УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №283/1524/13-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі: ОСОБА_5 ,
з участю прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого: ОСОБА_8 ,
захисника: ОСОБА_9 ,
потерпілого: ОСОБА_10 ,
потерпілого: ОСОБА_11
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_12 на виправдувальний вирок Малинського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2016 року, яким
ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , працюючого водієм ТОВ «АВС-Транс», одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, несудимого,
виправдано за відсутністю у його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_8 у виді особистого зобов`язання ухвалено скасувати.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 , ТОВ «АВС- Транс» та Страхової компанії «Перша» ухвалено залишити без розгляду.
-«Рено-Преміум» державний номер НОМЕР_2 - повернути ТОВ «АВС- Транс».
При цьому органом досудового слідства відповідно до обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він близько 19 години 40 хвилин 24.02.2013 року керував технічно справним автопотягом «Рено-Преміум» державний номер НОМЕР_2 та рухався по проїзній частині автодороги «Київ-Ковель» в напрямку м. Ковель.
В результаті даної дорожньо-транспортної події водій ОСОБА_13 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події.
Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що вплинула на вирішення питання про винуватість обвинуваченого та у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. Стягнути з обвинуваченого в порядку ч.2 ст.124 КПК на користь держави витрати на залучення експертів стороною обвинувачення в сумі 2054 грн. 80 коп. Також просить дослідити докази у даному кримінальному провадженні, які досліджено судом першої інстанції неповно та з порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства, а саме показання обвинуваченого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_14 , експертів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , провести допит вказаних осіб (анкетні дані та адреси наявні в матеріалах кримінального провадження), протоколи проведених слідчих дій, висновки експертів №3/113 від 15.04.2013, №3/179 від 17.04.2013, №295/13-25 від 28.05.2013, №087-13 від 27.06.2013, №229/230/14-52 від 02.10.2014. Посилається на те, що вирок суду є незаконним, необгрунтованим, невмотивованим, таким, що ухвалений з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, судом не взято до уваги докази, які істотно впливають на його висновки, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності. Вказує, що судом не враховано, що показання обвинуваченого жодним чином не підтверджено наданими і дослідженими судом доказами, хоча суд зазначає про нібито існування таких доказів, однак на них жодним чином не посилається у вироку.
Також судом не проаналізовано усіх показань осіб допитаних безпосередньо в суді свідків. У вироку суду лише вибірково викладено зміст показань свідків, без належної оцінки як з позиції захисту так і з позиції сторони обвинувачення.Тобто, суд мотивував своє рішення лише вибірковими даними, які містяться як в показаннях, так і в інших доказах.
В апеляційній скарзі потерпілий просить вирок суду відносно ОСОБА_8 скасувати повністю та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч.2 ст.286 КК України, призначивши йому відповідне покарання в мажах санкції зазначеної статті. Посилається на те, що вирок суду є незаконним та таким, що повинен бути скасований з підстав однобічності та неповноти судового слідства, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи. Висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, та за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Стверджує, що суд некритично поставився до показів обвинуваченого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_14 , не дивлячись на те, що вони суперечать тим, які вказані особи давали на досудовому слідстві, а також суперечать іншим доказам по справі. Разом з цим, суд прискіпливо, не об`єктивно оцінює інші докази по справі, які підтверджують вину обвинуваченого, ставлячись до них упереджено, з виправдувальним нахилом.
В запереченні на апеляційні скарги прокурора та потерпілого захисник в інтересах обвинуваченого просить апеляційні скарги залишити без задоволення а виправдувальний вирок без зміни. Посилається на те, що суд надав оцінку всім доказам по справі, які були в його розпорядженні, тому мала місце повнота дослідження доказів судом. Суд обґрунтував свою позицію належними доказами, здобутими у відповідності до кримінально-процесуального закону, тому немає підстав стверджувати, що вирок є необгрунтованим та невмотивованим. Суд дотримався норм процесуального закону під час розгляду справи та ухвалені вироку, тому немає підстав стверджувати, що мало місце порушення судом процесуального закону.
Заслухавши доповідь судді, прокурора та потерпілого які підтримали свої апеляційні скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Крім того згідно Кримінального кодексу України підставою для притягнення будь-якої особи до кримінальної відповідальності є вчинення нею суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад передбаченого цим Кодексом злочину, який складається з наступних елементів: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного із цих чотирьох обов`язкових складових елементів складу будь-якого злочину означає, що дії особи, поведінка якої оцінюється, не являються злочином, та може свідчити про наявність інших правових відносин.
