Справа № 314/1905/17
Провадження № 1-кп/314/51/2018
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.10.2018 року м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ кримінальне провадження №0000422 від «11» квітня 2017року відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпрорудне, Василівського району, Запорізької області, громадянина України, що має повну середню освіту, не працюючому, не одруженому, зареєстрованому за адресою; АДРЕСА_1 , до засудження фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , відбуває покарання в ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)», раніше судимому:
11.04.2014 року Василівським районним судом Запорізької області за ст.121 ч.2 КК України до 7 років позбавлення волі. Початок строку: 11.10.2013 року, кінець строку: 02.03.2020 року,
про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В:
Органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він будучи засудженим Василівським районним судом Запорізької області до позбавлення волі, відбуваючи покарання в ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)», неодноразово порушував режим відбування покарання, а саме:

03.09.2016 року, приблизно о 14 годині 00 хвилин засуджений ОСОБА_3 відбуваючи покарання в камері ДІЗО/ПКТ №4 ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)», порушив встановлений розпорядок дня, а саме був виявлений працівниками адміністрації виправної установи, сплячим на підлозі, у зв`язку з чим 08.09.2016 року ОСОБА_3 був переведений до приміщення камерного типу строком на один місяць, оскільки інші заходи впливу, які застосовувалися до засудженого ОСОБА_3 , за вчинені ним дисциплінарні проступки, не вплинули на його поведінку.

11.04.2017 року, о 08 годині 45 хвилин, засуджений ОСОБА_3 , відбуваючи покарання в камері №1 ДПК установи, відкрито в категоричній формі в присутності працівників адміністрації ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)», а саме: чергового помічника начальника установи відділу нагляду і безпеки майора внутрішньої служби ОСОБА_6 , старшого оперуповноваженого оперативного відділу капітана внутрішньої служби ОСОБА_7 , старшого оперуповноваженого оперативного відділу майора внутрішньої служби ОСОБА_8 , оперуповноваженого оперативного відділу капітана внутрішньої служби ОСОБА_9 , оперуповноваженого оперативного відділу старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_10 , старшого фельдшера медичної частини майора внутрішньої служби ОСОБА_11 , провідного спеціаліста бухгалтерії підприємства ОСОБА_12 та інженера з групи охорони праці ОСОБА_13 в категоричній формі відмовився виконувати законну вимогу виконуючого обов`язки начальника дільниці посиленого контролю майора внутрішньої служби ОСОБА_14 приступити до прибирання в камері №1 ДПК установи, в якій він утримувався та згідно графіку чергувань від 23.03.2017 року був черговим, чим порушив вимоги ст.9 КВК України, згідно якої засуджені зобов`язані виконувати законні вимоги адміністрації органів та установ виконання покарань, ч.3 ст.107 КВК України, п.2 розділу III, п.1 розділу IV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, згідно яких засуджений зобов`язаний виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії та заборонено перешкоджати виконанню своїх посадових обов`язків персоналу колонії. При цьому, засуджений ОСОБА_3 був одягнутий та взутий за сезоном, а також був забезпечений необхідним робочим інвентарем, та за станом здоров`я ОСОБА_3 міг залучатися до праці.

Таким чином, дії ОСОБА_3 органом досудового слідства кваліфіковано за ст. 391 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав, реалізуючи право передбачене ст.63 Конституції України від дачі показів в судовому засіданні відмовився.
Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Зі змісту обвинувального акту , засуджений ОСОБА_3 , відбуваючи покарання в камері №1 ДПК установи, відкрито в категоричній формі відмовився виконувати законну вимогу виконуючого обов`язки начальника дільниці посиленого контролю майора внутрішньої служби ОСОБА_14 .
