Справа № 713/646/18
Провадження №1-кп/713/119/18
ВИРОК
іменем України

17.10.2018 м. Вижниця
Вижницький районний суд Чернівецької області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , законного представника потерпілого ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000511 від 11.11.2017 року по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з освітою загальною середньою, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, не працюючого ,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України ,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_6 10.11.2017, приблизно 16 годині 55 хвилин, керуючи автомобілем марки «Оpel Vivaro», номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Гостинець, в с. Банилів Вижницького району, Чернівецької області, зі сторони смт. Берегомет в напрямку с. Слобода Банилів, на швидкості 81 км/год., що перевищує дозволену 60 км/год. в населеному пункті.

Проїжджаючи електроопору № 52, водій ОСОБА_6 проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, маючи об`єктивну можливість спостерігати малолітнього велосипедиста ОСОБА_9 , яка перевозила малолітнього пасажира ОСОБА_7 та перетинала проїзну частину дороги з ліва на право відносно напрямку руху автомобіля, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на останніх.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди малолітій пасажир велосипеда ОСОБА_7 , отримав тілесні ушкодження у вигляді садни чола, гематоми тім`яної ділянки зліва, синців орбітальних ділянок, зламу лівої тім`яної кістки зі значним розходженням країв та забою головного мозку, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя.

Дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_6 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п.п. 1.5, 2.3 (б)., 12.3 та 12.4 встановлених «Правилами дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10.10.2001 та ведених в дію з 01.01.2002 року вимагають від водія: п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходи для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. -п.12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/год.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю та пояснив суду, що він їхав з батьком в магазин, перед церквою розминались з іншим автомобілем на узбіччі їхав велосипед з двома дітьми, дитина різко повернула на його смугу руху і він лівим боком автомобіля зачепив пасажира. Батьки дітей вибігли взяли в автомобіль дітей та відвезли у лікарню. Щиро кається, просить у рідних вибачення також просив суд суворо не карати. Шкода потерпілому відшкодована.

Враховуючи, що обвинувачений свою вину визнав повністю, суд з урахуванням думки учасників судового розгляду в порядку ст. 349 ч.3 КПК України вважає недоцільним дослідження інших доказів про вищевказані обставини справи, оскільки такі обставини ніким не оспорюються.

Дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, а саме: у порушенні правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження малолітньому потерпілому ОСОБА_7 .

Згідно ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обираючи вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу.

Відповідно до ч.2 ст.12 КК України вчинений злочин є тяжким злочином.

По місцю проживання обвинувачений ОСОБА_6 , характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, відшкодував шкоду.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що ґрунтується на повному визнанні ним вини та здійсненні добровільних дій під час проведення досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, добровільно відшкодував моральну та матеріальну шкоду .

Обставин, що обтяжує покарання ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин.

Суд не вбачає, підстав для застосування вимог ст. 69 КК України та переходу на більш м`який вид покарання у виді штрафу, оскільки в ході судового засідання не здобуто належних та допустимих доказів того, що обвинувачений ОСОБА_6 працює і в нього є наявні грошові кошти для реального виконання вироку.

За правилами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Визначаючи вид та міру покарання суд також виходить з того, що: вчинений злочин хоча і є тяжким, однак вчинений з необережності, також враховує притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_6 вперше, його молодий вік, позитивну характеристику з місця проживання, те що у нього на утриманні перебуває малолітня дитина, а також те, що він в ході судового засідання дав правдиві та визнавальні показання, які узгоджуються між собою та доказами, активно сприяв встановленню об`єктивної істини по справі , позицію законного представника потерпілого , яка не наполягала на суворому покаранні, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 матеріальну і моральну шкоду їй відшкодував і вона претензій до нього не має, тому на основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, верховенства права, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування цього покарання, при застосуванні ст.ст. 75, 76 КК України - звільнення від відбування покарання з випробуванням, вважаючи таке покарання необхідним і достатнім в якості кари за скоєне, для виправлення та попередження нових злочинів.

Ці висновки кореспондуються з положеннями п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання - особам, які вперше вчинили злочини, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину тощо.

Також з врахуванням всіх обставин кримінального провадження суд вважає, що слід застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 , додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Питання щодо судових витрат вирішити відповідно до ст.124 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

На підставі викладеного, ст.ст.370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_6 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбуття призначеного основного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання .

Стягнути з ОСОБА_6 судові витрати у зв`язку з проведенням судово- автотехнічних та траспортно-трасологічної експертиз в розмірі 3121, 40 (три тисячі сто двадцять одну гривню, сорок копійок ) на користь держави.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1