Висновок суду про відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та в більшості своїй належним чином оцінених судом доказах. При цьому судом в повному обсязі дотримано наведені вище вимоги Закону, вирок суду відповідає вимогам, передбаченим ст.. 374 КПК України.
Доводи прокурора та потерпілого, викладені в їх апеляційних скаргах, в своїй більшості, за виключенням деяких посилань, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду вироку суду.
Зокрема, безпідставними є доводи потерпілого та його представника про те, що вирок суду є незаконним, необгрунтованим, невмотивованим, таким, що ухвалений з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. У вироку суду проаналізовано всі докази, та наведено чому суд прийшов до висновку про відсутність в діях обвинуваченого складу даного злочину. Допитані свідки, проведені експертизи, допитані експерти, вказано чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші. Суд надав оцінку всім доказам по справі, які були в його розпорядженні, тому мала місце повнота дослідження доказів судом. Суд обґрунтував свою позицію належними доказами, здобутими у відповідності до кримінально-процесуального закону, тому на думку колегії суддів апеляційного суду немає підстав стверджувати, що вирок є необгрунтованим та невмотивованим. Суд в достатній мірі дотримався норм процесуального закону під час розгляду справи та ухвалені вироку, тому немає підстав стверджувати, що мало місце порушення судом процесуального закону, яке є підставою для скасування вироку немає.
Що стосується доводів прокурора та потерпілого про те, що викладені у вироку показання обвинуваченого не відповідають фактичним обставинам справи і його показанням, які надавав обвинувачений в суді при розгляді провадження та свідок ОСОБА_14 та те, що суд некритично поставився до їх показань слід зазначити, про те, що обвинувачений ОСОБА_8 надавав показання як і під час досудового розслідування так і під час судового розгляду провадження, уточнюючи їх, відповідаючи на запитання учасників судового розгляду.
При цьому суд першої інстанції, з чим погоджується і апеляційний суд, не вбачав суттєвих розбіжностей в даних показах, тим більш, що таких розбіжностей в показах, які б могли вплинути на правильність висновків суду щодо наявності в діях обвинуваченого складу відповідного кримінального правопорушення та доведеності вини у його вчиненні обвинуваченим допущено не було.
Крім того слід також зазначити, що показання осіб (обвинуваченого, свідка тощо) щодо обставин ДТП в даній категорії кримінальних проваджень не є основним джерелом інформації щодо обставини ДТП, оскільки вони ґрунтуються на особистому сприйнятті особами обставин, що відбувалися, та вони повинні бути перевірені та підтверджені об`єктивними даними, здобутими при проведені інших слідчих дій, а саме при огляді місця ДТП, слідчих експериментах за участю даних осіб, і в подальшому на підставі здобутих даних обов`язково перевірені висновками експертів та інших спеціалістів щодо обставин та механізму ДТП та відповідності дій учасників ПДР, а також щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між встановленими порушеннями ПДР та наслідками ДТП.
Поясненнями обвинуваченого щодо обставин ДТП та подальших його дій також не суперечать і пояснення свідка ОСОБА_14 . Так 15.05.2015 року за його участю в присутності прокурора ОСОБА_6 , потерпілих та їх представника, обвинуваченого та його захисника був проведений слідчий експеримент на ділянці дороги, де відбулася ДТП(т.3, а.с.72-76), яким була встановлена відстань від автомобіля під керуванням ОСОБА_14 до місця, де загасла ліва фара зустрічного автомобіля, коли ОСОБА_14 побачив, як водій автомобіля ВАЗ, який обігнав його, а потім в подальшому різко змінив напрямок руху. Тобто, ОСОБА_14 побачив виляння задніх габаритних вогнів автомобіля ВАЗ, який обігнав його. Виявилось, що ця відстань дорівнює 573м. З огляду на те, що швидкість автомобіля під керування ОСОБА_14 була 75-80 км/год, то при швидкості 75км/год він дістався місця ДТП за 27,5сек., а при швидкості 80км/год - за 25,8сек. Таким чином, за ці 25,8.. .27,5сек водій ОСОБА_8 м мав реальну можливість, вискочити з керованого ним автомобіля, підбігти до автомобіля ВАЗ і повернутися назад в свій автомобіль за телефоном.
