Справа № 357/2298/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/775/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 23 27.08.2018
УХВАЛА
27 серпня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі головуючого - судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_10 ,
провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні першого заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_11 та представника потерпілого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2018 року про повернення прокурору обвинувального акта за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та громадянина Республіки Білорусь, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.191, ч.3 ст.365, ч.1 ст.366, ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України, та
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Копилів, Макарівського району, Київської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
У березні 2018 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт із додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.191, ч.3 ст.365, ч.1 ст.366, ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України, та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України.
Стороною обвинувачення ОСОБА_6 обвинувачується у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах; у привласненні чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому повторно; у перевищенні службових повноважень, тобто умисному вчиненні службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав чи повноважень, що спричинили тяжкі наслідки; у службовому підробленні, тобто внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей; у службовому підробленні, тобто складанні службовою особою завідомо неправдивих документів та внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, вчиненому групою осіб за попередньою змовою та що спричинило тяжкі наслідки. Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.5 ст.191, ч.3 ст.191, ч.3 ст.365, ч.1 ст.366, ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України.
ОСОБА_7 стороною обвинувачення обвинувачується у службовому підробленні, тобто внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що спричинило тяжкі наслідки. Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України.
01 червня 2018 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.191, ч.3 ст.365, ч.1 ст.366, ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України, та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України, повернуто прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам кримінального процесуального закону, а саме ст.291 КПК України.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що всупереч вимогам ст. 291 КПК України, сформульоване в обвинувальному акті обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не є конкретним та зрозумілим. Зокрема, суд першої інстанції дійшов висновку, що у формулюванні обвинувачення щодо обох обвинувачених не зазначено усі обов`язкові елементи об`єктивної та суб`єктивної сторони інкримінованих їм злочинів, а саме: час та місце вчинення злочинів. Суд звернув увагу, що про вказану обставину зазначив і Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у своїй ухвалі від 17 квітня 2018 року, що стало підставою для відмови у задоволенні клопотання представника потерпілого про направлення обвинувального акта з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів. Також, судом зазначено, що із формулювання обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 видно, що майно, яке було предметом вчинення злочину, розташоване в місті Києві, кошти знімалися із особового рахунку ТОВ «Плато Плюс», відкритого у КМФ АКБ «УСБ» м. Київ, що, на думку суду, дає можливість органу досудового розслідування встановити конкретне місце вчинення злочину. Суд першої інстанції вказує, що про обізнаність органу досудового розслідування щодо місця вчинення злочину стверджує і сторона захисту, посилаючись на наявність відповідних доказів та рішень слідчих суддів у справі. Суд першої інстанції вважає, що відсутність в обвинувальному акті відомостей про місце вчинення злочину за наявності можливості його встановлення у сторони обвинувачення, позбавляє суд можливості виконати вимоги п.4 ч.3 ст.314 КПК України щодо направлення обвинувального акта до відповідного суду для визначення підсудності.
Крім того, суд вказує, що зі сформульованого прокурором обвинувачення вбачається ідентичність обставин, які одночасно кваліфікуються за різними статтями КК України, зокрема, ст.ст. 191, 365, 366 КК України, та викладені в обвинуваченні і ОСОБА_14 і ОСОБА_7 . Таким чином, на переконання суду першої інстанції, зазначена незрозумілість і неконкретність обвинувачення призвела до порушення права обвинувачених на захист.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, прокурор та представник потерпілого подали апеляційні скарги, в яких просять ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2018 року скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.
