Справа № 527/221/17
провадження № 1-кп/527/6/18
ВИРОК
іменем України

13 серпня 2018 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря

судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілої - ОСОБА_4 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Глобине кримінальне провадження № 0000782, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.10.2016 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільне Семенівського району Полтавської області, українця, громадянина України, освіта неповна середня, одруженого (зі слів), не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 (за даними паспорту), проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 26 грудня 2012 року Глобинським районним судом Полтавської області за ч.3 ст. 152, ч. 2 ст. 153, ч. 1 ст.162, ч.1 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі; 25.03.2016 року звільнений на підставі ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 17.03.2016 року умовно-достроково, невідбутий строк покарання 1 рік 10 місяців 28 днів,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 , в період умовно дострокового звільнення з місць позбавлення волі, вчинив злочини при наступних обставинах.

07.10.2016 року близько 22:00 год., ОСОБА_7 перебуваючи в м. Глобине на перехресті вулиці Маяковського та провулку Технічний побачив дівчину, яка розмовляла по телефону. В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на зґвалтування останньої. Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 підійшовши ззаду до потерпілої ОСОБА_4 схопив її за шию і праву руку, яка була притиснутою з телефоном до голови та із застосуванням фізичної сили повалив потерпілу спиною на землю, внаслідок чого мобільний телефон та 10 пачок цигарок «Президент» впали на землю. Після цього, ОСОБА_7 з метою подолання опору потерпілої та вступу з нею у статеві зносини, сів їй на ноги та тримаючи однією рукою за шию, іншою почав зривати з потерпілої одяг. Після того як ОСОБА_7 зняв весь одяг з потерпілої, почав розстібати свої штани, в цей час потерпіла ОСОБА_4 чинила опір та вкусила його зубами за п`ятий палець правої кисті, вирвалась і втекла до сусіднього домогосподарства в результаті чого зґвалтування не було закінчено з причин, які не залежали від волі ОСОБА_7 .

Після того, як потерпіла ОСОБА_4 вирвалася від ОСОБА_7 та відбігала від місця нападу, останній діючи умисно з корисливих мотивів, відкрито викрав мобільний телефон HOMTOM HT-7, який знаходився на землі в результаті вчинення замаху на зґвалтування, вартістю 1510 грн. та 10 пачок цигарок вартістю 189 грн., що належали потерпілій ОСОБА_4 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 1699 грн.

Допитаний в судовому засіданні 27.02.2017 року обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчинених злочинах визнав повністю та пояснив суду, що в п`ятницю 07.10.2016 року у нього був вихідний день і він в цей день купив мобільний телефон, оскільки отримав заробітну плату. Увечері з колегою по роботі ОСОБА_8 відпочивав у кафе «Старий Млин», яке розташоване в районі автостанції біля магазину «Оптовичок», де вживали спиртні напої, випили пляшку горілки об`ємом 0,5 л. Після того, як вийшли з кафе, його товариш можливо пішов додому, точно він не пам`ятає, оскільки перебував у стані алкогольного сп`яніння. Як він з`явився на перехресті вулиці Маяковського та провулку Технічного не пам`ятає, це було близько 21-22 години вечора. Пам`ятає, що побачив дівчину, яка розмовляла по телефону (вказав в судовому засіданні, що впізнає потерпілу ОСОБА_4 ) Підійшовши до останньої запитав у неї як пройти до автостанції, вона показала жестом куди треба йти, після чого продовжила розмову. Після того, як потерпіла почала відходити від нього, він схопив її ззаду за праву руку, в якому вона тримала телефон своєю правою рукою, а лівою рукою за плече. В ході боротьби з потерпілою, вони разом впали на землю і в цей час у неї з руки випав телефон. Після чого, він почав роздягати потерпілу, але не встиг роздягнути, оскільки вона вкусила його за палець. Які речі встиг зняти точно не пам`ятає, але повністю не роздягнув. Боротьба на землі продовжувалася близько 10 хвилин, точно не пам`ятає. На собі розстебнув куртку, намагався розстебнути пасок на брюках, але не встиг. ОСОБА_9 вступити з потерпілою у статеві стосунки, зазначене бажання викликане вживанням алкогольних напоїв, які з того часу він вже не вживає. Потерпіла вкусила його за мізинець на правій руці, внаслідок чого у нього з пальця текла кров. Після укусу він потерпілу відпустив і вона побігла. Відразу коли він помітив дівчину на дорозі, він хотів забрати у неї мобільний телефон, а потім в ході боротьби з нею, у нього виникло бажання вступити з нею в статеві відносини. Телефон та цигарки, які впали на землю підібрав відразу після того як потерпіла почала втікати. На ділянці дороги, де відбувалися події було темно, ліхтарі горіли далі по дорозі. Потерпілу помітив, оскільки вона йшла йому назустріч. В той час коли намагався зґвалтувати потерпілу, її телефон лежав на землі і світився, оскільки їй в цей час хтось декілька разів телефонував. Окрім нього та потерпілої на зазначеній ділянці дороги нікого не було. Телефон, який він взяв, був сенсорний, чорного кольору, марку не пам`ятає. Цигарки в подальшому викурив, а мобільний телефон через день або два віддав ОСОБА_10 , оскільки винен був йому гроші. Йому достовірно відомо, що телефон, який було в подальшому вилучено у Нечитайла, це саме той телефон, який він підібрав на місці події. Коли потерпіла тікала від нього, вона була точно без светра та куртки, чи знімав нижню білизну з потерпілої точно не пам`ятає. Дуже шкодує, що так трапилося, з часу тих подій не вживає спиртні напої, працює, перебуває в громадянському шлюбі. Зазначив, що обставини викладені в обвинувальному акті відповідають обставинам вчиненого ним злочину. 05 квітня 2017 року, ОСОБА_7 подав до суду заяву, в якій зазначив, що в зв`язку з тим, що на стадії досудового слідства до нього застосовувалися незаконні методи дізнання та слідства, він був змушений давати неправдиві покази. Зазначив, що вину за ст. 186 КК України визнає частково, за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 152 КК України не визнав повністю (т. 1 а.с.105).

