Справа № 509/1665/16-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2018 року смт.Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь кримінальне провадження з обвинувальним актом за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Великодолинське Овідіопольського району Одеської області, росіянина, громадянина України, з неповною середньою освітою, офіційно не працюючого, одруженого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

04 лютого 2015 року, близько 09.20 години, ОСОБА_8 допустив порушення вимог п.1.2, п.2.3 б), п.12.1 та п.12.3 «Правил дорожнього руху» України, які зобов`язують водія:

1.2. «В Україні встановлено правосторонній рух транспортних засобів».

2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі».

12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Порушення виразилося в тому, що ОСОБА_8 , у зазначений день та час, керуючи особистим, технічно справним автомобілем «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Мізікевича в смт.Великодолинське Овідіопольського району Одеської області, збоку вул.Комсомольської у напрямку вул.Цілинної, зі швидкістю біля 50 км/год, уважним не був, неналежно стежив за дорожньою обстановкою, в умовах ожеледиці, не забезпечив безпечної швидкості руху.

У світлий час доби та в умовах необмеженої видимості, ОСОБА_8 , маючи об`єктивну можливість виявити небезпеку для руху у вигляді слизького дорожнього покриття та заокруглення ділянки дороги вправо, легковажно розраховуючи на уникнення небезпеки, не прийняв заходів щодо зниження швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, при проїзді заокругленої ділянки дороги, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, де поблизу зупинки транспорту загального користування, розташованої неподалік буд. 53 по вул.Мізікевіча скоїв зіткнення з автомобілем «NISSAN PRIMERA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався в зустрічному напрямку по правій смузі руху зі швидкістю біля 50-60 км/год.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно з висновком судово-медичного експерта № 25/23 від 28.02.2015 року пасажир автомобіля і ВАЗ-21063» ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: множинних забитих ран обличчя, саден і переломів кісток носу, саден правого передпліччя і правого колінного суглобу, забитих ран лівого стегна і лівого колінного суглобу, синців обох гомілковостопних суглобів, крововиливу в м`яких тканинах голови і дрібновогнищевих крововиливів під м`якими мозковими оболонками головного мозку, крововиливу у воротах легень, крововиливу і розриву брижі тонкої кишки, розриву сечового міхура, закритого перелому правої стегнової кістки, від яких він помер о 11.30 год. 04.02.2015 року у лікарняному закладі.

Згідно висновку судової авто-технічної експертизи № 66-А від 05.03.2015 року обставин зіткнення транспортних засобів встановлено, що при належній реалізації вимог пунктів п.1.2, п.2.3 б), п.12.1 та п.12.3 ПДР України, водій автомобіля мав технічну можливість уникнути даної події, та фактичні дії водія ОСОБА_8 перебувають у причинному зв`язку з подією.

Своїми діями ОСОБА_8 скоїв злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_8 свою вину не визнав та показав, що він вважає те що відбувалось трагічним збігом обставин. Він рухався на своєму транспортному засобі не перевищуючі швидкість руху. Він не мав можливості уникнути заносу автомобіля та вважає, що він не порушував «Правил дорожнього руху». Дорожньо-транспортна пригода сталася з причини погодних умов, а саме слизького дорожнього покриття. В зв`язку з цим також не визнає цивільні позови. Просить його виправдати. В разі визнання його винуватим у даному злочині просить звільнити його від покарання на підставі п.ґ ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Не зважаючи на невизнання провини обвинуваченим, суд вважає його провину у скоєнні інкримінованого йому злочину повністю доведеною, наступними дослідженими в судовому засіданні доказами:

- показами потерпілої ОСОБА_4 про те, що в дорожньо-транспортній пригоді загинув її син ОСОБА_10 . Коли вона прибула на місце події, то товариш обвинуваченого ОСОБА_8 , який знаходився в автомобілі, повідомив, що ОСОБА_8 перед перехрестям спочатку загальмував, а потім підвищив швидкість руху, внаслідок чого автомобіль занесло на смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення. Збитки обвинуваченим не відшкодовані. Позов підтримує та просить суд його задовольнити у повному обсязі;

- показами потерпілої ОСОБА_6 про те, що загиблий ОСОБА_10 доводився її братом. На місце дорожньо-транспортної пригоди вона не прибувала. Позов підтримує та просить суд його задовольнити у повному обсязі;

- показами свідка ОСОБА_11 про те, що вона знаходилася на автобусній зупинці та була очевидцем того, як рухався автомобіль «Жигулі» з великою швидкістю, якого занесло на смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення з автомобілем іноземного виробництва;