Встановлені слідчим експериментом обставини не суперечать тим поясненням ОСОБА_14 , в ході яких свідок вказав, що він під`їхав на місце ДТП через 10-20 сек. після того, як загасла ліва фара зустрічного автомобіля. Якщо враховувати те, що ОСОБА_14 , керуючи своїм автомобілем, спеціально не фіксував час, темну пору доби, а також те, що час він вказує приблизно, то робити висновки щодо наявності грубих розбіжностей в його показах, тим більш робити висновки про допущення ним таких розбіжностей умисно, підстав немає.
Це є показання очевидця, який безпосередньо бачив обставини, що передували дорожньо-транспортній пригоді, перевірені в ході даної слідчої дії. Самого зіткнення ОСОБА_14 не бачив. Основою ж для об`єктивного розгляду справи мала бути зафіксована належним чином слідова інформація на місці ДТП і проведені на підставі цих даних експертизи. В сукупності все це надало суду підстави для встановлення обставин ДТП та здійснення відповідних, наведених вище висновків.
У даному кримінальному провадженні це можна було зробити тільки за допомогою спеціальних знань, властивих експертам. Разом з тим місце зіткнення транспортних засобів на думку суду достеменно та беззастережно експерт сектору автотехнічних досліджень, відділу інженерно-технічних та економічних досліджень НДЕКЦ при УМВС в Житомирській області ОСОБА_15 за постановою старшого слідчого в ОВС ВР ДТП СУ УМВС України в Житомирській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_19 від 26.02.2013 року про призначення транспортно-трасологічної експертизи (т.1, а.с.75) в своєму висновку №3/113 від 15.04.2013 року(т.1, а.с.78-81) не встановив.
Далі, за постановою слідчого ОСОБА_19 про призначення судової автотехнічної експертизи (т.1, а.с.113-114) була проведена начальником відділу інженерно-технічної, економічної та товарознавчої експертизи НДЕКЦ при УМВС України в Житомирській області ОСОБА_16 автотехнічна експертиза (висновок №3/179 від 17.04.2013 року (т.1, а.с.117-126).
За цим висновком водій ОСОБА_8 мав діяти у відповідності до вимог п.12.3 ПДР України. В його діях вбачається невідповідність вимогам п.12.3 ПДР України в частині застосування маневру (відвороту) замість гальмування.
В кримінальному провадженні була проведена ще й додаткова судова автотехнічна експертиза. Висновок експерта за результатами проведення додаткової судової автотехнічної експертизи № 295/13-25 від 28.05.2013року (т.1, а.с.208-210) щодо вини ОСОБА_8 такий же: в його діях вбачається невідповідність вимогам п.12.3 ПДР України.
При цьому у матеріалах справи наявні дві схеми ДТП, схема №1 та №2 (т.1, а.с.11,12). Першою схемою зафіксовано обстановка на місці ДТП, яка знаходилась навкруги автомобілів, що зіткнулись. А схемою №2 зафіксована слідова інформація, яка знаходилась під вантажним автомобілем, після того, як цей автомобіль було відтягнуто назад, щоб зафіксувати сліди гальмування, деталі, що знаходились під автомобілем та інші сліди контактування з дорожнім покриттям.
Крім того безпідставними також є доводи прокурора про те, що суд не надав належної оцінки доказам сторони обвинувачення.
Судом у вироку суду детально проаналізовано висновки експертиз, допитано експертів, вказано чому суд надав перевагу одній експертизі над іншою.
Зокрема для отримання обґрунтованих відповідей для вирішення питання про винність чи невинність обвинуваченого у вчиненні злочину та додаткової перевірки показань обвинуваченого, який категорично заперечував висновки експертів, здійсненні на досудовому розслідуванні, та враховуючи пояснення свідка, судом було призначено автотехнічну експертизу, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.
Висновком експерта від 02 жовтня 2014 року № 229/230/14-52 встановлено наступне (т.2, а.с. 204-214):
Дане твердження суд правильно визнав логічним та обгрунтованим, оскільки виїзд на зустрічну смугу руху сам по собі не є небезпекою для руху, оскільки дозволяється Правилами дорожнього руху для виконання певних маневрів наприклад для обгону чи об`їзду перешкоди.