В підтвердження вини ОСОБА_3 сторона обвинувачення покликається на такі докази:
- показання свідка ОСОБА_13 , працює в ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)» інженером з охорони праці, який в судовому засіданні пояснив, що 11.04.2017 року, о 08 годині 45 хвилин, був присутній в якості понятого, де засуджений ОСОБА_3 , відбуваючи покарання в камері №1 ДПК ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)», відкрито в категоричній формі відмовився виконувати вимогу виконуючого обов`язки начальника дільниці посиленого контролю майора внутрішньої служби ОСОБА_14 приступити до прибирання в камері. ОСОБА_3 був забезпечений необхідним робочим інвентарем;
- показання свідка ОСОБА_15 , який в судовому засіданні пояснив, що відбуває покарання в ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)». 11.04.2017 року він перебував в камері №1 ДПК установи, о 08 годині 45 хвилин принесли ганчірку, швабру, відро з водою та просили ОСОБА_3 прибрати. Були присутні начальник медичної частини, начальник оперативної частин, фельдшер, начальник дільниці посиленого контролю. ОСОБА_3 на стан здоров`я ніхто не оглядав. Проводилася відеозйомка, понятих не було;
- показання свідка ОСОБА_16 , який в судовому засіданні пояснив, що відбуває покарання в ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)», обвинуваченого ОСОБА_3 не бачив та не знає;

- показання свідка ОСОБА_17 , який в судовому засіданні пояснив, що відбуває покарання в ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)», відносно обставин які інкримінуються ОСОБА_3 нічого не пам`ятає;

- показання свідка ОСОБА_13 , який в судовому засіданні пояснив, що 11.04.2017 року, о 08 годині 45 хвилин, був присутній в якості понятого, де засуджений ОСОБА_3 , відбуваючи покарання в камері №1 ДПК ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)», відкрито в категоричній формі відмовився виконувати вимогу виконуючого обов`язки начальника дільниці посиленого контролю майора внутрішньої служби ОСОБА_14 приступити до прибирання в камері. ОСОБА_3 був забезпечений необхідним робочим інвентарем;
- показання свідка ОСОБА_6 , працює в ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)» черговим помічником начальника установи, який в судовому засіданні пояснив, що 11.04.2017 року, о 08 годині 45 хвилин, був присутній при тому, як засуджений ОСОБА_3 , відбуваючи покарання в камері №1 ДПК ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)», відкрито в категоричній формі відмовився виконувати вимогу виконуючого обов`язки начальника дільниці посиленого контролю майора внутрішньої служби ОСОБА_14 приступити до прибирання в камері. ОСОБА_3 був забезпечений необхідним робочим інвентарем;
- показання свідка ОСОБА_11 , працює та працював в ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)» фельдшером, який в судовому засіданні пояснив, що 11.04.2017 року, о 08 годині 45 хвилин, був присутній при тому, як засуджений ОСОБА_3 , відбуваючи покарання в камері №1 ДПК ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)», відкрито в категоричній формі відмовився виконувати вимогу виконуючого обов`язки начальника дільниці посиленого контролю майора внутрішньої служби ОСОБА_14 приступити до прибирання в камері. ОСОБА_3 був забезпечений необхідним робочим інвентарем. Медичний висновок відносно стану здоров`я ОСОБА_3 був здійснений на підставі відсутності скарг від засудженого, візуально був оглянутий фельдшером;

- показання свідка ОСОБА_9 , працює та працював в ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)» оперуповноваженим, який в судовому засіданні пояснив, що 11.04.2017 року, о 08 годині 45 хвилин, був присутній при тому, як засуджений ОСОБА_3 , відбуваючи покарання в камері №1 ДПК ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)», відкрито в категоричній формі відмовився виконувати вимогу виконуючого обов`язки начальника дільниці посиленого контролю майора внутрішньої служби ОСОБА_14 приступити до прибирання в камері. ОСОБА_3 був забезпечений необхідним робочим інвентарем;
- показання свідка ОСОБА_8 , працює та працював в ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)» оперуповноваженим, який в судовому засіданні пояснив, що 11.04.2017 року, о 08 годині 45 хвилин, був присутній при тому, як засуджений ОСОБА_3 , відбуваючи покарання в камері №1 ДПК ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)», відкрито в категоричній формі відмовився виконувати вимогу виконуючого обов`язки начальника дільниці посиленого контролю майора внутрішньої служби ОСОБА_14 приступити до прибирання в камері. ОСОБА_3 був забезпечений необхідним робочим інвентарем;