Підставами для скасування ухвали місцевого суду прокурор зазначає невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
На переконання прокурора, судом першої інстанції при обґрунтуванні свого рішення невірно оцінено зміст обставин злочинів, викладений у формулюванні обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Зокрема, прокурор вказує, що в ході досудового розслідування слідчим було встановлено факти відчуження об`єктів нерухомого майна, належного ТОВ «Плато Плюс» та ОСОБА_15 , а також вчинення пов`язаних операцій. Вказані в обвинувальному акті об`єкти нерухомого майна дійсно розташовані в місті Києві, угоди щодо нерухомого майна укладались в місті Києві, при цьому, в обвинувальному акті зазначені відомості щодо укладення договорів та складення службових документів. Прокурор зазначив, що в ході досудового розслідування вживались заходи щодо встановлення місця зняття готівкових коштів із банківського рахунку ТОВ «Плато Плюс» відкритого в АКБ «Укрсоцбанк», однак, вже після відкриття матеріалів кримінального провадження та фактичного припинення розслідування у кримінальному провадженні, із банку надійшла відповідь про місце і час видачі грошових коштів працівнику ТОВ «Плато Плюс». Таким чином, як стверджує прокурор, так як в ході досудового розслідування точного місця зняття готівкових коштів не було встановлено, а додаткові матеріали надійшли після завершення досудового розслідування, обвинувальний акт був складений із урахуванням доказів, отриманих під час досудового розслідування. Прокурор вказує, що так як під час досудового розслідування не було можливості встановити точний час і місце вчинення найбільш тяжкого злочину, вчинення якого інкриміновано ОСОБА_6 , обвинувальний акт було скеровано до того суду, у межах юрисдикції якого закінчено досудове розслідування, відповідно до вимог ст.32 КПК України.
Таким чином, на переконання прокурора, формулювання обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було викладене з урахуванням тих даних, які були встановлені в ході розслідування, а тому висновки суду першої інстанції про порушення стороною обвинувачення вимог ст.291 КПК України є необґрунтованими.
В апеляційній скарзі з доповненнями представник потерпілого ОСОБА_12 вказує, що обвинувальний акт, складений стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , повністю відповідає вимогам ст.291 КПК України, при цьому, ідентичність зазначених в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального провадження не є підставою для повернення обвинувального акта прокурору. До того ж, представник потерпілого зазначає, що суд першої інстанції не вказав, які саме обставини він вважає ідентичними, а також не зазначив, у чому саме полягає незрозумілість обвинувачення. На переконання представника потерпілого, суд першої інстанції, замість перевірки дотримання прокурором вимог ст.291 КПК України, вдався до оцінки фактичних обставин злочинів, а саме почав досліджувати докази, які дають можливість встановити місце та час їх вчинення, що є недопустимим на даній стадії. Вказані обставини, на переконання представника потерпілого, є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Не погоджуючись із апеляційною скаргою прокурора, заперечення на неї подала обвинувачена ОСОБА_7 , в яких, наводячи відповідне обґрунтування, просить залишити оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора та представника потерпілого, які підтримали подані апеляційні скарги, доводи обвинувачених та захисника, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи оскаржувану ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Згідно із ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що невстановлення часу та місця вчинення інкримінованих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочинів, є підставою для повернення обвинувального акта прокурору, так як стороною обвинувачення, у відповідності до ст.291 КПК України, зазначено фактичні обставини кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими. Крім того, чинний КПК України не передбачає процесуальної можливості встановлення прокурором додаткових обставин кримінального провадження на стадії повернення обвинувального акта.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правильним виключити з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали посилання суду першої інстанції як на підставу повернення обвинувального акта невстановлення органом досудового розслідування часу та місця вчинення інкримінованих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочинів.
При цьому, заслуговує на увагу посилання суду першої інстанції щодо ідентичності встановлених прокурором обставин, які одночасно інкримінуються і ОСОБА_6 , і ОСОБА_7 .
Крім того, зі змісту обвинувального акта, складеного у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.191, ч.3 ст.365, ч.1 ст.366, ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України, та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України, а саме з викладу фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення, видно, що стороною обвинувачення встановлено вчинення вказаних злочинів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у 2008 році.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити, в тому числі, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Однак, стороною обвинувачення не зазначено редакцій положень закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, в яких саме сформульоване обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що призводить до порушення права обвинувачених знати, у вчиненні яких кримінальних правопорушень їх обвинувачують.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо невідповідності обвинувального акта, складеного відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вимогам ст. 291 КПК України та рішенням щодо повернення його прокурору, відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги прокурора та представника потерпілого підлягають частковому задоволенню, а ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2018 року підлягає зміні в частині підстав для повернення прокурору обвинувального акта стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2018 року про повернення прокурору обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 змінити.
Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду першої інстанції як на підставу повернення обвинувального акта невстановлення органом досудового розслідування часу та місця вчинення інкримінованих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочинів.
У решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Судді:
_____________ _______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4