КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю
прокурора ОСОБА_5 ,
представника власника майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою представника ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23 липня 2018 року ,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України майора поліції ОСОБА_9 та накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_8 , а саме на будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
В ухвалі слідчий суддя вказав, що з метою забезпечення цілей кримінального провадження, а саме: конфіскації майна, клопотання підлягає задоволенню.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого суддіпредставник ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23 липня 2018року та постановити нову ухвалу,якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Апелянт посилається на те, що в обґрунтування доводів про необхідність застосування арешту житлового будинку слідчий суддя лише зазначив про наявність письмового повідомлення про підозру ОСОБА_8 , тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , а також факт повідомлення про наявність у підозрюваного, можливості передачі, відчуження нерухомого майна. Разом з цим, жодних інших доказів на підтвердження наявності ризиків, зазначених слідчим чи передбачених ст. 170 КПК України, письмових чи матеріальних доказів, слідчим надано не було. У зв`язку з цим слідчий суддя не перевірив та не встановив наявність належних підстав для арешту майна.
Крім того, слідчий суддя не зазначив порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб, чим порушив вимоги ст. 173 КПК України.
Представник зазначає, що, слідчий суддя в ухвалі, в порушення вимог закону, не визначив правову підставу для арешту майна, а лише двічі перерахував різні підстави.

Також апелянт зазначає, що слідчим суддею під час постановлення ухвали про накладення арешту на майно підозрюваного не було взято до уваги приписи ч. 3 ст. 59 КК України, яка містить вказівку на перелік майна, яке не підлягає конфіскації. Зокрема, у ній сказано, що перелік майна, що не підлягає конфіскації, визначається законом України. Такий перелік майна міститься у Додатку до КК України. За цим переліком не підлягають конфіскації такі види майна та предмети, що належать засудженому на правах особистої власності чи є його часткою у спільній власності, необхідні для засудженого та осіб, які перебувають на його утриманні, в тому числі, жилий будинок з господарськими будівлями в сільській місцевості, якщо засуджений та його сім`я постійно в ньому проживають. Як слідує з витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, житловий будинок ОСОБА_8 знаходиться в сільській місцевості, де наразі проживають та перебувають на його постійному утриманні двоє неповнолітніх дітей та дружина.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України розслідується кримінальне провадження № 0000413 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 на початку червня 2018 року, діючи з прямим умислом направленим на вимагання та отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_10 , зловживаючи наданою йому владою та службовим становищем, розробив план вчинення кримінального правопорушення.
12 липня ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, тобто прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою, а саме прохання надати неправомірну вигоду за вчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, за кваліфікуючими ознаками: вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.
18 липня 2018 року старший слідчий в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України, звернуся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_8 , а саме на будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23 липня 2018 року зазначене клопотання було задоволено.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.132,167,170,171,172,173 КПК України та бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_8 , повідомлено про підозру у вчиненні підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, санкція якого передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».
З матеріалів провадження, наданих слідчому судді, які обґрунтовують клопотання, вбачається, що зазначені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_8 , могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та певними доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_8 до скоєння кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.
Крім того, як встановила колегія суддів, будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ., на який просив накласти арешт слідчий, знаходяться у власності ОСОБА_8 , а тому існує обґрунтований ризик їх відчуження задля запобігання можливої їх конфіскації у разі в майбутньому доведеності висунутого обвинувачення.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132,170,172,173 КПК України, перевіривши при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132,170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

Висновки слідчого судді про арешт майна цілком доведені матеріалами кримінального провадження, специфікою розслідування самого злочину, що потребує проведення певних слідчих дій, та саме такого заходу як накладення арешту на будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та надасть змогу виконати завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням.
А тому доводи автора апеляційної скарги про відсутність правових підстав для арешту майна, не є переконливими.
При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Підстав для скасування ухвали слідчого судді, передбачених ст. 409 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, яка відповідає вимогам ст.ст. 172,173 КПК України.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 ,- залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23 липня 2018 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України майора поліції ОСОБА_9 та накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_8 , а саме на будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/304/2018
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_11
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1