У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2018 року про відмову в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,
засуджений ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 зазначає, що злочин вчинив 22 роки назад і все життя розкаюється у вчиненому, з перших днів перебування в місцях позбавлення волі працював, виконував усі накази адміністрації. Перебуваючи в Єнакіївській виправній колонії (№ 52), Арбузинській виправній колонії (№ 83), Снігурівській виправній колонії (№ 5) працював на промисловій зоні. Відбуваючи покарання в Арбузинській виправній колонії (№ 83), він поцікавився умовно-достроковим звільненням від відбування покарання, але після цього його забрали з роботи, із особової справи зникли останні заохочення.
Зазначає, що має малолітню дитину та хвору матір, які потребують його матеріальної та моральної підтримки. Він має місце проживання, після звільнення його візьмуть на роботу, про що в матеріалах справи наявний гарантійний лист.
Стверджує, що має поганий стан здоров`я, умови для лікування та нормального харчування відсутні.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

ОСОБА_5 засуджений Апеляційним судом Запорізької області 18.08.2010 р. за ст. ст. 69; п. п. «ж», «і» ст. 93, ч. 3 ст. 215-3, ст. 17, ч. 3 ст. 142, ч. 1 ст. 263, ст. 42 КК України до 14 років позбавленням волі з конфіскацією майна.
Ухвалою Верховного Суду України від 02.12.2010 р. з вироку Апеляційного суду Запорізької області від 18.08.2010 р. виключено кваліфікацію за ч. 1 ст. 263 КК України, в решті вирок залишено без змін.
Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 12.02.2016 р., відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 р., ОСОБА_5 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі зараховано строк попереднього ув`язнення з 18.11.2008 р. по 02.12.2010 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до Арбузинського районного суду Миколаївської області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, посилаючись на те, що в місцях позбавлення волі працює з перших днів, має хвору матір та малолітню дитину, які потребують матеріальної підтримки, після звільнення він буде забезпечений житлом та роботою.
З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 вбачається, що засуджений за весь період відбуття покарання мав 8 стягнень за порушення вимог режиму утримання, одне з яких у виді поміщення до карцера, які на сьогоднішній день погашені в установленому законом порядку, та 3 заохочення. Протягом 2015-2018 років поведінкової активності, що свідчила б про його виправлення, ОСОБА_5 не виявляв.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахується з 18.11.2008 р., кінець строку 04.11.2020 р. із зарахуванням в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону № 838-УІІІ від 26.11.2015 р. Отже, станом на момент звернення до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 відбув більше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисні особливо тяжкі злочини. Відтак, судом встановлено наявність передумови для застосування до ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
З січня 2018 року і на момент розгляду справи ОСОБА_5 на підприємстві установи не працює, оскільки, як зазначено самим засудженим, йому відповідна робота не запропонована.
З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 вбачається, перебуваючи в місцях позбавлення волі був працевлаштований на виробництві, проте своїх трудових обов`язків не виконував, норми виробітку в повному обсязі не виконував, участі у роботах з благоустрою колоній не приймав. Тобто, з боку засудженого ОСОБА_5 сумлінного ставлення до праці протягом всього строку відбування покарання, або значної його частини не вбачається.
Питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 раніше судом розглядалось, прийняте рішення було негативним, оскільки засуджений не став на шлях виправлення.
Відсутність стабільного сумлінного ставлення до праці, періодичне працевлаштування під час відбування покарання, наявність матеріалів, які свідчать про його негативну поведінку в установі відбування покарання свідчить про те, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення та перевиховання, при цьому аналіз його поведінки дав суду першої інстанції підстави зробити висновок, що він не готовий до сприйняття встановлених в суспільстві норм та правил поведінки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження та особову справу засудженого, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Як вбачається з матеріалів особистої справи засудженого, ОСОБА_5 засуджений Апеляційним судом Запорізької області від 18.08.2010 р. за ст. 69, п. п. «ж», «і» ст. 93, ч. 3 ст. 215-3, ст. 17, ч. 3 ст. 142 КК України 1960 року, ч. 1 ст. 263 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна, відбуває покарання з 18.11.2008 р. Ухвалою Верховного Суду України від 02.12.2010 р. з вироку Апеляційного суду Запорізької області від 18.08.2010 р. виключено кваліфікацію за ч. 1 ст. 263 КК України, в решті вирок залишено без змін.
Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 12.02.2016 р. відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 р. ОСОБА_5 зараховано в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 18.11.2008 р. по 02.12.2010 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

За наведеного, на день подачі до суду першої інстанції клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, ОСОБА_5 , засуджений за умисний особливо тяжкий злочин, відбув більше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом, а тому до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Разом з тим, відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та ставлення до праці особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.
Приймаючи рішення про задоволення подання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.
Слід зазначити, що висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.
З характеристики начальника державної установи «Арбузинська виправна колонія (№ 83)» від 23.05.2018 р. вбачається, що ОСОБА_5 в установах виконання покарань знаходиться з 18.11.2008 р., мав 3 подяки та 8 стягнень, в цілому характеризується посередньо, приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Правова просвіта».
ОСОБА_5 мав 3 заохочення, останнє 07.07.2014 р. та 8 стягнень, останнє 27.08.2015 р., що вказує на те, що протягом 2015-2018 років поведінкової активності, що свідчила б про його виправлення, не виявляв, з січня 2018 року і на момент розгляду справи ОСОБА_5 на підприємстві установи не працює. Тобто, з досліджених матеріалів судом не встановлено з боку засудженого ОСОБА_5 сумлінного ставлення до праці протягом всього строку відбування покарання, або значної його частини.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наведені обставини не можуть свідчити про виправлення засудженого.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Прийняття рішення про умовно дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.
Аналізуючи наведене, враховуючи наявність у ОСОБА_5 протягом тривалого часу відбування покарання незначної кількості заохочень та переважної кількості дисциплінарних стягнень з дня відбування покарання, хоча і погашених, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_5 повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу VIII КПК України, обґрунтовано дійшов висновку про те, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, з чим погоджується і апеляційний суд.
Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийняті рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Щодо посилань апелянта на наявність у нього малолітньої дитини та хворої матері, місця проживання та наміру працевлаштуватися після звільнення з місць позбавлення волі, то ці обставини не мають вирішального значення і не є підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином врахував умови, передбачені ст. 81 КК України для такого звільнення та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що за період часу відбування покарання засуджений ОСОБА_5 не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а тому вважає, що підстав для скасування ухвали Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2018 року, про що просить апелянт, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без змін.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді
_____________________ ____________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3