимог Земельного кодексу України, містобудівне обґрунтування земельних ділянок, які передбачені для продажу у власність на конкурентних засадах за адресою провулок Мостовий, поз 1,2,3 для комерційної діяльності затверджено одночасно з проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічними паспортами ділянок.
Враховуючи викладене, з метою збереження земельних ділянок як речового доказу, недопущення продажу чи зміни власника, забезпечення повернення земельних ділянок у їх первинний статус без допущення зміни зовнішніх ознак об`єкту та збереження їх цілісності, слідчий просить накласти арешт на земельні ділянки за кадастровими номерами :01:001:0109, :01:001:0110 та :01:001:0111, загальною площею 0,37 га.
В судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали та просив його задовольнити. Зокрема прокурор вказала, що вище вказані земельні ділянки визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, вони були набуті у власність за завідомо підробленими документами та наразі існує ризик їх зміни.
ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 просили у задоволенні клопотання відмовити подали заперечення та рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.04.2014 року, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 08.07.2014 року та постанову Вищого господарського суду України від 12.11.2015 року, де предметом розгляду була земельна ділянка, власником якої він є.
Одночасно вказали, що предметом спору вказаних рішень були саме спірні земельні ділянки та статус розташованого на них нерухомого майна.
ОСОБА_5 також просив у задоволенні клопотання відмовити з мотивів його безпідставності та подав заперечення на клопотання. Під час розгляду клопотання надав рішення національних судів України предметом розгляду яких були спірні земельні ділянки.
Заслухавши доводи слідчого та прокурора, пояснення власників майна, захисника ОСОБА_7 , дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.
Частиною 1 статті 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до ч.2 цієї ж статті арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно частини 6 статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Згідно ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Слідчим суддею встановлено, що відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №123725578, 123725128 та 123724782, земельна ділянка за кадастровим номером :01:001:0109, загальною площею 0,20 га., за адресою АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 27.03.2017 року належить ОСОБА_6 ; земельна ділянка за кадастровим номером :01:001:0110, загальною площею 0,06 га., за адресою м. Ужгород, провулок Мостовий, на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку ЯЛ№201463 належить ОСОБА_5 ; земельна ділянка за кадастровим номером :01:001:0111, загальною площею 0,11 га., за адресою м. Ужгород, провулок Мостовий, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЛ№054243 належить ОСОБА_5 .
Крім того, як встановлено із рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.04.2014 року, у справі за позовом прокурора міста Ужгорода в інтересах держави в особі Закарпатської обласної ради, м. Ужгород та Закарпатського обласного українського музично-драматичного театру, м. Ужгород, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Головне управління держкомзему у Закарпатській області, м. Ужгород до Ужгородської міської ради, фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 , про скасування п.1 рішення Ужгородської міської ради від 16.07.2009 №1181 „Про перелік земельних ділянок, які підлягають продажу шляхом аукціону", зокрема, у частині затвердження для продажу у власність шляхом аукціону земельної ділянки площею 0,20 га у АДРЕСА_1 ; скасування п. 1 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 23.09.2009 №266 „Про проведення аукціону з продажу земельних ділянок несільськогосподарського призначення" у частині затвердження стартової ціни земельної ділянки площею 0,20 га у АДРЕСА_1 , яка підлягає продажу у власність шляхом аукціону; визнання недійсним аукціону з продажу земельної ділянки площею 0,20 га в АДРЕСА_1 ; визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,20 га в АДРЕСА_1 від 26.10.2009 року, у задоволенні вищевказаного позову відмовлено.
Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 08.07.2014 року, рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.04.2014 року залишено без змін та постановою Вищого господарського суду України від 12.11.2015 року касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 08.07.2014 року залишено без задоволення.
Даними рішеннями встановлено відсутність на оспорюваних земельних ділянках нерухомого майна.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6)наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Із змісту клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів, як і доводів, висловлених нею та прокурором у судовому засіданні, вбачається, що органом досудового розслідування не доведено, що майно, про арешт якого ставиться питання, має значення доказу в даному кримінальному провадженні у розумінні ст. 98 КПК України, підлягає конфіскації чи спеціальній конфіскації, а також, що в кримінальному провадженні заявлений цивільний позов.
Крім того, клопотання та додані до нього матеріали не містять будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, про який ідеться в клопотанні слідчого, завдяки чому може бути виконане завдання арешту майна, визначеного ст. 170 КПК України, для виконання якого остання звернулася до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту.
Таким чином, всупереч вимог ст.ст.170, 171 КПК України в клопотанні відсутнє обґрунтування необхідності арешту земельних ділянок за кадастровими номерами :01:001:0109, :01:001:0110 та :01:001:0111, загальною площею 0,37 га, не конкретизовано підстав та мети накладення арешту.
Відповідно до узагальненої судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ, арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. При цьому таке майно може перебувати як у згаданих осіб, так і в інших фізичних або юридичних осіб. Щодо осіб, які не є підозрюваними, слідчим суддею не може бути прийнято ухвалу про арешт майна, навіть якщо у нього є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.
З огляду на наведене, подане клопотання не містить підстав для арешту майна, що встановлені КПК України, з посиланням на відповідні положення процесуального закону та мету накладення арешту, що свідчить про недоведеність необхідності накладення арешту на майно, а клопотання таким, що не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 170-173, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0000166 старшого слідчого в особливо важливих справах СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором ОСОБА_8 , про накладення арешту на майно залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1