- показання свідка ОСОБА_7 , працює та працював в ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)» оперуповноваженим, який в судовому засіданні пояснив, що 11.04.2017 року, о 08 годині 45 хвилин, був присутній при тому, як засуджений ОСОБА_3 , відбуваючи покарання в камері №1 ДПК ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)», відкрито в категоричній формі відмовився виконувати вимогу виконуючого обов`язки начальника дільниці посиленого контролю майора внутрішньої служби ОСОБА_14 приступити до прибирання в камері. ОСОБА_3 був забезпечений необхідним робочим інвентарем;
- показання свідка ОСОБА_10 , працює та працював в ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)» оперуповноваженим, який в судовому засіданні пояснив, що 11.04.2017 року, о 08 годині 45 хвилин, був присутній при тому, як засуджений ОСОБА_3 , відбуваючи покарання в камері №1 ДПК ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)», відкрито в категоричній формі відмовився виконувати вимогу виконуючого обов`язки начальника дільниці посиленого контролю майора внутрішньої служби ОСОБА_14 приступити до прибирання в камері. ОСОБА_3 був забезпечений необхідним робочим інвентарем;
- показання свідка ОСОБА_14 , працює в ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)» начальником відділення соціально-виховної та психологічної служби, який в судовому засіданні пояснив, що 11.04.2017 року, о 08 годині 45 хвилин, засуджений ОСОБА_3 , відбуваючи покарання в камері №1 ДПК ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)», відкрито в категоричній формі відмовився виконувати його вимогу приступити до прибирання в камері. ОСОБА_3 був забезпечений необхідним робочим інвентарем;
- акт від 11.04.2017 складений співробітниками установи виконання покарань, відповідно до якого ОСОБА_3 був одягнений та взутий за сезоном. Спальними речами був забезпечений повністю, нагодований згідно норм харчування. Роботи по утриманню в чистоті і порядку жиле приміщення (камери) ДПК № 1, де він відбуває покарання за станом здоров`я виконувати може, інвентарем для прибирання (віником, шваброю, ганчіркою, пальчатками) був забезпечений у повному обсязі. 11.04.2017 засуджений ОСОБА_18 демонстративно, в категоричній формі, у присутності співробітників установи відмовився приступити до прибирання;
- акт від 11.04.2017 складеним співробітниками установи виконання покарань, відповідно до якого був здійснений технічний огляд жилого приміщення (камери) дільниці посиленого контролю № 1, де відбуває покарання засуджений ОСОБА_3 , в результаті чого було встановлено, що у вищевказаному приміщенні на момент проведення огляду прибирання камери не здійснювалось, про що свідчить пил і бруд на підлозі, вікні та підвіконні;
- акт від 11.04.2017 складеним співробітниками установи виконання покарань, відповідно до якого засуджений ОСОБА_3 , відмовився в категоричній формі давати письмове пояснення по факту відмови цього ж числа о 08 годині 45 хвилин приступити до прибирання в жилому приміщенні (камери) ДПК №1, де він відбуває покарання;
- акт від 11.04.2017 складеним співробітниками установи виконання покарань, відповідно до якого засуджений ОСОБА_15 відмовився в категоричній формі давати письмове пояснення по факту того, що він став очевидцем того, як засуджений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовився приступити до прибирання в жилому приміщенні (камері) ДПК № 1, де він відбуває покарання;
- рапорт від 31.01.2017 про надання дозволу на використання в службовій необхідності особистої відеокамери, з резолюцією начальника установи виконання покарань про дозвіл;
- акт 11.04.2017 застосування відео-зйомки відповідно до якого в жилому приміщенні (камері) ДПК № 1 з 08-35 до 09-00 проводилася відеозйомка;
- акт від 11.04.2017 демонстрації відеозапису, відповідно до якого відеозапис було продемонстровано учасникам: ОСОБА_3 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ;
- графік чергування затверджений начальником установи виконання покарань ОСОБА_19 23.03.2017;
- розпорядок дня для засуджених, які тримаються в ДПК затверджений начальником установи виконання покарань ОСОБА_19 23.03.2017;
- медична довідка складена 11.04.2017 начальником установи виконання покарань ОСОБА_19 та начальником медичної частини установи ОСОБА_20 відносно стану здоров`я ОСОБА_3 ;
- відеозапис 11.04.2017 пред`явлення вимоги засудженому ОСОБА_3 ;
- довідка про заохочення та стягнення на засудженого ОСОБА_3 ;
- довідка ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)» від 03.10.2018 про те, що станом на 11квітня 2017 майор внутрішньої служби ОСОБА_14 начальник відділення соціально-психологічної служби №2, ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)» виконував обов`язки начальника дільниці посиленого контролю.
