Справа № 461/2727/18
Провадження № 1-кс/461/2632/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2018 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на дії прокурора,

встановив:

Скаржник звернувся до суду зі скаргою, в якій просить зобов`язати внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення прокурором Прокуратури Львівської області ОСОБА_4 , директором Львівського територіального управління НАБУ, суддями та секретарем Миколаївського районного суду Львівської області, а також працівниками ГУ НП у Львівській області. У порядку Цивільного кодексу України, просить скасувати повідомлення прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_4 від 20.03.2018 року №17/7-4848-16 про відмову у внесенні відомостей до ЄРДР за його заявою. Також просить, відшкодувати йому заподіяну моральну шкоду за приниження честі та гідності, а також ділової репутації в розмірі 200 мільярдів гривень. У разі відмови в задоволенні даної заяви, просить відшкодувати йому моральну шкоду в грошовому розмірі 400 мільярдів гривень.

В обґрунтування скарги покликається на те, що він надіслав на розгляд Генерального прокурора України заяву про кримінальне правопорушення від 06.03.2018 року, вчинене посадовими особами прокуратури Львівської області, директором Львівського територіального управління НАБУ, суддями та секретарем Миколаївського районного суду Львівської області, а також працівниками ГУ НП у Львівській області. Однак, такі відомості не внесені до ЄРДР. Вважає, що таку бездіяльність незаконною, такою, що суперечить положенням ст.214 КПК України. При цьому, зазначає, про відсутність у прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_4 повноважень на розгляд його заяви від 06.03.2018 року, адже така була скерована особисто Генеральному прокурору України.

Скаржник у судове засідання в черговий раз не з`явився. У попередні судові засідання також неодноразово не з`являвся. Про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, про що свідчать наявні в справі рекомендовані повідомлення про вручення поштового повідомлення розписки про вручення судових викликів /а.с.16,17,18, 22/.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ст.8 КПК України).
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні урегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 р. (п.26) зазначено, що справедливий судовий розгляд має ґрунтуватися на принципі рівності сторін, який передбачає надання розумної можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в істотно менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Оскільки законом створені найбільш сприятливі умови для швидкого захисту порушених прав під час досудового розслідування, строк проведення якого чітко обмежений, заявник, звертаючись до суду, повинен добросовісно користуватися такою процесуальною можливістю та з`явитися до судового засідання для надання особистих пояснень. Аналогічна правова позиція висловлена у справі «Гурепко проти України».

З урахуванням наведеного, у зв`язку з неодноразовою неявкою скаржника до суду на розгляд його скарги, оскільки останній належним чином був повідомлений про розгляд його справи, вважаю за можливе та необхідне розглянути таку у відсутності скаржника.

Представник суб`єкта оскарження в судове засідання не з`явився хоча про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, про що свідчать наявні в справі докази, однак його неявка, відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

З матеріалів скарги вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до Генерального прокурора України із двома заявами від 06.03.2018 року про вчинення кримінального правопорушення.

Зі змісту заяви від 06.03.2018 року /а.с.2/ вбачається, що скаржник просить внести відомості про злочин, вчинений посадовими особами Золочівської місцевої прокуратури Львівської області, посадовими особами Прокуратури Львівської області, директором Львівського територіального управління НАБУ, суддями та секретарем Миколаївського районного суду Львівської області та начальником Миколаївського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області.

Зі змісту заяви від 06.03.2018 року /а.с.3/ вбачається, що скаржник просить внести відомості про злочин, вчинений начальником Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області, посадовими особами Золочівської місцевої прокуратури Львівської області, посадовими особами Прокуратури Львівської області, директором Львівського територіального управління НАБУ, суддями та секретарем Миколаївського районного суду Львівської області та начальником Миколаївського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області.

На підтвердження неправомірності дій прокурора ОСОБА_4 скаржник долучає лист прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_4 від 20.03.2018 року №17/7-4848-16, скаржника повідомлено про відсутність підстав для внесення до ЄРДР відомостей за його заявою від 06.03.2018 року, щодо неправомірних дій працівників поліції ГУ НП у Львівській області, прокуратури Львівської області, суддів Миколаївського районного суду Львівської області, директора Львівського територіального управління НАБУ та з інших питань.

При цьому, якої саме, із поданих заяв від 06.03.2018 року, стосується відповідь надана йому прокурором, ОСОБА_3 не зазначає.

Відповідно до ч.1 ст.218 КПК України, досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.
Пунктом 3.6 Інструкції про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, затвердженої наказом Генерального прокурора України № 125 від 03.12.2012 року, встановлено, що за заявами, повідомленнями про вчинені кримінальні правопорушення, що не підслідні органам прокуратури, але надійшли на розгляд прокуратур обласного рівня чи Генеральної прокуратури України, керівники структурних апаратів організовують роботу щодо скерування відповідно до міських, районних, міжрайонних, районних у містах і прирівняних до них прокуратур, прокуратур обласного рівня за територіальною юрисдикцією.
Згідно ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до п.4 ч.5 ст.214 КПК України та пп.4 п.2.1 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч.1 ст.94 КПК України).
Згідно розділу 2 пункту 1 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України 06.04.2016 року № 139, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 травня 2016 року за № 680/28810, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно розділу 2 пункту 1 цього ж Положення, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, серед іншого, вносяться відомості про: час та дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Таким чином, аналіз норм вищенаведених норм законодавства свідчить про те, що законодавець не допускає відмови у внесенні до ЄРДР заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. Натомість, для такої заяви встановлені певні мінімальні та чіткі критерії і вимоги без яких така реєстрація є неможливою, зокрема наведення у такій обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Скаржником не наведено обставин та не представлено належних доказів з приводу того, що при подачі ним заяв про вчинення кримінального правопорушення були дотримані вищенаведені положення, оскільки як видно з долучених скаржником та досліджених судом заяв від 06.03.2018 року, у таких не наведено об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, неможливо встановити у чому полягають злочинні дії чи бездіяльність осіб стосовно, яких просить внести відомості про злочин скаржник. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що скаржник звертався до правоохоронних органів із заявою про внесення відомостей про злочин, вчинений, на думку скаржника, прокурором прокуратури Львівської області ОСОБА_4 , що відповідно свідчить про відсутність предмету оскарження бездіяльності органу досудового розслідування, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
З урахуванням вищенаведеного, вважаю, що прокуратурою Львівської області не порушено вимог КПК України, прав та законних інтересів скаржника, оскільки заява була розглянута прокуратурою Львівської області у порядку, визначеному Законом, заяви ОСОБА_3 від 06.03.2018 року про злочин не відповідають вимогам п.4 ст.5 ст.214 КПК України та нормам Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, через відсутність конкретних даних, які можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, а тому приходжу до переконання про необґрунтованість поданої скарги в цій частині.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Стосовно вимог скаржника щодо скасування в порядку Цивільного кодексу України повідомлення прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_4 від 20.03.2018 року №17/7-4848-16 про відмову у внесенні відомостей до ЄРДР за його заявою та відшкодування йому моральної шкоди, слід зазначити, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (стаття 1 КПК України). Відтак порушені, як зазначає скаржник його права стосовно зазначених вимог підлягають захисту в порядку цивільного судочинства та не регулюються нормами кримінального процесуального законодавства, під час розгляду скарг, поданих в порядку ст.303 КПК України.
Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст.303, 304,306,307, 318-380 КПК України,

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії прокурора - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_5