Дата документу 02.11.2018 Справа№ 320/1245/17-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/176/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 320/1245/17-кДоповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.185 ч.2 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000539, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 травня 2017 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Василівка Запорізької області, громадянина України, з неповною середньою освітою, який не працює, не одруженого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 19 серпня 1997 року Василівським районним судом Запорізької області за ч.ч. 2, 3 ст. 140, 42, 43 КК до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- 04 квітня 2002 року Василівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, 70 КК до 4 років позбавлення волі;

- 04 травня 2006 року Василівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 289, 69 КК до 2 років позбавлення волі;.

- 30 січня 2009 року Василівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186, 69, ч. 1 ст. 296, 395, 70, 72 КК до 3 років позбавлення волі;

- 13 грудня 2012 року Василівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 190, ч.ч. 2, 3 ст. 185, 70 КК до 3 років позбавлення волі. 11 серпня 2015 року звільнений по відбуттю строку покарання;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 травня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання, якщо він протягом 1 року не скоїть нового кримінального правопорушення.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_7 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишений у вигляді особистого зобов`язання.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Згідно вироку суду першої інстанції, 02 лютого 2016 року, в період часу з 08 години 30 хвилин до 09 години 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, керуючись корисливими мотивами, скориставшись тим, що в приміщенні нікого не має та за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з приміщення кімнати таємно викрав майно ОСОБА_8 , а саме: бензопилу марки «Foresta» в корпусі червоного кольору, вартістю 1 500 грн., топор з дерев`яною ручкою білого кольору, вартістю 128 грн. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 заподіяв потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 1 628 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, не заперечуючи вирок в частині кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, вважає вирок суду відносно призначеного покарання ОСОБА_7 незаконним і таким, що підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості. Вказує, що, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 з застосуванням ст. 75 КК України, суд не в повній мірі врахував усі обставини вчинення ОСОБА_7 злочину та його суспільну небезпеку, дані щодо особи обвинуваченого. Так, ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 КК України, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, після звільнення по відбуттю строку покарання, знову, через невеликий проміжок часу, вчинив аналогічне кримінальне правопорушення. Крім того, ОСОБА_7 ніде не працює, внаслідок чого може продовжити свою злочинну діяльність. Судом також не врахована та обставина, що майно потерпілому повернуто не самим обвинуваченим, а працівниками поліції. Таким чином, вважає, що вказані обставини значною мірою підвищують ступінь тяжкості та суспільну небезпеку обвинуваченого ОСОБА_7 , а також свідчать про те, що його виправлення не можливе без ізоляції від суспільства.

На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді 1 року обмеження волі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, яка прохала задовольнити скаргу частково; обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, який заперечував проти задоволення скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального й процесуального права при ухваленні судового рішення у тій частині, в якій його було оскаржено.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 , кваліфікація його дій, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку на підставі досліджених під час судового розгляду доказів, відповідають фактичним обставинам провадження, які згодом суд поклав у основу вироку, та є вмотивованими і обґрунтованими.

Разом з тим, апеляційні доводи прокурора у кримінальному провадженні про безпідставне звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, на думку колегії суддів, є слушними, оскільки суд, звільняючи його від покарання, не в повній мірі урахував обставини провадження, ступінь тяжкості злочину та особу обвинуваченого.

Суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини справи, особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, зокрема те, що він щиросердно розкаявся, відшкодував матеріальну шкоду потерпілому шляхом повернення викраденого майна, в результаті чого потерпілий не має жодних претензій матеріального та морального характеру по відношенню до обвинуваченого, що судом визнано обставинами, які пом`якшують покарання та призначив покарання з випробуванням.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішуючи питання про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України суд недостатньо мотивував своє рішення.

Застосувавши положення зазначеного закону, суд не навів у вироку переконливих мотивів для прийняття такого рішення, перелічив з-поміж іншого загальні засади призначення покарання, і з достатнім обґрунтуванням не зазначив, як саме враховані ним обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та впливають на недоцільність відбування обвинуваченим ОСОБА_7 покарання.

На думку колегії суддів, як окремо, так і у своїй сукупності, враховані судом обставини не дають підстав вважати можливим виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання.

Так, звільняючи засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд тим не менш не звернув увагу на досудову доповідь органу пробації, пославшись лише на її неприйняття через відсутність доданих до неї документів та не ознайомлення з нею обвинуваченого, хоча ці недоліки могли бути усунені самим судом, не дивлячись на посилання на прецендентну практику ЄСПЛ та положення Конвенції про захист прав та основоположних свобод, тим не менш, з переконливою достатністю не обґрунтував у вироку свій висновок про можливість виправлення засудженого без реального відбування ним покарання, у тому числі, зважаючи на досудову доповідь Мелітопольського міськрайонного відділу з питань пробації, не зазначив як саме враховані ним обставини впливають на недоцільність відбування обвинуваченим ОСОБА_7 покарання, фактично не врахував всіх обставин провадження, не звернув увагу на те, що його дії були направлені проти власності, посягали на основи гарантованих конституційних прав громадян, а крім того, не звернув увагу на те, що обвинувачений неодноразово був засуджений за скоєння крадіжок, але в подальшому знову вчинив крадіжку через нетривалий термін після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить як про небажання ставати на шлях виправлення, так і про стійку антисоціальну спрямованість, а тому покарання обвинуваченому повинно відповідати своїй меті, бути адекватним скоєному, слугувати виправленню особи та попередженню скоєння нею нових злочинів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що однією з підстав критичного ставлення суду першої інстанції до досудової доповіді Мелітопольського міськрайонного відділу з питань пробації є не долучення до цієї доповіді її матеріалів, які безпосередньо повинні долучатися до доповіді, що позбавляє суд надати правову оцінку правильності та законності її складення.

Однак, відповідно до ст. 314-1 КПК України і, зокрема, її частини шостої, будь-яке долучення матеріалів до досудової доповіді, крім безпосередньо самої доповіді, нормою цього Закону не передбачено.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що покарання у виді обмеження волі на строк один рік, як того просить прокурор, але без звільнення його від відбування покарання з випробуванням буде справедливим, відповідним до скоєного обвинуваченим ОСОБА_7 , необхідним і достатнім для його виправлення і попередження скоєння ним нових злочинів, і таким, що відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Колегія суддів не вважає за необхідне визнавати винним ОСОБА_7 , оскільки повторне визнання його винним, про що просить прокурор у своїй апеляційній скарзі, є зайвим, і тому апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає лише частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

з а с у д и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 травня 2017 року відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржений учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня його проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4