Справа № 697/543/18
Номер провадження 1-кп/697/96/2018
У Х В А Л А
Іменем України
27 квітня 2018 року Канівський міськрайонний суд Черкаської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1

з участю: секретаря - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого - ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Канева Черкаської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , українця, громадянина України,-

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України;

в с т а н о в и в:

До Канівського міськрайонного суду Черкаської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000474 від 15.07.2016 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 02.04.2018р. обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 призначений до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив суд призначити кримінальне провадження до судового розгляду в судовому засіданні, зазначив, що дане кримінальне провадження підсудне Канівському міськрайонному суду Черкаської області, підстав для закриття провадження немає, обвинувальний акт відповідає вимогам Кримінального процесуального законодавства, а тому можливо призначити судовий розгляд даного кримінального провадження у відкритому судовому засіданні у строки, визначені КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 в підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000474 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, оскільки він не відповідає вимогам ст..291 КПК України. В клопотанні зазначає, що фактичні обставини кримінального правопорушення, у якому він обвинувачуюся викладені сумбурно, непослідовно, не конкретно, та незрозуміло, з розривом дій в часі, що є важким для сприйняття, що має суттєве значення для встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та впливають на кваліфікацію дій особи. В обвинувальному акті не зазначено конкретно місце скоєння кримінального правопорушення. Тексти повідомлення про підозру, розділів обвинувального акту «Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими» та «Формулювання обвинувачення» є ідентичними, що також є неприпустимим. Крім того, всупереч статті 291 КК України в формулюванні обвинувачення не вказано чиї діяння є в причинному зв`язку з наслідками, тобто отриманням ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, вказано лише, що ОСОБА_4 тілесні ушкодження отримав в результаті дорожньо-транспортної події, не вказано на порушення правил дорожнього руху самим потерпілим. Також, в обвинувальному акті не зазначена обстановка злочину. Слідчий та прокурор, зазначаючи правову кваліфікацію інкримінованих кримінальних правопорушень, заздалегідь, без вироку суду стверджують, що ОСОБА_7 «вчинив», таке твердження є недопустимим. До того ж, ОСОБА_7 вказує, що при складанні обвинувального акту, з урахуванням положень ст. 17 КПК України, можливо вказувати тільки на те, що особа обвинувачується у вчиненні певного кримінального правопорушення. Крім того, в обвинувальному акті в порушення статті 291 КПК України не зазначено розмір шкоди завданої потерпілому кримінальним правопорушенням, не вказано дату та місце складання обвинувального акта; обвинувальний акт не підписаний прокурором, який його затвердив (а саме той, що було вручено ОСОБА_7 ). В порушення статті 293 КПК України йому не була надана копія обвинувального акта, який був переданий до суду.

Потерпілий ОСОБА_4 та його представники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вирішенні вказаного питання поклалися на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників процесу, досліджуючи обвинувальний акт, суд поставив на обговорення питання про повернення зазначеного обвинувального акту прокурору як такого, що не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 291 КПК України, обвинувальний акт має містити, в тому числі, такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження. До обвинувального акта, в тому числі, додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії реєстру матеріалів досудового розслідування, розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений не до підозрюваного.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.2012 № 223-1430/0/4-12, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному, до нього не долучено передбачені законом додатки.

Обвинувачення, відповідно до ч. 1 ст. 3 КПК України це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Пунктом «а» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. З даної норми Основного Закону випливає, що формулювання обвинувачення, зазначене в обвинувальному акті, повинно бути конкретним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред,явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред,явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).

В рішенні ЄСПЛ від 26.06.2008 року у справі "Ващенко проти України" зазначено, що обвинувачення для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).

В рішенні ЄСПЛ від 25.07.2000 року у справі «Маттоціа проти Італії" вказано, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступень тяжкості кримінального правопорушення, тощо.

Кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статі кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України.

Разом із тим, з вказаного обвинувального акту вбачається, що при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, було допущено протиріччя при зазначенні правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ст. 25 КК України дане кримінальне правопорушення , передбачене ч.1 ст. 286 КК України є ненавмисним та передбачає необережну форму вини, яка полягає у злочинній недбалості.

В обвинувальному акті при зазначенні правової кваліфікації кримінального правопорушення визначено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Тобто, визначена в обвинувальному акті правова кваліфікація передбачає умисні дії ОСОБА_7 , а ч.1 ст.286 КК України, що свідчить про те, що при умисному ставленні до наслідків учинене кваліфікується за статтями Особливої частини КК, що передбачають відповідальні умисні злочини.

Крім того, як з`ясувалось, обвинувальний акт, який було вручено ОСОБА_7 не підписаний прокурором, який його затвердив, тим самим порушено вимоги статті 291 КПК України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що даний обвинувальний акт всупереч ст. 291 КПК України не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення, та послідовних фактичних обставин кримінального правопорушення, яке прокурор вважає встановленими, що порушує вимоги норм як чинного законодавства України, так і міжнародної практики, оскільки для повноцінного захисту своїх прав особа має право знати, в чому вона обвинувачується.

Вищеописані порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України, дають підстави дійти висновку, що обвинувальний акт в кримінальному провадженні не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, а тому він з доданими до нього документами підлягає поверненню прокуророві, який направив його до суду, для усунення допущених недоліків та приведення його у відповідність до вимог статті 291 КПК України, з урахуванням вимог, які ставляться до оформлення реєстру матеріалів досудового розслідування та інших додатків, впродовж розумного строку, який буде об`єктивно достатнім для усунення цих недоліків, який суд визначає впродовж 10 (десяти) днів з дня отримання обвинувального акту та доданих до нього документів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 110, 291, 314, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0000474 від 15.07.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України повернути до Канівського відділу Золотоніської місцевої прокуратури Черкаської області для усунення недоліків та приведення обвинувального акту у відповідність до вимог Кримінального процесуального кодексу України, впродовж розумного строку, який буде об`єктивно достатнім для усунення цих недоліків, а саме протягом 10 днів з моменту його отримання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Черкаської області через Канівський міськрайонний суд Черкаської області протягом семи днів з дня оголошення ухвали.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

З оригіналом згідно: оригінал зберігається при матеріалах справи № 697/543/18

Головуючий ОСОБА_1