В ході судового розгляду ОСОБА_7 змінив свої покази та в судовому засіданні 09 серпня 2018 року зазначив, що вину у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України визнає повністю, за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 152 КК України не визнає повністю та пояснив суду, що точної дати не пам`ятає він після розпиття з товаришем спиртних напоїв на вулиці помітив дівчину, яка розмовляла по мобільному телефону і у нього виник умисел на викрадення його, він підійшовши до неї збоку схопив за руку з мобільним телефоном. Дівчина почала чинити опір, внаслідок чого вони впали на землю, потім він почав обшукувати її на наявність інших коштовних речей. Після того, як нічого цінного не знайшов, пішов з місця злочину. При цьому пояснив, що не пам`ятає чи знімав будь-які речі з потерпілої. Покази дані ним в ході судового розгляду 27.02.2017 року стосовно місця, дати та часу вчинення злочину підтримує.

Не дивлячись на невизнання ОСОБА_7 вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 152 КК України, його вина у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 186 КК України підтверджується наступними доказами.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 пояснила суду, що 07.10.2016 року в п`ятницю, близько 22 год. вона вийшла з дому по цигарки, магазин знаходиться поруч. Була одягнута в кофту, жилет, джинси, нижню білизну і ботинки. Коли поверталася з магазину до неї підійшов незнайомий хлопець та запитав як пройти до центру, вона відповіла йому, щоб він пішов на автостанцію і там запитав і пішла далі. Весь час розмовляла по телефону з братом ОСОБА_11 . Почула як позаду неї шарудить куртка і хотіла обернутися та відчула як хтось схопив її і вони опинилися на землі, все відбулося дуже швидко. Після падіння вона лежала на спині, чоловік сидів на ногах, схопивши за горло сказав мовчати, вдарив двічі по обличчю. Ніяких цінностей, а також мобільний телефон він у неї не вимагав. Чоловік зірвав з неї жилетку, розірвав кофту, зняв штани, під час знімання яких знялося взуття, розірвав бюстгальтер, труси зняв разом зі штанами, з одягу залишилися тільки шкарпетки, вона була повністю оголена. В той час коли чоловік трішки припіднявся на ноги, щоб розстебнути штани, вона почала вириватися і коли він її почав утримувати рукою, вона вкусила його за руку, за яку точно вказати не може. Вкусила вона чоловіка до крові, оскільки у неї на підборідді була кров, а вона особисто не мала ніяких тілесних ушкоджень, крім того після укусу у неї в роті залишилися частини його шкури. Після чого одразу почала бігти в протилежну сторону від магазину, одяг та телефон залишилися лежати на землі. Під час того, як чоловік її утримував вона чула вібрацію від телефону, оскільки звук було вимкнено. Коли почала бігти, то обернулася, щоб впевнитися, що чоловік за нею не біжить і помітила, що телефон світився у нього в руках, так як в той час коли вона розмовляла з братом вона закричала, а він їй увесь час телефонував. Потім забігла у двір до сусідів на ім`я ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , першим з будинку вийшов ОСОБА_14 та після того як побачив, що вона була оголена дав їй куртку. Коли приїхав її співмешканець, вона вже була в куртці, яку їй дали ОСОБА_15 . Обличчя нападника вона не бачила, можливо по статурі схожий на ОСОБА_16 . За днів 4 до судового засідання ОСОБА_16 приїздив до неї з якимось хлопцем та просив вибачення, моральну шкоду не відшкодовував.

