Постанова
Іменем України
18 жовтня 2018 року

м. Київ
справа № 389/3052/15-к
провадження № 51-5298 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_9

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 травня 2017 року та вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 21 березня 2018 року у кримінальному провадженні № 0000409 за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 травня 2017 року ОСОБА_9 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 8000 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами.
Постановлено стягнути з ОСОБА_9 : на користь Знам`янської центральної районної лікарні витрати на лікування потерпілих в сумі 3999,87 грн.; на користь представника потерпілої ОСОБА_10 12 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, 1800 грн. витрат на юридичні послуги; на користь представника потерпілої ОСОБА_7 15 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди та 2600 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 21 березня 2018 року вирок місцевого суду скасовано в частині призначеного покарання та вирішення цивільних позовів потерпілих.
Постановлено вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь: представника потерпілої ОСОБА_10 5350,77 грн. витрат на правову допомогу та 45 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди; представника потерпілої ОСОБА_7 2600 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 5755,29 грн. витрат на лікування потерпілої та 44 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з ПАТ Страхова компанія «Уніка» на користь представника потерпілої ОСОБА_11 6174,97 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_9 визнано винним у тому, що він 04 березня 2015 року приблизно о 18.30 год. в темну пору доби з включеним дальнім світлом фар рухався на автомобілі ВАЗ-2101 по вул. Вокзальній у с. Богданівці, у порушення вимог п.п. 2.3 (б), 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України, не переконавшись, що виконаний ним маневр буде безпечним, змінив напрямок руху автомобіля, що призвело до виїзду за межі проїжджої частини та наїзду на пішоходів ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , які внаслідок цього отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник просить скасувати судові рішення та закрити кримінальне провадження на підставі ст. 49 КК України, оскільки з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили минули строки притягнення особи до кримінальної відповідальності, на що не звернув уваги апеляційний суд. Крім того, захисник вказує на безпідставне призначення апеляційним судом більш суворого покарання засудженому та необґрунтованість призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, а також стверджує про неправильне вирішення судами цивільного позову.

Позиції інших учасників судового провадження

На касаційну скаргу захисника надійшли заперечення від законних представників потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , в яких вони просили залишити вирок апеляційного суду без зміни.

Захисник ОСОБА_8 та засуджений ОСОБА_9 у судовому засіданні підтримали доводи касаційної скарги та просили задовольнити її в повному обсязі.

Прокурор у суді касаційної інстанції підтримав скаргу частково, просив змінити вирок апеляційного суду, на підставі ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_9 від покарання, а в решті залишити судове рішення без зміни.

Потерпіла ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_7 підтримали думку прокурора.

Мотиви суду

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 та кваліфікація його дій у касаційному порядку не оскаржуються. При розгляді доводів, наведених у скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами.
Доводи захисник про безпідставне призначення апеляційним судом більш суворого покарання засудженому та необґрунтованість призначення йому додаткового покарання не заслуговують на увагу. Адже покарання призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України, суд призначаючи покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло, зокрема, три роки уразі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Згідно з ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, 04 березня 2015 року. Вказаний злочин відповідно до ст. 12 цього Кодексу є злочином невеликої тяжкості і за нього передбачено максимальне основне покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років. Тобто, на момент постановлення вироку апеляційного суду від 21 березня 2018 року строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за даний злочин минув, на що не звернув уваги апеляційний суд.

За таких обставин та зважаючи на положення п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу захисника задовольнити частково, змінити вирок апеляційного суду та звільнити ОСОБА_9 від призначеного йому покарання.

У той же час колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни судового рішення в частині вирішення цивільних позовів, оскільки рішення апеляційного суду в цій частині є обґрунтованим.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Так, згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Положенням ч. 1 ст. 129 цього Кодексу визначено, що суд, зокрема, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому. При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Посилання у касаційній скарзі на те, що суд не встановив, в якій частині понесені матеріальні та моральні збитки потерпілою ОСОБА_6 та її представником ОСОБА_7 є безпідставними.

З вироку апеляційного суду вбачається, що цей суд чітко встановив розмір матеріальної та моральної шкоди, яка була завдана потерпілій ОСОБА_6 , та відмежував його від позовних вимог представника потерпілої ОСОБА_7 , у задоволенні яких обґрунтовано відмовив.

Твердження захисника про те, що суд двічі стягнув із ОСОБА_9 витрати на лікування потерпілої на користь лікувального закладу та на користь потерпілої не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Прямі витрати лікувального закладу, пов`язані з лікуванням потерпілих, полягають у вартості одного ліжко-місця, яке включає в себе розрахунок заробітної плати медперсоналу , харчування, комунальні послуги та ін.

У той же час на лікування потерпілої ОСОБА_6 були витрачені медикаменти, які придбані представником потерпілої за власні кошти. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог у частині стягнення з ОСОБА_9 витрат на лікування потерпілоїапеляційний суд зазначив, що матеріальна шкода, завдана злочином, підтверджується належними та допустимими письмовими доказами, а отже апеляційний суд обґрунтовано стягнув суму цих витрат на лікування з обвинуваченого.

Суд правомірно стягнув на користь представника потерпілої ОСОБА_10 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди відповідні суми з ОСОБА_9 та з ПАТ Страхова компанія «Уніка», проте не в солідарному порядку, як про це пише у касаційній скарзі захисник, а як різницю між розміром відшкодування шкоди і страховою виплатою за полісом страхування обов`язкової цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу.

Так само обґрунтованою є сума, що була стягнута з ОСОБА_9 у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При цьому розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На думку колегії суддів, суд апеляційної інстанції дотримався вказаних вимог закону, при визначенні суми моральної шкоди виходив із засад виваженості, розумності та справедливості, врахував характер правопорушення, його наслідки, обсяг та глибину фізичних і душевних страждань потерпілих, вимушеність змін у їх повсякденному житті та належним чином вмотивував розмір призначеної моральної шкоди.

Урахувавши наведене, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу захисника слід задовольнити частково. У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок апеляційного суду .

З цих підстав суд ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 21 березня 2018 року щодо ОСОБА_9 змінити.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_9 від основного та додаткового покарання, призначеного за ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
У решті судове рішення залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає. Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3