Дану експертизу було призначено з метою встановлення винності чи невинуватості обвинуваченого у вчиненні даного злочину, яка була проведена на основі вихідних даних, які були надані при проведенні авто-технічної експертизи №3/179 від 17.04.2013 року
Висновок експерта від 02 жовтня 2014 року № 229/230/14-52 спростував висновки попередніх експертиз про беззаперечне порушення водієм ОСОБА_8 п.12.3 Правил дорожнього Руху України, що знаходиться в причинному зв`язку із зіткненням автомобілів, оскільки згідно цього висновку відсутні підстави технічного характеру вважати дії водія ОСОБА_8 такими, що не відповідають вимогам п. 12.3. Правил дорожнього руху України.
Слід також зазначити, що під час судового розгляду провадження з метою усунення розбіжностей у висновках експертиз були допитані експерти ОСОБА_20 , ОСОБА_16 та ОСОБА_18 , які складали дані висновки. Дані експерти вказали з чого вони виходили, щоб встановити місце зіткнення автомобілів, що достатньо повно наведено у вирку суду.
Експерт ОСОБА_18 в повному обсязі підтримав свої висновки та пояснення, надані в суді першої інстанції, та заперечував проти встановлення місця зіткнення в місці, визначеному експертом ОСОБА_20 , вважаючи його технічно небгрунтованим виходячи з проведених ним розрахунків на підставі вихідних даних, зазначених в ухвалі суду, які не відрізняються від відхідних даних, наданих попереднім експертам, а також враховуючи наявність уламків від транспортних засобів не тільки в зазначеному місці подряпин, а й на відстані приблизно 32 м. в напрямку міста Києва під та за автомпотягом Рено.
При цьому судом першої інстанції цілком обґрунтовано на думку колегії суддів визнано висновок експерта ОСОБА_18 логічним та таким, який повинен бути взятий за основу рішення, оскільки в ньому на підставі розрахунків, враховуючи об`єктивні дані, чітко встановлюється, що місце зіткнення транспортних засобів, яке визначено експертом ОСОБА_20 та яке було враховано експертами при проведенні наступних експертиз впродовж усього досудового розслідування, та на висновках яких ґрунтується обвинувачення, не відповідає фактичним обставинам ДТП та слідовій інформації з місця пригоди, та діям водіїв її учасників. Згідно висновку даного експерта, постановленого на підставі тих же вихідних даних, що були надані і попереднім експертам, за умови встановлення місця зіткнення саме там, де було встановлено іншими експертизами, швидкість автомобіля ВАЗ повинна була бути 188 км/год, що суперечить даним заводу виробника автомобіля.
Таким чином судом фактично було визнано, що ні в ході проведення відповідних слідчих дій, ні в ході проведення експертних досліджень конкретного місця зіткнення транспортних засобів, що є ключовим для визначення обставин та механізму ДТП, а відповідно і винуватості конкретного водія, встановлено не було. Не було усунуто вказаний недолік і в ході судового розгляду, в тому числі і шляхом допиту експертів.
З вказаними висновками суду першої інстанції також вважає за необхідне погодитися і колегія суддів.
Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що місце зіткнення транспортних засобів, крім відповідних висновків експертів, та їх пояснень в судовому засіданні, підтверджено протоколом огляду місця події, не спростовує зазначених висновків суду та сумнівів щодо правильного визначення місця зіткнення, яке є основоположним фактом для подальшого встановлення обставин та механізму ДТП, а також правильності та законності дій водіїв, виходячи з наведених вище обставин та дослідження, проведеного експертом ОСОБА_18 .
Посилання прокурора на те, що судом у вироку неповно викладено пояснення вказаних вище експертів, надані ними в судовому засіданні, не можуть бути визнанні істотними порушеннями, які можуть бути підставою для скасування чи зміни вироку суду, оскільки судом викладені дані пояснення у стислій формі, достатній для здійснення їх аналізу окремо та у сукупності з іншими доказами. Крім того вказані пояснення у повному обсязі зафіксовані технічними засобами та наявні на звукозапису судового засідання. Положення КПК України не містять вимоги до суду при складанні ним вироку здійснювати виклад пояснень усіх учасників судового засідання в повній та дослівній формі, дублюючи при цьому звукозапис даних пояснень.