Свідок ОСОБА_17 пояснив суду, що він є співмешканцем потерпілої ОСОБА_4 , 07.10.2016 року він перебував на робочій зміні, йому зателефонувала дружина та повідомила, що йде по цигарки на заправку на « ОСОБА_18 ». Через деякий час йому зателефонував ОСОБА_19 - брат ОСОБА_4 та повідомив, що він з останньою розмовляв по телефону, в той час коли вона поверталася із заправки почув що до неї хтось забалакав, після чого вона закричала і розмова перервалася. Він швидко зібрався та поїхав додому за адресою АДРЕСА_3 , на дорозі навпроти свого будинку біля двору, який належить ОСОБА_20 побачив ОСОБА_21 , його дружину та ОСОБА_4 , яка була в сльозах та повідомила, що на неї напали, хотіли згвалувати, побили, на ній була кутка жовто-оранжевого кольору накинута на плечі, під курткою вона була повністю оголена без нижньої білизни. У ОСОБА_22 була поцарапана спина, розбиті коліна, з зубів йшла кров. Нападника описувала як особу середньої статури, невисокого зросту, по відношенню до неї на голову вищий. Після приїзду, він одразу поїхав на місце події по провулку Маяковського, але нічого там не знайшов, як потім дізнався, він шукав не в тому місці. Близько через три дні в дворі навпроти біля місця скоєння злочину побачив взуття ОСОБА_22 , після чого викликав працівників поліції. Коли справа вже перебувала в суді ОСОБА_16 з якимось хлопцем приїздив до них додому і сказав йому: «позови ОСОБА_22 , хочу з нею побалакати», він її покликав, про що вони балакали він не чув.

Допитаний свідок ОСОБА_23 пояснив суду, що восени 2016 року близько 23 год., він знаходився вдома разом з дружиною ОСОБА_24 і почув крики та стук у вікно, після чого вийшов на подвір`я, де побачив ОСОБА_4 , яка була повністю роздягнута, плакала, була у стані шоку і казала, що на неї напали. Він дав їй куртку своєї дружини оранжевого кольору та з ОСОБА_25 відразу пішли до місця скоєння нападу, вийшли з його двору та пройшли вліво 200 метрів, де помітив куртку темного кольору, бюстгальтер фіолетового кольору, труси разом з штанами. Всі ці речі були в радіусі двох метрів. Чи були на місці події ботинки він не пам`ятає. Вазірова шукала свій телефон, під час чого дивилася в куртці піднявши її але не знайшла його. Особисто він викликав працівників поліції. ОСОБА_26 приїхав хвилин через 15, на момент його приїзду ОСОБА_25 не одягалася, вона так і була оголена, тільки в куртці. Дубовик після приїзду, на велосипеді, поїхав шукати нападника, на місце події вони з ОСОБА_26 не ходили до приїзду працівників поліції. У ОСОБА_25 ближче до колін були садна на ногах, вона була в грязі, казала що пошкоджені зуби. Бачив кров на підборідді потерпілої. Потім приїхали працівники поліції, він підписав протокол, речі були вилучені, крім нього там була його дружина.

Свідок ОСОБА_27 пояснив суду, що ОСОБА_16 є братом його дружини, знає його приблизно 1 рік, з ОСОБА_16 у нього дружні відносини. Близько 6 місяців назад (точної дати не пам`ятає) до нього додому прийшов ОСОБА_16 та під час того, як вони пили каву сказав, що у нього є сенсорний телефон, на що він попросив у нього його в користування. Телефон був без зарядки та без коробки. Приблизно через два тижні приїхали працівники поліції та запропонували показати мобільний телефон. Він добровільно, особисто віддав телефон HOMTOM, чорного кольору, сенсорний, який взяв у ОСОБА_28 , про що написав відповідну заяву.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_29 пояснила, що вони з чоловіком були свідком того, як було знайдено в дворі будинку по АДРЕСА_4 в двох метрах від паркану черевики чорно-білого кольору. Черевики було поміщено в поліетиленовий пакет. Слідчий складав папери, вони з чоловіком їх підписували. Потерпіла також була того дня.

Судом під час судового провадження безпосередньо досліджені наступні докази.

Протокол огляду від 08.10.2016 року ділянки місцевості навпроти паркану по вул. Маяковського, 10 у м. Глобине та фототаблиці до нього, згідно якого огляд розпочато о 00:05 год., закінчено о 01:10 год. На ділянці дороги, що оглядається перетинаються дороги вул. Маяковського та провулку Технічного, утворюючи Т-подібне перехрестя. Від дороги Маяковського до паркану будинку № 10 наявне узбіччя. На даному узбіччі, на відстані близько 5 метрів від входу у домогосподарство АДРЕСА_5 та на відстані 30-50 см від паркану лежить одяг, а саме: 1) Куртка жіноча, чорного кольору на синтепоні з капюшоном. По краю капюшону наявне синтетичне хутро коричневого кольору. Кишені куртки порожні. 2) Жіночий бюстгальтер фіолетового кольору. 3) Штани джинсові темно-синього кольору. 4) Труси жіночі фіолетово-чорного кольору. Даний одяг зі слів ОСОБА_30 був на ній в момент нападу. При огляді дороги вул. Маяковського, навпроти виявленого одягу на відстані 30 см від узбіччя виявлено два сліди РБК, які на момент огляду вологі. Більший слід має слизисту структуру. В ході огляду даний РБК було вилучено, а саме взято марлевий тампон, який просочено виявленою речовиною (т.1 а.с.32-36).

