П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 р.
м. Київ

Справа № 538/564/16-к

Провадження № 51-2360 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Лохвицького районного суду Полтавської області від 13 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 26 жовтня 2016 року щодо

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Ола Ольського району Магаданської області
Російської Федерації, без постійного місця проживання,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 - ч. 2 ст. 289 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Лохвицького районного суду Полтавської області від 13 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 26 жовтня 2016 року, ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 3 ст. 15 - ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 18 лютого 2016 року близько 19.00 на вул. Шевченка, біля господарства № 121, у м. Лохвиця Полтавської області, маючи умисел на незаконне заволодіння автомобілем ВАЗ 21013, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 13 338 грн, який належить ОСОБА_8 , проник до салону автомобіля, двері якого були незамкнені, таємно, умисно пошкодив електричні ізоляційні дроти замка запалення автомобіля та намагався його завести, щоб поїхати до м. Пирятина Полтавської області. В цей час власник автомобіля ОСОБА_8 , побачивши ОСОБА_6 , намагався його затримати та з метою виклику поліції пішов до будинку за телефоном. ОСОБА_6 не вчинив усіх дій на заволодіння транспортним засобом, так як був виявлений потерпілим і зник з місця події.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , не погоджуючись із ухваленими щодо нього судовими рішеннями через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, просить їх змінити та пом`якшити покарання, застосувавши ст. 69 КК України. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, при призначенні покарання не врахував усіх пом`якшуючих обставин, зокрема того, що він щиро розкаявся, має незадовільний стан здоров`я, а також відсутність претензій зі сторони потерпілого.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений та захисник підтримали подану скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор заперечив проти касаційної скарги засудженого, просив ухвалені щодо ОСОБА_6 судові рішення залишити без зміни.

Мотиви Суду

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 15 - ч. 2 ст. 289 КК України в касаційному порядку не оспорюються.
Щодо доводів касаційної скарги засудженого про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і його особі внаслідок суворості, то вони є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, врахував, крім ступеню тяжкості вчиненого злочину, визнання вини обвинуваченим та щире каяття, що визнав пом`якшуючими обставинами, наявність обставини, що обтяжує покарання - рецидиву злочинів, а також дані про особу засудженого, зокрема, стан його здоров`я.
Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, дотримався вимог статей 65 67 КК України, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати призначене покарання надмірно суворим, як про це зазначено в касаційній скарзі засудженого, Суд не знаходить.
Крім того, суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою обвинуваченого, яка є аналогічною до його касаційної скарги, ретельно перевірив зазначені в ній доводи, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
Ухвала суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_6 постановлена з дотриманням вимог статей 370, 419 КПК України та є законною, обґрунтованою і вмотивованою.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Лохвицького районного суду Полтавської області від 13 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 26 жовтня 2016 року щодо нього - без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3