Відповідно до вимог ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно зі ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Стаття 391 КК України, по якій обвинувачується ОСОБА_3 , передбачає кримінальну відповідальність за злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань або іншу протидію адміністрації у законному здійсненні її функцій особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі або у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери) або переводилась на більш суворий режим відбування покарання.
У відповідності до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 березня 1993 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини, пов`язані з порушенням режиму відбування покарання в місцях позбавлення волі» під злісною непокорою вимогам адміністрації виправно-трудової установи, передбаченою ст.183-3 КК України(в редакції 1960року), слід розуміти відкриту відмову засудженого від виконання конкретних законних вимог представника адміністрації виправно-трудової установи, який в силу свого посадового становища мав право пред`явити таку вимогу, а засуджений був зобов`язаний і міг її виконати, але умисно не виконав (наприклад, відмова від роботи без поважних причин, невиконання вимог про припинення порушення режиму відбування покарання, неодноразовість безпричинної відмови засудженого від виконання законних вимог адміністрації, демонстративність, зухвалість такої відмови). Порушення засудженим режиму утримання у виправно-трудовій установі не містить ознаки злісної непокори, якщо представник адміністрації виправно-трудової установи не звертався до засудженого з конкретними вимогами з цього приводу.
Редакція ст. 183-3 КК УРСР 1960 року відповідає редакції ст. 391 КК України 2001 року.
Відповідно до п.22 зазначеної Постанови судам слід мати на увазі, що до представників адміністрації виправно-трудової установи, які мають право пред`являти вимоги до засуджених і за злісну непокору котрим настає відповідальність за ст.183-3 КК України, відносяться посадові особи виправно-трудової установи, які на підставі ст.71 Виправно-трудового кодексу України мають право накладення на засуджених дисциплінарних стягнень. Непокора іншим особам не містить складу злочину, передбаченого ст.183-3 КК України. За такі дії може настати дисциплінарна відповідальність згідно зі ст.67 Виправно-трудового кодексу України.
Згідно з ч.7 ст. 134 КВК України стягнення накладається за постановою начальника колонії або особи, яка виконує його обов`язки.
За ст.135 КВК України питання про доцільність застосування стягнення до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, вирішується на засіданні дисциплінарної комісії установи виконання покарань. Дисциплінарна комісія установи виконання покарань діє на постійній основі. Засідання дисциплінарної комісії є повноважним, якщо на ньому присутні більше половини членів дисциплінарної комісії.
До складу дисциплінарної комісії входять начальник установи виконання покарань, його заступники та начальники служб установи, які за своїми функціональними обов`язками безпосередньо спілкуються з особами, які відбувають покарання у виді позбавлення волі. Очолює дисциплінарну комісію начальник установи виконання покарань або особа, яка виконує його обов`язки.
Кримінальний-виконавчий кодекс України, розмежовує поняття адміністрація установи виконання покарань та персонал установи виконання покарань.
Суб`єктом, що має висувати законні вимоги адміністрації установи виконання покарань, за злісну непокору, за яким настає кримінальна відповідальність за ст.391 КК України, в силу ст.135 КВК України є особа, що входить до складу адміністрації установи виконання покарань, а не будь-яка особа персоналу установи виконання покарань.
Як вбачається з обвинувального акту вимогу засудженому ОСОБА_3 висунув майор внутрішньої служби ОСОБА_14 , як виконуючий обов`язки начальника дільниці посиленого контролю.
Стороною обвинувачення до суду не надано жодного доказу, відносно того, що посада начальника дільниці посиленого контролю входить до складу адміністрації установи виконання покарань та посада начальника дільниці посиленого контролю передбачає наявність права накладати на засуджених дисциплінарні стягнення.
Докази сторони обвинувачення, характеристика (а.с.138) відносно перебування ОСОБА_14 на посаді начальника відділення соціально-виховної та психологічної служби, як особи, що має право накладати на засуджених дисциплінарні стягнення, суд визнає неналежними, оскільки вони виходять за межі пред`явленого обвинувачення.