Стороною захисту заявлено клопотання про визнання зазначеного протоколу очевидно недопустимим (т. 1 а.с.237-239).

Надаючи оцінку зазначеному доказу, суд зазначає, що його складено у відповідності до вимог ст. ст. 104, 237 КПК України, усі речі які було вилучено під час його проведення зазначено в ньому, зазначено їх опис, після чого поміщено в пакети, які зв`язано ниткою, скріплено паперовою біркою з пояснювальним написом, підписом учасників огляду, що підтверджується висновками експерта № 898, 900, 896, 897, 899, в яких в дослідницький частині зазначено в якому стані було доставлено речі для проведення експертиз (т. 1 а. с. 191-192, 194-195, 197-198, 200-201, 203-204). Також у протоколі зазначено технічний засіб фіксації, а саме зазначено його назву та модель.

Крім того, наявність зазначених бірок з відповідними маркуваннями та підписами учасників, які були під час проведення огляду місця події було перевірено судом під час дослідження речових доказів в судовому засіданні. Потерпіла також зазначила, що вилучені слідчим речі під час проведення огляду місця події були на ній 07.10.2016 року під час нападу на неї.

Отже, у суду відсутні підстави вважати, що на місці події зазначені речі не були вилучені, або були вилучені будь-які інші речі, тому суд вважає зазначений доказ належним та допустимим в розумінні ст.ст. 85, 86 КПК України.

Протокол огляду від 12.10.2016 року домогосподарства ОСОБА_31 за адресою: АДРЕСА_6 , відповідно до якого було вилучено жіночі ботинки чорного кольору із синтетичної тканини (т. 1 а.с. 162-164).

Стороною захисту заявлено клопотання про визнання зазначеного протоколу очевидно недопустимим (т. 1 а.с.245-247).

Надаючи оцінку зазначеному доказу, суд зазначає, що його складено у відповідності до вимог ст. ст. 104, 237 КПК України, у протоколі зазначено технічний засіб фіксації, а саме зазначено його назву та модель, відсутність підпису понятих під фототаблицями не свідчить про недопустимість самого протоколу, оскільки відповідно до ч. 7 ст. 237 КПК України, проведення фотографування під час проведення огляду є правом, а не обов`язком слідчого.

Отже, суд вважає протокол огляду від 12.10.2016 року, належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 85, 86 КПК України.

Протокол проведення слідчого експерименту від 26.12.2016 року за участю потерпілої ОСОБА_4 , в ході проведення якого вона розповідала та на місці показувала яким чином було вчинено на неї напад (т. 1 а.с.165-168).

Відеозапис проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_4 від 26.12.2016 року, який за своїм змістом відповідає даним зазначеним в протоколі проведення слідчого експерименту (т. 1 а.с.169).

З протоколу та відеозапису вбачається, що потерпіла під час досудового розслідування показувала на місці та розповідала, яким чином на неї було здійснено напад, обставини зазначені нею повністю узгоджуються з показами даними нею в ході судового розгляду.

Протокол проведення слідчого експерименту від 04.01.2017 року, а також відеозапис проведення слідчого експерименту від 04.01.2017 року, за участю ОСОБА_7 , відповідно до яких підозрюваний розповідав та показував, яким чином відбувалися події 07.10.2016 року, зокрема стосовно того, що він помітив дівчину, яка розмовляла по телефону, після чого схопив її за руку, телефон впав. Вона почала пручатися і він повалив її на землю та сів на неї зверху та почав роздягати, як саме роздягав не пам`ятає. Через деякий час його рука опинилася у дівчини біля обличчя і вона вкусила його за мізинець на правій руці та оскільки йому стало боляче, він припіднявся і вона в цей час вирвалася та втекла. Після чого він взяв мобільний телефон, який світився і блок цигарок та побіг в протилежну сторону (т. 1 а. с. 171-175).

Згідно власноручно написаної заяви ОСОБА_7 від 04.01.2017 року, він відмовився від участі захисника, зазначивши, що свої інтереси буде захищати самостійно і що заява написана ним власноручно без будь-якого примусу (т. 1 а. с. 170).

Протокол огляду від 10.11.2016 року та фототаблиці до нього, відповідно до якого було оглянуто речі, які було вилучено 07.10.2016 року під час огляду місця події в м. Глобине на вул. Маяковського, в ході якого встановлено, що бюстгальтер брудний, з внутрішнього боку розірваний, частина ущільнювача відсутня. Під час огляду жилетки потерпілої зокрема виявлено, що вона є брудною, на блискавці є вирваним бігунок. Штани та труси є брудними, пошкоджень чи розривів не мають (т. 1 а.с. 50-52).

Стороною захисту заявлено клопотання про визнання зазначеного протоколу очевидно недопустимим (т. 1 а.с.242-244).

Надаючи оцінку зазначеному доказу, суд зазначає, що його складено у відповідності до вимог ст. ст. 104, 237 КПК України, усі речі які було вилучено під час його проведення зазначено в ньому, зазначено їх опис, після чого поміщено в пакети, які зв`язано ниткою, скріплено паперовою біркою з пояснювальним написом, підписом учасників огляду.

Наявність зазначених бірок з відповідними маркуваннями та підписами учасників, які були під час проведення огляду речей було перевірено судом під час дослідження речових доказів в судовому засіданні.

Не зазначення у протоколі технічного засобу фіксації за допомогою якого складалися фототаблиці до протоколу, не свідчить про недопустимість самого протоколу, оскільки відповідно до ч. 7 ст. 237 КПК України, проведення фотографування під час проведення огляду є правом, а не обов`язком слідчого.

Отже, суд вважає протокол огляду від 10.11.2016 року, в якому зафіксовано процесуальну дію, а саме огляд речей належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 85, 86 КПК України.

Відповідно до розписки ОСОБА_27 від 27.10.2016 року, останній добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон Homtom чорного кольору, який близько двох тижнів тому дав користуватися ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 45).

Протокол огляду від 27.10.2016 року та фототаблиці до нього мобільного телефону Homtom НТ 7, який добровільно видав ОСОБА_27 (т. 1 а.с.176-178).

Стороною захисту заявлено клопотання про визнання зазначеного протоколу очевидно недопустимим (т. 1 а.с.248-250).

Надаючи оцінку зазначеному доказу, суд зазначає, що його складено у відповідності до вимог ст. ст. 104, 237 КПК України, не зазначення у протоколі технічного засобу фіксації за допомогою якого складалися фототаблиці до протоколу, не свідчить про недопустимість самого протоколу, оскільки відповідно до ч. 7 ст. 237 КПК України, проведення фотографування під час проведення огляду є правом, а не обов`язком слідчого. Крім того, залучення понятих для проведення зазначеної слідчої дії у відповідності до ч. 7 ст. 223 КПК України, не є обов`язковою.

Отже, суд вважає протокол огляду від 27.10.2016 року, в якому зафіксовано процесуальну дію, а саме огляд мобільного телефону слідчим належним та допустимим в розумінні ст.ст. 85, 86 КПК України.

Висновок експерта № 136 від 03.11.2016 року судово-медичної експертизи ОСОБА_4 , 1989 року народження, відповідно до якого в ході огляду виявлено на передній поверхні шиї справа два садна полосоподібної форми, паралельні одне одному, під кіркою вище рівня шкіри р-ми 1.1х0.1 см кожне, подібні садна на спині справа і зліва полосоподібної форми розмірами від 3.5х0.5 см до 4.0х0.1 см, зліва на площі 14.0х5.0 см, справ на площі 20.0х6.0 см, по передній поверхні обох колінних суглобів садна, на лівому 5.0х3.0 см, на правому 4.0х3.0 см. Враховуючи відомі обставини справи, дані судово-медичної експертизи та відповідаючи на поставлені питання зроблено висновки, що садна шиї, спини, передньої поверхні обох колінних суглобі утворились можливо в строк та при вказаних обставинах відносяться до легких тілесних ушкоджень. Садна шиї утворились від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими можуть бути пальці рук при стисканні шиї. Садна спини, колінних суглобів утворились від дії тупих предметів, або при ударі об такі при падінні з висоти росту людини. Виявлені тілесні ушкодження утворилися від не менш як трикратної дії (т.1 а. с. 37-38).

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_32 повідомив суду, що працює на посаді експерта Глобинського відділення Полтавського обласного бюро СМЕ. У даному кримінальному провадженні проводив експертизу потерпілої та обвинуваченого. Садна спини, колінних суглобів потерпілої могли утворитися при падінні за обставин, які вона розповідала. На тілі потерпілої відсутні тілесні ушкодження характерні для згвалування або для замаху на зґвалтування.

Висновок експерта № 10-577 від 15.12.2016 року, відповідно до якого на марлевому тампоні (об`єкт № 3) виявлено клітини з ядрами. Встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) слідів крові та клітин, виявлених на марлевому тампоні (об`єкт № 3), які наведено в таблиці № 1.1 додатку 1. Генетичні ознаки слідів крові та клітин, виявлених на марлевому тампоні (об`єкт № 3) є змішаними, містять генетичні ознаки ОСОБА_4 (об`єкт № 1) і ОСОБА_7 (об`єкт № 2) (т. 1 а.с. 56-66).