З огляду на викладені обставини не є такими, що можуть бути підставою для скасування вироку суду і доводи прокурора про те, що в діях обвинуваченого наявне порушення вимог п. 12.3 ПДР, оскільки він замість гальмування, аж до повної зупинки транспортного засобу, яке він повинен був в даному випадку застосувати, враховуючи наявність в нього перешкоди для руху у вигляді автомобіля ОСОБА_13 , застосував маневр відхилення вліво. Один лише зазначений факт такої дії обвинуваченого, що не заперечується і останнім, за умови наявності обґрунтованих сумнівів у встановленні місця зіткнення транспортних засобів, враховуючи наведені вище висновки експертів та висновки суду щодо їх оцінки, не може бути підставою для однозначного висновку про наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, оскільки в даному випадку не може бути встановлено причинно-наслідковий зв`язок з таким порушенням та наслідками в вигляді ДТП та смерті людини. А обвинувачення, як і обвинувальний вирок суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях у відповідності до положень ч.4 ст. 17 КПК України та ст.. 62 Конституції України .
Не можуть бути підставою для задоволення апеляційних вимог та скасування вироку суду і посилання прокурора на те, що у вироку судом було мотивовано тільки відсутність доведеності вини ОСОБА_8 у порушенні вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, але залишено поза увагою відповідність його дій положенням п. 2.3.б) ПДР України, оскільки зазначений пункт Правил передбачає обов`язок водія бути уважним, стежити за обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом, тобто загальні обов`язки водія щодо забезпечення безпеки руху свого транспортного засобу. Таким чином без встановлення порушення ОСОБА_8 іншого конкретного пункту ПДР України обвинувачення його в порушенні даного пункту, тобто п.2.3.б), є неможливим.
З огляду на викладене, доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілого про те, що суд не надав належної оцінки всім доказам в сукупності, виклавши їх вибірково та неповно, та необ`єктивно оцінив докази, які підтверджують вину обвинуваченого, є безпідставними та були спростовані в ході апеляційного перегляду кримінального провадження.
Судове слідство проведено з достатньою повнотою, підстав для скасування вироку суду та постановлення нового вироку про визнання обвинуваченого ОСОБА_8 виним у вичненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України колегією суддів не встановлено, у зв`язку з чим не підлягають також задоволенню вимоги апеляційної скарги прокурора про необхідність стягнення з обвинуваченого на користь держави витрат на залучення експертів. З цих же підстав обґрунтованим та законним є вирок суду в частині залишення цивільного позову потерпілого без руху, оскільки таке рішення судом прийнято в порядку ст.. 129 КПК України.
Разом з тим вирок суду першої інстанції підлягає зміні в у відповідності до положень ст.. 409, 412 КПК України, виходячи з наступного.
В ході апеляційного перегляду кримінального провадження знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги прокурора про недопустимість доказу, а саме висновку експерта з автотехнічної експертизи № 087-13 від 27 червня 2013 року.
Так згідно зі ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 290 КПК України сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
Як вбачається з матеріалів провадження та зазначено у вироку суду, авто технічне експертне дослідження з висновком № 087-13 від 27 червня 2013 року (т.2, а.с. 14-16), було проведено за заявою обвинуваченого ОСОБА_8 поза межами досудового розслідування та судового розгляду в порушення вимог ст.. 223 КПК України, зазначений висновок в порушення вимог ст. 290 КПК України не був відкритий в установленому порядку стороною захисту стороні обвинувачення, тому суд першої інстанції безпідставно послався на вказаний висновок як на доказ в даному кримінальному провадженні та був використаний при прийнятті рішення по суті. На підставі наведеного апеляційний суд вважає за необхідне визнати вказаний висновок експерта недопустимим доказом та виключити посилання на нього суду з мотивувальної частини вироку.
У зв`язку з наведеним доводи прокурора та потерпілого про те, що суд вийшов за межі висунутого обвинувачення є обґрунтованими, і посилання суду в мотивувальній частині вироку на порушення загиблим ОСОБА_13 ПДР України, що призвело до ДТП, також підлягає виключенню в з мотивувальної частини вироку.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_12 задовольнити частково.
Вирок Малинського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Визнати недопустимим доказом в кримінальному провадженні висновок судової автотехнічної експертизи № 087-13 від 27.06.2013 року, проведеної за заявою ОСОБА_21 та виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на даний висновок експертизи.

Виключити з мотивувальної частини вироку висновок суду про визнання водія автомобіля «ВАЗ 21121» ОСОБА_13 винним в порушенні Правил дорожнього руху України, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня проголошення до Касаційного кримінального суду Верховного Суду .

Судді: