АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/739/18 Справа № 191/3031/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

За участю:

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого про умовно дострокове звільнення від відбуття покарання,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2017 року засудженому ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від відбуття покарання.

Мотивуючи своє рішення, судом зазначено, що відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений фактично відбув необхідну частину покарання, передбаченого вироком суду, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_7 станом на день розгляду заяви відбув 2/3 строку покарання.

Під час відбування покарання не працевлаштований. Згідно довідки про заохочення та стягнення (а.с. 42), має одне стягнення, заохочень не має. Згідно наявних в особовій справі характеристик засуджений за весь період відбування покарання поставлені завдання не виконує, потребує постійного контролю на робочому місці.

15.08.2016 року комісією СВК - 94 відмовлено в поданні матеріалів щодо подання матеріалів переведення до дільниці росоціалізації як не довівшому, що стає на шлях виправлення, 19.10.2016 року комісією СВК - 94 відмовлено в поданні матеріалів щодо заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, на підставі ст. 82 КК України як не ставшому на шлях виправлення, 15.12.2016 року комісією СВК - 94 відмовлено в поданні матеріалів щодо умовно дострокового звільнення, як не довівшому своє виправлення..

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу застосувати відносно нього положення ст. 81 КК України щодо умовно-дострокове звільнення.

Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт вказує, що не згоден з рішенням суду першої інстанції і вважає, що відповідно до положень ст. 81 КК України він має право на умовно-дострокове звільнення.

Крім того апелянт вказує, що суд першої інстанції не врахував те, що за час відбування покарання мав тільки одне стягнення яке вже погашено, не працює у зв`язку з поганим станом здоров`я.

Заслухавши думку засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу засудженого, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи ОСОБА_7 у задоволенні його клопотання про умовно - дострокове звільнення, суд першої інстанції послався на ст. 81 КК України, відповідно до вимог якої до осіб, що відбувають покарання, може бути застосовано умовно - дострокове звільнення, і якщо засуджений сумлінною поведінкою і становленням до праці довів своє виправлення.

Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.02.2002 року «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміни невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно - дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

При цьому, прийняття рішення про умовно - дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено законом.

Крім того, висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних, що характеризують особу.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів встановила, що однією із підстав відмови у застосуванні умовно - дострокового звільнення засудженому ОСОБА_7 стало підставою те, що 15.12.2016 року комісією виправної колонії, де він відбуває покарання, останньому, було відмовлено в застосуванні умовно-дострокового звільненні, як такому що не довів свого виправлення.

Про це свідчить і характеристика, яка мається у матеріалах провадження.

Колегія суддів вважає, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення оскільки під час відбування покарання не працевлаштований. Згідно довідки про заохочення та стягнення (а.с. 42), має одне стягнення, заохочень не має. Згідно наявних в особовій справі характеристик засуджений за весь період відбування покарання поставлені завдання не виконує, потребує постійного контролю на робочому місці.

15.08.2016 року комісією СВК - 94 відмовлено в поданні матеріалів щодо подання матеріалів переведення до дільниці росоціалізації як не довівшому, що стає на шлях виправлення, 19.10.2016 року комісією СВК - 94 відмовлено в поданні матеріалів щодо заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, на підставі ст. 82 КК України як не ставшому на шлях виправлення, 15.12.2016 року комісією СВК - 94 відмовлено в поданні матеріалів щодо умовно дострокового звільнення, як не довівшому своє виправлення..

Таким чином, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, обґрунтовано дійшов до висновку, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою у містах позбавлення волі не надав суду можливості дійти до твердої переконливості в тому, що цілі покарання до нього досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визнано вироком.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів апеляційного суду, вважаючи таке рішення законним та обґрунтованим.

Не вбачаючи підстав для зміни або скасування ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає за можливе і необхідне у задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 відмовити, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від відбуття покарання залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді

_____________ ______________ ____________