Стороною захисту заявлено клопотання про визнання протоколу відібрання зразків для експертизи ОСОБА_33 від 08 жовтня 2016 року (т. 1 а.с. 185) очевидно недопустимим, зокрема посилаючись на те, що відібрання зразків проводилося медичною сестрою, а не за участю судово-медичного експерта або лікаря (т. 1 а.с.254-255).

Відповідно до ч. 3 ст. 245 КПК України, відбирання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими статтею 241 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 241 КПК України, освідування здійснюється на підставі постанови прокурора та, за необхідності, за участю судово-медичного експерта або лікаря.
Разом з тим, норми статті 241 КПК України не містять вимогу про обов`язкову участь судово-медичного експерта або лікаря.

Отже, суд дійшов висновку, що відібрання зразків відбувалося на підставі постанови прокурора (т. 1 а.с.186) та процесуальні порушення під час відібрання зразків для експертизи від 08 жовтня 2016 року відсутні.

Стороною захисту заявлено клопотання про визнання протоколу отримання зразків для експертизи у ОСОБА_7 від 27 жовтня 2016 року (т. 1 а.с. 207-208, 210-211) очевидно недопустимим, зокрема посилаючись на те, що відібрання зразків проводилося слідчим, а не за участю судово-медичного експерта або лікаря (т. 1 а.с. 256-257).

Відповідно до ч. 3 ст. 245 КПК України, відбирання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими статтею 241 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 241 КПК України, освідування здійснюється на підставі постанови прокурора та, за необхідності, за участю судово-медичного експерта або лікаря.
Разом з тим, норми статті 241 КПК України не містять вимогу про обов`язкову участь судово-медичного експерта або лікаря.

Отже, суд дійшов висновку, що відібрання зразків відбувалося на підставі постанови прокурора (т. 1 а.с. 209), процесуальні порушення під час відібрання зразків для експертизи від 27 жовтня 2016 року відсутні.

В судовому засіданні стороною захисту заявлені клопотання про визнання очевидно недопустимими доказів, отриманих внаслідок проведення слідчих дій слідчим ОСОБА_34 , оскільки зазначеного слідчого не внесено до ЄРДР.

Зазначені твердження захисників повністю спростовуються Постановою про створення слідчої групи від 09.10.2016 року та Витягом з кримінального провадження № 0000782 від 01.11.2016 року, з яких вбачається, що слідчий СВ Глобинського ВП ГУНП України в Полтавській області ОСОБА_35 входив до слідчої групи у кримінальному провадженні, та у зв`язку з переведенням до Кременчуцького районного відділення поліції Кременчуцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області до ЄРДР було внесено відповідні зміни (т. 1 а. с. 219, 230, 234).

Захисниками в судовому засіданні заявлено, що ОСОБА_7 підлягає виправданню по епізоду за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 152 КК України, оскільки заяву про вчинення злочину потерпіла ОСОБА_4 подавала стосовно викрадення у неї мобільного телефону та не заявляла про вчинення відносно неї замаху на зґвалтування, а слідчий самостійно вніс відомості по вказаному факту до ЄРДР.

Надаючи оцінку зазначеним твердженням, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Частина 2 ст. 152 КК України, відповідно до п.1 ч.1 ст. 477 КПК України, не відноситься до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, яке може бути розпочате слідчим лише на підставі заяви потерпілого, тому порушень в діях слідчого стосовно внесення відомостей до ЄРДР за ч. 2 ст.15 ч. 2 ст. 152 КК України не було.

До посилань сторони захисту на те, що у ОСОБА_7 відсутні сліди укусу на пальці, як на підставу для виправдання по епізоду за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 152 КК України, що підтверджується Висновком експерта № 141 від 28.10.2016 року, суд відноситься критично, оскільки, як потерпіла так і підозрюваний (допит від 27.02.2018 року) в ході судового розгляду пояснювали, що ОСОБА_7 відпустив ОСОБА_4 саме після того, як вона його вкусила за палець на руці.

Наявність крові на обличчі потерпілої підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_23 .

Зазначене підтверджується також протоколом огляду місця події від 08.10.2016 року, в ході якого було виявлено та вилучено сліди РБК, а також висновком експерта № 10-577 від 15.12.2016 року, відповідно до якого на марлевому тампоні містяться генетичні ознаки слідів крові та клітин, які є змішаними, містять генетичні ознаки ОСОБА_4 і ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 56-66).

Крім того у Висновку експерта № 141 від 28.10.2016 року, експертом зазначено, що з моменту події минуло багато часу (20 діб) (т 1 а.с.46).

Стороною захисту заявлено клопотання про виключення з числа доказів Висновок експерта № 239 від 28.12.2016 року (т. 2 а.с.30-32).