- показами свідка ОСОБА_9 про те, що 04.02.2015 року він керував автомобілем «Ніссан Примьєра». В районі закруглення дороги на його смугу руху виїхав автомобіль «ВАЗ», який рухався зі швидкість приблизно 70 км/год, внаслідок чого сталося зіткнення автомобілів на смузі його руху. Пасажир автомобіля «ВАЗ» Ігнатенка, який на той час був ще живим, повідомив, що водію автомобіля «ВАЗ» було відомо про слизьке дорожнє покриття, так як по шляху слідування до місця, на якому сталася дорожньо-транспортна пригода, автомобіль також заносило на іншому перехресті;

- показами свідка ОСОБА_12 про те, що 04.02.2015 року знаходився в якості пасажира в автомобілі «ВАЗ» під керуванням обвинуваченого. Дорожнє покриття було слизьким, про що був обізнаний обвинувачений, так як слідуючи до місця, на якому сталася дорожньо-транспортна пригода, на іншому перехресті відбувся занос автомобіля. Приближаючись до перехрестя, на якому відбулося зіткнення автомобілів, обвинувачений рухався зі швидкістю приблизно 55-60 км/год, а при здійсненні маневру повороту різко збільшив швидкість, внаслідок чого автомобіль «ВАЗ» виїхав на смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення з автомобілем «Ніссан»;

- протоколом огляду місця події від 04.02.2015 року з фото-таблицею та схемою місця події, з яких вбачається, що дорожньо-транспортна пригода відбулася на вул.Мізікевича в смт.Великодолинське Овідіопольського району за участю автомобілів «ВаЗ-21063», державний номер НОМЕР_1 та «Ніссан Примьєра», державний номер НОМЕР_2 на смузі руху автомобіля «Ніссан Примьєра», державний номер НОМЕР_2 ;

- висновком експерта №25/23 від 28.02.2015 року судово-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_10 , згідно якого виявлені при дослідженні трупа ОСОБА_10 тілесні ушкодження, являються наслідком дії тупого предмета, чим могли бути плоскі і виступаючі частини салону і уламки розбитого скла автотранспортного засобу. Смерть ОСОБА_10 перебуває у прямому причинному зв`язку із закритою внутрішньочеревною травмою у вигляді розриву брижзейки тонкого кишечнику і сечового міхура, а також перелому правої стегнової кістки та настала від шоку;

- висновком експерта №11/А-46 від 26.02.2015 року судової автотехнічної експертизи, згідно якого в умовах даної події автомобіль «ВАЗ-21063», державний номер НОМЕР_1 первинно контактував передньою правою частиною автомобіля «Ніссан Примьєра», державний номер НОМЕР_2 . Зіткнення автомобіля «ВАЗ-21063» та «Ніссан Примьєра» відбулося на відстані 5,2 м від правого краю проїжджої частини вул.Мізікевича відносно напрямку руху автомобіля «ВАЗ-21063», в районні утворення осипу пластмаси, стекла, ЛФП, тобто на смузі руху автомобіля «Ніссан Примьєра»;

- висновком експерта № 11/А-47 від 19.02.2015 року судової автотехнічної експертизи, згідно якого ходова частина, рульове управління, гальмівна система автомобіля «ВАЗ-21063» до моменту настання даної події, знаходилися в працездатному стані і дозволяли водієві автомобіля змінювати напрямок руху залежно від своїх намірів і ситуації, що склалася на дорозі, без ознак наявності несправностей, які могли призвести до настання раптових для водія відхилень автомобіля у бік займаної смуги, а також змінювати швидкість і режим руху цього автомобіля шляхом застосування гальмування з відомою цьому водієві ефективністю;

- висновком експерта №66-А від 05.03.2015 року судової автотехнічної експертизи, згідно якого з технічної точки зору, на початкових фазах розвитку дорожньої ситуації дії водія автомобіля «ВАЗ-21063» регламентувалися вимогами п.п.2.3 б), 12.1 Правил дорожнього руху. Водій автомобіля «ВАЗ-21063» мав в розпорядженні технічну можливість не допустити виїзд на зустрічну смугу руху, а отже і запобігти зіткненню в цій дорожній ситуації. З технічної точки зору, на початкових фазах розвитку дорожньої ситуації, водій автомобіля «Ніссан Примьєра» повинен був керуватися вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху. Водій автомобіля «Ніссан Примьєра» знаходився в аварійній ситуації, тобто в ситуації, в якій він будь-якими своїми ординарними, передбаченими вимогами Правил дорожнього руху діями, розпочатими ним в односторонньому порядку не мав в розпорядженні технічної можливості запобігти настанню події;

- показами старшого судового експерта ОСОБА_13 , який в судовому засіданні повністю підтвердив надані ним висновки судових експертиз.

Аналізуючи дослідженні судом докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми.

Суд вважає провину обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України повністю доведеною.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ст.286 ч.2 КК України.

Призначення покарання ОСОБА_8 підлягає в межах санкції ст.286 ч.2 КК України.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, а у відповідності зі ст.12 КК України скоєний ОСОБА_8 злочин відноситься до тяжких злочинів.

Крім того, при призначенні покарання суд враховує особу обвинуваченого:

- обвинувачений ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, офіційно не працює, одружений, його дружина хворіє на тяжкі захворювання, перебуває на диспансерному обліку та потребує постійного приймання лікарських препаратів, що підтверджується висновком ВКК № 49 від 07.02.2018 року, характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Також при призначенні покарання суд враховує:

відсутність обставин, що обтяжують покарання (ст.67 КК України),

відсутність обставин, що пом`якшують покарання (п.1 ч.1 ст.66 КК України).

З урахуванням особи обвинуваченого, а саме того, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно, дружина хворіє на тяжкі захворювання, перебуває на диспансерному обліку та потребує постійного приймання лікарських препаратів, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та призначаючи покарання у вигляді позбавлення волі вважає за можливим застосування ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбуття покарання з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
При цьому, враховуючі тяжкі наслідки злочину, суд вважає доцільним застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Що стосується клопотання обвинуваченого про звільнення його від призначеного покарання на підставі п.ґ ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», воно задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Так, відповідно до п.ґ ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.
Обвинувачений ОСОБА_14 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та досяг 60 річного віку ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто після набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», в зв`язку з чим не підпадає під його дію.
Запобіжний захід не застосовувався.
Речовий доказ, автомобіль «ВАЗ-21063» р/н НОМЕР_1 , слід вважати повернутим власнику.
Потерпілою ОСОБА_4 заявлений цивільний позов до ОСОБА_8 та Публічного акціонерного товариства «ХДІ страхування», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, відповідно до якого вона просить суд:

- стягнути з ОСОБА_8 на її користь 400000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином;

- стягнути з ОСОБА_8 на її користь 50000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином;

- стягнути з ПАТ «ХДІ страхування» на її користь 400000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином;

- стягнути з ПАТ «ХДІ страхування» на її користь 50000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.

Потерпілою ОСОБА_6 заявлений цивільний позов до ОСОБА_8 та Публічного акціонерного товариства «ХДІ страхування», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, відповідно до якого вона просить суд:

- стягнути з ОСОБА_8 на її користь 400000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином;

- стягнути з ОСОБА_8 на її користь 50000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином;

- стягнути з ПАТ «ХДІ страхування» на її користь 400000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином;

- стягнути з ПАТ «ХДІ страхування» на її користь 50000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.

Суд вважає позови потерпіли такими, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Між ОСОБА_8 та Публічним акціонерним товариством «ХДІ страхування», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна», укладено договір страхування, строк дії з 00:00 20.07.2014 року до 19.07.2015 року включно, що підтверджується полісом № АІ/2144125 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який діяв під час ДТП.

За вищенаведеним полісом страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого встановлено в межах суми 100 000, 00 грн. шкода заподіяна життю/здоров`ю; 50 000, 00 грн. шкода заподіяна майну; франшиза 1000 грн.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відносини з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, які можуть бути застосовані при вирішенні справ, урегульовано, зокрема статтями 3,27,41,68 Конституції України, Цивільним кодексом України, законами України «Про дорожній рух», «Про страхування», «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»…

Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закону) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст.22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» оскільки відповідно до ст. 3 Закону № 1961-ІV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-ІV обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування.
Потерпілою ОСОБА_4 не надано суду жодних письмових доказів на підтвердження матеріальної шкоди, в зв`язку з чим в цій частині її позов задоволенню не підлягає.
Потерпілою ОСОБА_6 на підтвердження завданої матеріальної шкоди надано: - копію квитанції на 74 грн. т.1 а.с.75;
- копію товарного чек (без номера) від 05.02.2015 р. на суму 570 грн. т.1 а.с.76;
- копію товарного чека № 2 від 06.02.2015 р. на загальну суму 470 грн. т.1 а.с.76;
- копію договору замовлення від 06.02.2015 р. на суму 950 грн. т.1 а.с.77;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру №б/н від 05.02.2015 р. на суму 1460 грн. т.1 а.с.79;
- копію квитанції до прибуткового касового ордеру №б/н від 06.02.2015 р. на суму 2400 грн. т.1 а.с.79;
- копію товарного чеку від 27.04.2015 р. на суму 5984 грн. т.1 а.с.80;
- копію накладної від 05.02.2015 р. на суму 912 грн. т.1 а.с.81;
- копію накладної від 06.02.2015 р. на суму 2800 грн. т.1 а.с.81.
Таким чином сума заподіяної матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_6 складає 15620 грн., а не 50000 грн, як заявлено потерпілою.
Страховим полісом передбачена франшиза в розмірі 1000 грн.
Відповідно до ст.9 ЗУ «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
Таким чином, при настанні страхового випадку страхова компанія здійснює виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілого, у сумі нанесених збитків, що підтверджуються необхідними документами, за винятком франшизи в розмірі 1000 грн.
Відповідно до п.36.6. ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що 1000 грн. заподіяної майнової шкоди на користь потерпілої ОСОБА_6 підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_8 , а 14620 грн. майнової шкоди на користь потерпілої ОСОБА_6 підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», в зв`язку з чим позовні вимоги потерпілої ОСОБА_6 в цій частині задовольняє частково.

Що стосується вимог потерпілої ОСОБА_6 про стягнення з страхової компанії на її користь моральної шкоди, вони задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.
Пунктом 1.3. ст.1 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Зазначений перелік є вичерпним.
Тобто, потерпілим, відповідно до Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», є особа, якій безпосередньо в результаті ДТП, транспортним засобом завдано шкоду життю, здоров`ю та/або майну.
Потерпіла особа, що має право на відшкодування моральної шкоди, - ОСОБА_10 - помер.
Законом України «Про ОСЦПВВНТЗ» не передбачено здійснення виплати страхового відшкодування моральної шкоди Страховиком на користь будь якої іншої особи, ніж особа, що постраждала внаслідок ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.
В свою чергу статтею 27 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» врегульовано лише відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Проте потерпіла ОСОБА_6 не входить в коло осіб, визначених ст.27 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» та оскільки не є безпосереднім учасником ДТП, то вона не є потерпілою третьою особою відповідно до Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», а тому її вимоги до страхової компанії про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.
Що стосується вимог потерпілої ОСОБА_4 про стягнення з страхової компанії на її користь моральної шкоди, вони підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Як вже зазначав суд, статтею 27 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» врегульовано відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Як зазначено в Законі України «Про державний бюджет України на 2015 рік» розмір мінімальної заробітної плати станом на 04.02.2015 року становив 1218 грн., отже стягненню з страхової компанії на користь потерпілої ОСОБА_4 14616 грн. (1218 х 12), в зв`язку з чим суд в цій частині позов задовольняє частково.
Відповідно до ст.1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд вважає доведеним факт наявності заподіяної обвинуваченим ОСОБА_8 потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 моральної шкоди у вигляді страждань, пов`язаних з втратою сина та брата відповідно, а також наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями, але суд вважає заявлені вимоги про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди у розмірі 400000 грн. такою, що не відповідає понесеним стражданням і обставинам справи, в зв`язку з чим в цій частині частково задовольняє позовні вимоги.
З урахуванням характеру кримінального правопорушення, глибини душевних страждань потерпілих, інших обставин, які мають істотне значення та враховуючи вимогу розумності і справедливості, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_4 у сумі 100000 грн., а потерпілій ОСОБА_15 50000 грн., що є адекватними моральним стражданням потерпілих.

Разом з тим, згідно із ч.1 ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Таким чином, з огляду на вимоги ч.1 ст.1194 ЦК України, розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_4 становить 100000 (загальна моральна шкода) 14616 (моральна шкода, стягнута зі страхової компанії) = 85384 грн.

Процесуальні витрати по справі на залучення експертів в сумі 4678,02 грн. відповідно до ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_8 .

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, ст.1166, 1167, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України та призначити йому покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
У відповідності до ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речовий доказ, автомобіль «ВАЗ-21063» р/н НОМЕР_1 , вважати повернутим власнику.
Цивільні позови потерпілих задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_4 14616 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 85384 грн. моральної шкоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_6 14620 грн. матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 1000 грн. матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 50000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь Держави 4678,02 грн. процесуальних витрат по справі на залучення експертів для проведення судових експертиз.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом 30 днів після його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою в той же строк з дня отримання копії вироку.

Суддя ОСОБА_1