Одночасно суд враховує, що надані до суду акти установи виконання покарань від 11.04.2017 містять посилання та підпис ОСОБА_14 , як виконуючого обов`язки начальника дільниці посиленого контролю (а.с.21-24).
З дослідженого в судовому засіданні відеозапису (а.с.125-1) вбачається, що ОСОБА_14 роз`яснює ОСОБА_3 зміст ст.391 КК України, ставить запитання засудженому ОСОБА_3 : «Чи будете прибирати?», та зазначає що, відповідно до графіку чергувань, черговим 11.04.2017 є ОСОБА_3 . При цьому ОСОБА_14 не визначає свого прізвища, ім`я, та по-батькові, та не визначає ОСОБА_3 свою посаду.
На підставі викладеного, в межах пред`явленого обвинувачення суд приходить до висновку, що ОСОБА_14 , як виконуючий обов`язки начальника дільниці посиленого контролю не є суб`єктом, який має право за диспозицією ст.391 КК України, висувати вимоги адміністрації установи, що в свою чергу відповідно до п.22 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 березня 1993 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини, пов`язані з порушенням режиму відбування покарання в місцях позбавлення волі» не містить складу злочину.
Одночасно суд враховує, що досліджений в судовому засіданні відеозапис (а.с.125-1), здійснений в порядку ст.103 КВК України, є недопустимим доказом, з огляду на недоліки проведеної дії, оскільки при проведенні відеозапису не зафіксовано усіх присутніх учасників, не в повному обсязі зафіксовано обстановку місця, не визначено час (початок та кінець) відеозапису, відсутнє роз`яснення прав та обов`язків засудженому, не з`ясовано наявність заяв, клопотань у засудженого, відсутній огляд засудженого ОСОБА_3 на стан здоров`я.
Наданий до суду графік чергування затверджений начальником установи виконання покарань ОСОБА_19 23.03.2017, суд визнає неналежним доказом, оскільки графік містить виключно дату затвердження 23.03.2017. Самого періоду чергування, визначення місяця та року документ не містить, у зв`язку з чим встановити період встановленого графіку суду не вбачається можливим. Обвинувачення особи на припущенні того, що затверджений 23.03.2017 начальником установи виконання покарань графік визначає період часу чергування у квітні 2017 є неприпустимим.
Вимога адміністрації установи у розумінні диспозиції ст.391 КК України є дія представника адміністрації установи виконання покарань, виражена у формі висловлювання адресованого до засудженого, що передбачає:
-інформування засудженого відносно особи, яка пред`являє вимогу засудженому, з визначенням її посади та повноважень висувати таку вимогу;
-роз`яснення засудженому його обов`язку вчинити певну дію з посиланням на нормативно-правові акти, що визначають наявність такого обов`язку;
-висунення конкретної вимоги засудженому з визначенням місця виконання такої вимоги, роз`яснення дій, які засуджений зобов`язаний виконати та визначення періоду часу, протягом якого засуджений, зобов`язаний виконати вимогу представника адміністрації установи або терміну виконання зобов`язання;
-роз`яснення наслідків невиконання такої вимоги та з`ясування обставин, що можуть перешкоджати або унеможливити виконання вимоги.
Як вбачається з відеозапису (а.с.125-1) ОСОБА_14 не дотримано вищезазначеної процедури, сформульоване запитання: «Будете прибирати?» адресоване засудженому, за інформаційним навантаженням та змістом, на переконання суду не може вважатися вимогою, оскільки запитання є формою спілкування наслідком якого є отримання інформації від суб`єкта якому направлене запитання.
Вимога є формою спілкування наслідком якого є донесення інформації до суб`єкта, з формулюванням зобов`язання вчинити певні дії.
Наданий до суду розпорядок дня для засуджених, які тримаються в ДПК затверджений начальником установи виконання покарань ОСОБА_19 23.03.2017, передбачає період часу, на виконання обов`язку прибирання камер засудженими з 8-30 до 09-00. Отже внутрішній актом установи виконання покарання встановлено період часу протягом якого засуджений зобов`язаний виконати обов`язок прибирання камери.
За обвинувальним актом ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 11.04.2017 року, о 08 годині 45 хвилин, відкрито в категоричній формі відмовився виконувати законну вимогу виконуючого обов`язки начальника дільниці посиленого контролю майора внутрішньої служби ОСОБА_14 приступити до прибирання в камері №1 ДПК установи.