Відповідно до ч. 1 ст.87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Приймаючи до уваги те, що експертиза була проведена на підставі постанови слідчого, відповідно до ст. 242 КПК України (в редакції станом на 28 грудня 2016 року на момент призначення експертизи), судом не встановлено під час її проведення наявні порушення норм КПК України, які призвели до істотного порушення прав та свобод людини, тому суд дійшов висновку, що Висновок експерта № 239 від 28.12.2016 року є допустимим доказом в розумінні ст.ст. 85, 86 КПК України.

Судом було безпосередньо оглянуто, а також надано для ознайомлення учасникам судового провадження наступні речові докази.
Одяг потерпілої ОСОБА_4 , а саме жилетка чорного кольору з капюшоном, штани джинсові, бюстгальтер фіолетового кольору, жіночі ботинки.
Під час огляду зазначених речових доказів потерпіла ОСОБА_4 впізнала речі, які були на ній під час нападу 07.10.2016 року.
Стороною захисту заявлено клопотання про визнання Протоколу огляду від 26.12.2016 року та фототаблиці до нього мобільного телефону Homtom НТ 7, в ході якого потерпіла ОСОБА_36 впізнала мобільний телефон, який був у неї викрадений 07.10.2016 року (т. 1 а.с.179-181) очевидно недопустимим (т. 1 а.с.251-253).

Суд погоджується із думкою сторони захисту щодо недопустимості останнього, оскільки під час зазначеної слідчої дії відбувалося фактично пред`явлення речі для впізнання, під час якої повинні були присутні поняті, разом з тим, останні були відсутні, що є порушенням ч. 7 ст. 223 КПК України і визнає недопустимим протокол огляду від 26.12.2016 року та фототаблиці до нього мобільного телефону Homtom НТ 7, в ході якого потерпіла ОСОБА_36 впізнала мобільний телефон, який був у неї викрадений 07.10.2016 року.

Захисником в судовому засіданні заявлено клопотання про визнання очевидно недопустимими докази: квитанцію про отримання на зберігання речових доказів № 128 від 08.10.2016 року, постанову про визнання речовим доказом та долучення його до кримінального провадження від 09 жовтня 2016 року, квитанцію про отримання на зберігання речових доказів № 129 від 12.10.2016 року, постанову про визнання речовим доказом та долучення його до кримінального провадження від 12 жовтня 2016 року.

Разом з тим, зазначені документи не є взагалі доказами в розумінні ст. 84 КПК України, тому не підлягають оцінці судом на предмет їх допустимості.

В судовому засіданні обвинувачений пояснив, що під час його допиту 27.02.2017 року визнавав вину, оскільки під час досудового розслідування слідчий пообіцяв йому умовний термін покарання, крім того у нього був відсутній захисник. Аналізуючи зазначені твердження обвинуваченого, суд зазначає наступне.

В ході судового розгляду 27.02.2017 року ОСОБА_7 було роз`яснено право мати захисника, разом з тим він відмовився від його участі і повідомив суду, що свої інтереси буде захищати самостійно, про що написав відповідну заяву, також підтвердженням цьому є звукозапис судового засідання (т. 1 а.с.75). Цього ж дня, в ході його допиту обвинувачений послідовно, без будь-якого примусу, надавав суду пояснення, які зазначено вище, розповідав суду як вчиняв злочини.

Також ОСОБА_7 під час свого допиту в суді 09 серпня 2018 року пояснив, що будь-якого тиску під час його допиту в суді 27.02.2017 року на нього не чинили, усе розповідав добровільно.

Надані пояснення обвинуваченого під час судового розгляду 27.02.2017 року в цілому узгоджуються з викладеними обставинами в обвинувальному акті, поясненнями потерпілої, свідків, а також дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відрізнялися пояснення обвинуваченого від обставин викладених в обвинувальному акті в наступному.

В своїх пояснення ОСОБА_7 зазначив, що він не повністю роздяг потерпілу.

Разом з тим, суд критично відноситься до таких його показань, оскільки вони спростовуються дослідженими в судовому засіданні Протоколом огляду місця події від 08.10.2016 року та фототаблицями до нього, з яких вбачається, що на місці події було виявлено наступні речі: бюстгальтер, жилетку, штани з трусами, що повністю узгоджується з поясненнями наданими суду потерпілою, а також поясненням свідка ОСОБА_23 , який пояснив суду, що потерпіла прийшовши до нього додому була повністю оголена.

Також в своїх поясненнях 27.02.2017 року, ОСОБА_7 зазначив, що у нього спочатку виник умисел на викрадення телефону, а умисел на зґвалтування виник вже після його боротьби з потерпілою.

