Справа № 206/2135/18
1-кп/206/239/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000060 внесеного в ЄРДР 16.01.2018 за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, -

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

18.04.2018 до канцелярії Самарського районного суду міста Дніпропетровська з місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт відносно обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.2018 до ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19.04.2018 обвинуваченому ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, ризики передбачені ст. 177 КПК України на сьогодні залишаються. Обвинувачений ОСОБА_3 раніше неодноразово засуджений за вчинення умисних злочинів, у тому числі тяжких та особливо тяжкого, але після відбуття кожного з кримінальних покарань, не виправився, висновків про заборону вчинення злочинів для себе не вивів, у зв`язку з чим, перебуваючи на свободі, може в подальшому незаконно збувати, наркотичні засоби, з корисливих мотивів, та (або) вчинити будь яке інше кримінальне правопорушення з метою отримання прибутку, оскільки останній офіційно не працевлаштований, будь яких джерел доходів не має та раніше неодноразово був засуджений за умисні злочини, у тому числі особливо тяжкий пов`язаний з корисливим мотивом. Перебуваючи на свободі ОСОБА_3 , може вмовляннями, погрозами чи іншим способом незаконно впливати на свідків, з метою зміни ними в подальшому свідчень по вищевказаному кримінальному провадженню, окремо необхідно зазначити, що на теперішній час обвинувачений в повному обсязі ознайомлений з матеріалами кримінального провадження, у тому числі анкетними даними всіх свідків по кримінальному провадженню, один з яких є ОСОБА_6 , яка мешкала разом з обвинувачений до затримання обох в порядку ст. 208 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 , якого підтримав захисник, заявив клопотання про зміну запобіжного заходу, просив звільнити його з під варти, оскільки в матеріалах кримінального провадження не має доказів його вини.

Суд, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого його захисника та їхні клопотання, дослідивши обвинувальний акт, приходить до наступних висновків.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу, суд, у відповідності до ст. ст. 177, 178 КПК України враховує тяжкість покарання за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, та вважає наявними підстави для продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 17.06.2018 закінчується строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , визначений ухвалою Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 19.04.2018.
Ризиками, які суд оцінює у сукупності з тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, являються об`єктивні дані можливого переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду, може вмовляннями, погрозами чи іншим способом незаконно впливати на свідків, з метою зміни ними в подальшому свідчень по вищевказаному кримінальному провадженню, окремо необхідно зазначити, що на теперішній час обвинувачений в повному обсязі ознайомлений з матеріалами кримінального провадження, у тому числі анкетними даними всіх свідків по кримінальному провадженню, один з яких є ОСОБА_6 , яка мешкала разом з обвинувачений до затримання обох в порядку ст. 208 КПК України, або при здійсненні тиску на свідка вчинити інший злочин.

Дані відносно особи обвинуваченого, що він має на утриманні малолітню дитину, враховуються судом, однак вони не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який може бути призначено реальне позбавлення волі на строк до 10 років, а тому викладене у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченого у встановленому законом порядку.
Беручи до уваги викладене, а також обставини кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, суд вважає необхідним продовжити щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки вважає, що саме такий запобіжний захід буде достатнім засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором, що виключає собою можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Окрім того, обставини викладені в обвинувальному акті та дані зазначені в Реєстрі досудового розслідування, вказують на можливу причетність ОСОБА_3 до вчинення вказаного кримінального правопорушення, а сукупність матеріалів на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування обставин у справі, є достатньою для застосування щодо обвинуваченого такого запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.
При цьому, суд враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують обвинуваченого з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Більш того, враховуючи, що на даній стадії судового розгляду у кримінальному провадженні розпочато, однак не допитані свідки та не дослідженні докази, а також наявність всіх тих ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу ОСОБА_3 , суд вважає клопотання прокурора таким, що підлягає задоволенню.

А також, суд приймає до уваги, що обвинувачений та його захисник належного обґрунтування про можливість запобігання встановленим/наявним ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, беззаперечних відомостей, що обвинувачений, виходячи з положень ст. 178 КПК України, є таким, що має стійкі соціальні зв`язки та допустиму репутацію, даних, які б свідчили про недоведеність стороною обвинувачення обставин визначених п.п. 1-4 ч. 1 ст. 194 КПК України не навели, належних доказів не надали.

За таких обставин, суд, враховує той факт, що кримінальне правопорушення у якому обвинувачується ОСОБА_3 має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, що свідчить про наявність у справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та низки об`єктивних обставин, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, вважає за доцільне на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів та оцінених в сукупності з усіма обставинами, у тому числі: обґрунтованістю підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкістю покарання, на думку суду, є встановленим факт недостатності застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого, в той час як запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується ОСОБА_3 , та кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Разом з тим, суд наголошує на тому, що обвинувачений не позбавлений можливості в подальшому ставити питання перед судом про зміну йому запобіжного заходу під час судового розгляду, коли перестануть існувати ризики, визначені судом.
При цьому доводи обвинуваченого та сторони захисту про можливість уникнення наявним/встановленим раніше ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, суд, враховуючи дані про особу обвинуваченого та характер вчинення правопорушення, в якому він обвинувачується, вважає сумнівними, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», п. 161, заява № 25, який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України), у зв`язку з чим, останні є надуманими та не відповідають конкретним обставинам справи, на даному етапі провадження. Тому, застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, буде недостатньою мірою, оскільки не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможе запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування або суду, також впливати іншим способом на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення. Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, як наслідок відмовити обвинуваченому та захиснику в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу. На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 314-316, 372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів починаючи з 13.06.2018 до 10.08.2018 . В задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу відмовити. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1