При цьому стороною обвинувачення до суду не надано жодного доказу, що обґрунтовує скорочення або зміну періоду часу встановленого для виконання обов`язку засудженими прибирання камери.
За визначенням ч.3 ст.107 КВК України засуджені зобов`язані, зокрема утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням.
Одночасно суд зауважує, що за диспозицією ст.391 КК України, вимога адміністрації установи має кореспондуватися з обов`язком засудженого, визначеним законодавством, а отже на виконання обов`язку здійснити прибирання камери, форма вимоги повинна визначатися - «здійснити прибирання камери».
Формулювання вимоги адміністрації установи «приступити до прибирання в камері», на переконання суду виходить за межі визначеного законом обов`язку засудженим, оскільки нормами чинного законодавства не визначено порядку та послідовності виконання дій такого обов`язку, терміну початку та припинення.
Визначення періоду часу (в даному випадку з 8-30 до 9-00) та загального визначення обов`язку, надає засудженим право певної свободи самостійно визначати момент початку та припинення виконання обов`язку в межах наданого часу, та послідовності дій направлених на виконання.
Згідно ст.ст. 91, 92 КПК України, обов`язок доказування події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення покладається на прокурора.
Доказуванню у кримінальному провадженні згідно ст.91 КПК України підлягають:
- подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
- винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;
- вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;
- обставини, що впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;
- обставини, що є підставою для звільнення від кримінальності відповідальності або покарання.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Саме тому суд вважає, що законність вимог адміністрації установи виконання покарань, щодо обвинуваченого, стороною обвинувачення суду не доведена, оскільки законність такої вимоги повинна ґрунтуватись на чіткому дотриманні представником адміністрації установи виконання покарань прав засудженого та положень ч. 5 ст. 118 КВК України, яка передбачає, залучення засудженого до робіт по благоустрою колонії в порядку черговості, яке повинно підтверджуватись графіком залучення засуджених до робіт з благоустрою на відповідний місяць.
Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 р. "Про застосування Конституції України при здійснені правосуддя" при розгляді кримінальних справ суд має суворо додержуватись закріплений у ч.1 ст.62 Конституції принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості, а згідно з ч.3 зазначеної статті усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь останньої. Статтею 129 Конституції до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін, забезпечення доведеності вини та підтримання в суді державного обвинувачення, яке згідно із законом покладається на прокурора.

Згідно ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно ст. 373 ч. 1 п.3 КПК України коли не доведено що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Розглянувши кримінальне провадження в межах пред`явленого обвинувачення ОСОБА_3 , з урахуванням положень ст.337 КПК України, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Таким чином, оцінивши надані стороною обвинувачення докази на підтвердження законності вимог виконуючого обов`язки начальника дільниці посиленого контролю ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)» згідно ст. 94 КПК України, суд вважає, що надані стороною обвинувачення докази не відповідають критерію доведення «поза розумним сумнівом», яким керується в своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини, та визначення якого наведене в рішенні даного суду в справі «Кобець проти України» (заява № 16437/04) від 14 лютого 2008 року, а саме «Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" . Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.»
Оцінюючи всі докази в сукупності з точки зору достатності, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення передбаченого ст. 391 КК України, у зв`язку з чим ОСОБА_3 слід визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України та виправдати за даним кримінальним провадженням.
У зв`язку з цим, суд вважає, що хоча в судовому засіданні і знайшов своє підтвердження факт відмови обвинуваченого виконати вимогу виконуючого обов`язки начальника дільниці посиленого контролю, але оскільки законність даної вимоги, стороною обвинувачення не доведені, тому такі дії обвинуваченого не містять в собі складу злочину передбаченого ст. 391 КК України, і таким чином ОСОБА_3 слід визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України та виправдати за даним обвинуваченням.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368,369, 373, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні за ст. 391 КК України визнати невинуватим та виправдати через недоведеність наявності в його діянні складу кримінального правопорушення.

Речовий доказ: диск DVD-R з відеозаписом пред`явлення вимоги ОСОБА_3 11.04.2017, долучений до матеріалів кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя: ОСОБА_21

05.10.2018