Справа № 159/2379/17 Провадження №11-кп/773/51/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст. 190 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2018 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ковель, Волинської області, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні двоє малолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- вироком Ковельського районного суду Волинської області від 24 листопада 2004 року за ч.1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- вироком Ковельського міського суду Волинської області від 31 травня 2006 року за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 травня 2007 року за ч.2 ст.186, ч.2 ст.185, ч. 3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком суду від 31 травня 2006 року і призначено остаточне покарання 5 років позбавлення волі;

- вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2012 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч. 1 ст.187, ч.2 ст.190 КК України до 5 років позбавлення волі.

засуджено:

- за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 постановлено обчислювати з дня приведення вироку до виконання.

В порядку ст. 100 КПК України вироком вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що він 01 червня 2017 року близько 21 год. 00 хв. повторно, перебуваючи на території кладовища по вул. Незалежності в м. Ковелі Волинської області, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом введення в оману потерпілого - громадянина Республіки Польща ОСОБА_8 , під приводом здійснення фотографування потерпілого поблизу пам`ятників, взяв у нього фотоапарат марки Canon SX 160 IS та пішов з кладовища з вказаним фотоапаратом, нічого не повідомивши потерпілому, внаслідок чого заволодів майном потерпілого ОСОБА_8 чим заподіяв потерпілому майнову шкоду на суму 1 582 гривні.

У поданій на вирок апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини справи та правильність кваліфікації його дій, в той же час, посилається на невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок суворості. Просить вирок в частині призначеного покарання змінити, призначити більш м`яке покарання у виді штрафу, обмеження волі або позбавлення волі строком до 1 року та на підставі ст. 75 КК звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, обвинуваченого, який підтримав подану ним апеляційну скаргу з мотивів викладених в ній та просив її задовольнити, прокурора, який відносно її задоволення заперечив, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом на підставі об`єктивно досліджених доказів, які всебічно і повно перевірені судом з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

Кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном (шахрайство), вчинене повторно ґрунтується на зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та перевірених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку, і які ніким з учасників судового провадження не оспорюється тому апеляційний суд розглядає справу в межах апеляційної скарги.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про призначення йому надто суворого покарання є безпідставними.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано в повній мірі.

Як вбачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, передбачене санкцією статті, за якою він притягується до кримінальної відповідальності, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, зокрема те, що ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем проживання, є особою молодого віку, одружений, має на утриманні двоє малолітніх дітей, раніше неодноразово судимий, в тому числі за умисні, корисливі злочини, судимість, у встановленому законом порядку не знята та непогашена, знову вчинив новий злочин, що свідчить про його вперте небажання стати на шлях виправлення.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд правильно визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Тобто, при призначенні покарання ОСОБА_7 судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Врахувавши усі обставини по кримінальному провадженню, в тому числі й ті, на які посилається в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , суд, реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції статті, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, яке за розміром не є максимальним покаранням, передбаченим санкцією ч. 2 ст. 190 КК України.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів, підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України апеляційний суд не вбачає.

Таким чином, підстав для зміни вироку та пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання, з мотивів наведених в воданій ним апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

Доводи обвинуваченого, які наведені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: