Справа № 438/473/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/147/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Бориславського міського суду Львівської області від 20 грудня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0000134 від 18.02.2016 року, про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борислава, Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Борислава, Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України;

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75, ст. 104 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування даного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту затримання обвинуваченого в порядку виконання вироку.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнані винними у тому, що ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб з неповнолітнім ОСОБА_6 та з малолітнім ОСОБА_10 , 12 лютого 2016 року, близько 15 години 00 хвилин, маючи умисел на таємне, викрадення чужого майна, шляхом зриву дерев`яних дощок у горищі, проникли в квартиру АДРЕСА_3 , яка належить потерпілій ОСОБА_11 , звідки таємно викрали станок точильний електричний вартістю 200 гривень, арматуру в кількості 10 штук загальною вартістю 65 гривень, трубу газову в кількості 7 штук загальною вартістю 70 гривень, лопату штикову в кількості 2 штуки загальною вартістю 60 гривень, молот металевий вартістю 50 гривень, трос металевий вартістю 90 гривень, мотор електричний потужністю 1 кВт в кількості 2 штуки загальною вартістю 360 гривень та мотики в кількості 4 штуки загальною вартістю 120 гривень, що належить ОСОБА_11 , чим завдали останній майнової шкоди на загальну суму 1015 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити та призначити йому покарання на підставі ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що покарання, призначене йому є занадто суворим. Суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував, що злочин вчинений неповнолітнім, який щиро розкаявся та активно сприяв у розкритті злочину, а потерпіла не бажала йому суворого покарання.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали судового та кримінального провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку злочину відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим, що в апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюється.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував обставини вчинення злочину, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких, особу винного, який відповідно ст. 89 КК України вважається раніше не судимий, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та вчинення злочину неповнолітнім, обставин, які обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено.

Таким чином, колегія суддів вважає такими, що не знайшли свого підтвердження покликання обвинуваченого про не врахування зазначених обставин судом першої інстанції при призначенні йому покарання.

Разом з цим, колегія суддів вважає за неможливе призначити обвинуваченому більш м`яке покарання на підставі ст. 69 КК України, оскільки майнова шкода, завдана злочином, не відшкодована, потерпіла ОСОБА_11 поклалася на думку суду щодо міри покарання, обвинувачений раніше притягався до кримінальної відповідальності, а відповідно до досудової доповіді Дрогобицького МРВ з питань пробації з інформацією про соціально-психологічну характеристику неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , ризик вчинення повторного злочину та небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінено органом пробації як високий, а також висновок органу пробації про малу ймовірність виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції статті без можливості застосування положень ст. 69 КК України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України у межах встановлених у санкції статті, та є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав для скасування чи зміни вироку Бориславського міського суду Львівської області від 20 грудня 2017 року немає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 відмовити.

Вирок Бориславського міського суду Львівської області від 20 грудня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, та на неї може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4