Справа № 308/9348/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 червня 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючої судді : ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

та захисника обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді клопотання прокурора відділу прокуратури Закарпатської області молодшого радника юстиції ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному проваджені № 0000027 від 23.11.2012 року у вчиненні ним кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 120 та ч.3 ст. 153 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

В Ужгородському міськрайонному суді перебуває вказане кримінальне провадження.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи своє клопотання тим, що ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відносить до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 10 років, раніше судимим, не має постійного місця роботи, а також перебуваючи на волі може ухилятися від явки до суду і виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі, незаконного впливати на свідків, потерпілих, з метою відмови останніх від дачі правдивих свідчень.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 заперечили проти зазначеного клопотання, оскільки вважають, що ризики на які вказує прокурор не доведені.

Заслухавши думку прокурора, пояснення слідчого про обставини справи, пояснення обвинуваченогота його захисника, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотання сторони обвинуваченння або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років;
За положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.
При цьому, Верховним Судом України роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного внаслідок відсутності у останнього постійного місця проживання, зловживання спиртними напоями чи вживання наркотичних засобів, продовження вчинення злочинів, підтримання соціальних зв`язків негативного характеру, порушення умов запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Клопотання прокурора обгрунтовано наявністю ризиків, які полягають в тому, що обвинувачений може переховуватися від суду, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, впливати на свідків, потерпілих з метою відмови останніх від дачі правдивих свідчень.
Разом тим дані твердження не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.
Обвинувачений ОСОБА_7 з`являється у всі судові засідання, будь-яких заяв від потерпілих та свідків про вчинення на них тиску або іншого впливу до суду не надходило, має постійне місце проживання, потребує лікування, оскільки хворіє на хронічний гепатит С та вживає заходів для працевлаштування.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою , суд враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.
Згідно з висновком, викладеним ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, не арештований, а сторона обвинувачення повинна продемонструвати дані, які свідчать з достатнім ступенем переконливості, що арештованому необхідно знаходитися під вартою.
У контексті достатності підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як найбільш суворого, ЄСПЛ у рішенні у справі «В. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року дійшов висновку, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки в залежності від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою. У рішенні у справі «Мамедова проти РФ» від 01 червня 2006 року Суд констатував, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавити когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати,що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови).
Відтак суд приходить до висновку, що прокурором не наведено ризиків, а тому клопотання не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 177, 331 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання прокурора відділу прокуратури Закарпатської області молодшого радника юстиції ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуюча суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3