Такі його показання на думку суду суперечать фактичним обставинам справи, оскільки, як він пояснював суду та підтвердила потерпіла, одразу після нападу на потерпілу, її телефон випав, що свідчить про те, що ніщо не заважало обвинуваченому безперешкодно заволодіти телефоном потерпілої, разом з цим, такі його дії були вчинені тільки після того як потерпіла вирвалася від нього і почала втікати, що свідчить про те, що відразу у ОСОБА_7 виник умисел на зґвалтування, а вже пізніше на грабіж. Покази ОСОБА_7 дані ним в ході судового розгляду 27.02.017 року є послідовними та логічними, не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, а тому суд вважає ці покази достовірними.
До змінених показань ОСОБА_7 суд відноситься критично, його покази розцінює як такі, що направлені на викривлення обставин вчинення ним злочинів, а поведінку розцінює як форму захисту і намагання уникнути від відповідальності.

Також не знайшов своє підтвердження в судовому засіданні факт застосування до ОСОБА_7 під час досудового розслідування незаконних методів (т.2 а.с. 20-21).
До тверджень захисників, що було порушено право на захист обвинуваченого під час досудового слідства, суд відноситься критично з огляду на наступне.
Стаття 52 КПК України містить вичерпний перелік підстав, які передбачають обов`язкову участь захисника. В інших випадках захисник залучається в порядку визначеному ст. ст. 48, 49 КПК України.
Стороною захисту не надано жодного доказу, стосовно того, що під час досудового розслідування ОСОБА_7 виявляв бажання мати захисника. Крім того, після надходження справи до суду, останній також відмовлявся від його участі, тому суд дійшов висновку, що волевиявлення у останнього мати захисника під час досудового розслідування було відсутнє.
Аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, дійшов висновку щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.
Своїми діями, які виразилися у закінченому замаху на зґвалтування, вчиненому повторно, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 152 КК України.

Умисними діями, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.186 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує наступне.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України, злочин передбачений ч. 2 ст. 152 КК України є тяжким злочином, злочин передбачений ч. 1 ст. 186 КК України є злочином середньої тяжкості.

Вивчивши особу обвинуваченого суд встановив.
ОСОБА_7 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (т. 1 а. с. 47-48), є особою раніше судимою за вчинення злочинів проти статевої недоторканості (т. 1 а.с. 21-30, 49). За місцем проживання, сільська рада компрометуючими матеріалами на ОСОБА_7 не володіє (т. 1 а.с. 53, 54), за попереднім місцем роботи характеризується позитивно (т. 1 а.с.69).

Відповідно до ст. 66 КК України, обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.
Суд вважає за необхідне виключити з обвинувального акту такі пом`якшуючи обставини як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки обвинувачений в ході судового розгляду свою вину у вчинених злочинах не визнав повністю, не розкаювався у вчиненому та систематично змінював свої покази.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Також при призначенні покарання ОСОБА_7 , суд враховує те, що він є особою раніше судимою за вчинення злочинів проти статевої недоторканості, будучи звільненим умовно-достроково від відбування покарання, знову вчинив злочин проти статевої недоторканості, що свідчить його не бажання стати на шлях виправлення, думку потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні.

Враховуючи викладене, з метою виправлення ОСОБА_7 та запобіганню вчиненню ним нових злочинів, суд дійшов висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та вважає необхідним призначити йому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

При призначенні остаточного покарання ОСОБА_7 , суд керується правилами ч. 1 ст. 71 КК України, призначаючи його за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за даним вироком частини невідбутого покарання за вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 26.12.2012 року, яке становить 1 рік 10 місяців 28 днів позбавлення волі, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 71 КК України, відповідно до якої остаточне покарання за сукупністю вироків, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Процесуальні витрати по справі за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави (т. 1 а.с.55).

Цивільний позов не заявлявся.
Долю речових доказів суд вважає необхідним вирішити відповідно до ст. 100 КПК України (т. 1 а.с.39-44, 218).

Підстави для зміни ОСОБА_7 міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою відсутні.
Керуючись ст.ст. 100, 124, 368, 370, 373, 374 КПК України ,суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочинів передбачених:

-ч. 2 ст. 15 ч.2 ст.152 КК України та призначити покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі;

-ч. 1 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2012 року, а саме 1 (один) рік позбавлення волі і призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_7 залишити без змін - тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 16 травня 2018 року.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи в розмірі 4630,85 грн. (чотири тисячі шістсот тридцять гривень 85 копійок).

Речові докази:
-одяг потерпілої ОСОБА_4 , а саме жилетку чорного кольору з капюшоном, штани джинсові, бюстгальтер фіолетового кольору та труси чорно-фіолетового кольору, жіночі ботинки, які знаходяться в кімнаті зберіганні речових доказів Глобинського районного суду Полтавської області - повернути потерпілій ОСОБА_4 ;
-мобільний телефон HomtomHT7, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , який знаходиться на відповідальному зберіганні потерпілої ОСОБА_4 повернути їй же;
-марлевий тампон з РБК знищити.
Вирок може бути оскаржений учасниками судового провадження до апеляційного суду Полтавської області через Глобинський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, обвинуваченим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1