Дата документу Справа № 310/7670/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/944/18
Єдиний унікальний № 310/7670/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.286 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 04.08.2017 року за №0003150 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 лютого 2018 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Верхні Серогози Нижнєсерогозського району Херсонської області, громадянки України, українки, яка має повну вищу освіту, одружену, пенсіонер, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 3400 (три тисячі чотириста) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Звільнено ОСОБА_9 від призначеного покарання на підставі пункту «ґ» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року №1810-VIII.

Цивільні позови задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 у відшкодування моральної шкоди 20000 грн., на користь ОСОБА_11 витрати на транспортування автомобілю 1000 грн., на лікування 16367,58 грн., моральну шкоду 40000 грн., витрати на правову допомогу 3500 грн.

В решті позовів відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, в сумі 1186,44 грн.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 04.08.2017 року приблизно о 15 годині 50 хвилин, в світлу пору доби в м. Бердянську Запорізької області, водій ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем «Рено Кенго» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась проїзною частиною вул. Мелітопольське шосе з боку вул. Кабельників в напрямку вул. Фестивальної.

В цей же час у зустрічному напрямку для водія ОСОБА_9 керуючи автомобілем «ВАЗ 21063» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався водій ОСОБА_11 .

На перехресті з вул. Промисловою ОСОБА_9 , виконуючи поворот ліворуч, в порушення вимоги пункту 16.13 Правил дорожнього руху України, не надала дорогу автомобілю «ВАЗ 21063» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого відбулось зіткнення вищевказаних транспортних засобів.

В результаті зіткнення водій ОСОБА_11 та ОСОБА_10 отримали тілесні ушкодження, з якими їх було доставлено до КУ БМР «Бердянське територіальне медичне об`єднання».

Згідно висновку судово-медичної експертизи №590 від 18.09.2017 у ОСОБА_10 мав місце закритий перелом горбику правої плечової кістки. Забої м`яких тканин волосистої частини голови, правого передпліччя.

Вказані ушкодження утворились від дії (дій) тупого (-их) предмета (-ів), одночасно, можливо в умовах ДТП, можливо від удару о виступаючі частини конструкції всередині салону автомобіля, можливо в строк вказаний в постанові, в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, не супроводжувалися небезпечними для життя явищами, спричинили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш ніж як 21 день).

Згідно висновку судово-медичної експертизи №589 від 26.10.2017 у ОСОБА_11 мав місце закритий осколковий перелом правої ключиці зі зміщенням, струс головного мозку, забої м`яких тканин голови.

Вказані ушкодження утворились від дії (дій) тупого (-их) предмета (-ів), одночасно, можливо в умовах ДТП, можливо від удару о виступаючі частини всередині салону автомобіля, можливо в строк вказаний в постанові, в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, не супроводжувалися небезпечними для життя явищами, спричинили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш ніж як 21 день).

Згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» №9-592 від 27.09.2017, водій ОСОБА_9 для забезпечення безпеки дорожнього руху повинна була діяти відповідно вимогам п. 16.13 Правил дорожнього руху України.

Технічна можливість водія ОСОБА_9 уникнути даної ДТП залежала від виконання вимог п. 16.13 Правил дорожнього руху України.

Дії водія ОСОБА_9 не відповідали вимогам п. 16.13 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди, де зазначено:

п. 16.13. Перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній зустрічному напрямку прямо чи праворуч.

Цим правилом повинні керуватися між собою і водії трамваїв.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_9 зазначає, що вирок є незаконним в частині задоволення цивільних позовів, а тому підлягає скасуванню. В обґрунтування вказує, що позивачі, пред`явивши вимоги про стягнення з неї компенсації за заподіяну їм моральну шкоду не надали жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру. Стосовно цивільного позову в частині стягнення матеріальної шкоди, апелянт зазначає, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності у позивача внаслідок ДТП придбання ним вказаних у чеках ліків, препаратів, визначених на підставі рецептів лікаря чи лікарських листів-призначення, які в матеріалах справи відсутні і позивачем не надані, також відсутній будь-який причинно-наслідковий зв`язок між ДТП та необхідністю придбання позивачем саме тих ліків та препаратів, вказаних у чеках та видатковій накладній. Апелянт вважає, що позивачем не доведено понесення ним витрат на його лікування, спричинених саме даною ДТП. Крім того, апелянт посилається на ту обставину, що відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2581503 від 30.03.2017 року, виданого ПрАТ «СК «Оранта-Січ», застраховано цивільно-правову відповідальність, забезпеченим тран6спортним засобом є автомобіль «Рено Кенго», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є обвинувачена. Пунктом 4 вказаного полісу, встановлено страхову суму на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю в розмірі 200000,00 грн., за шкоду, заподіяну майну 100000,00 грн., п.5 визначено розмір франшизи в розмірі 1000 грн. Подія, яка відбулась 04.08.2017 року за участю забезпеченого транспортного засобу, є страховим випадком.

Судом першої інстанції не надана відповідна оцінка тій обставині, що потерпілий ОСОБА_11 11.08.2017 року звертався із заявою до ПрАТ «СК «Оранта-Січ», та відповідно у вказаній страховій компанії відкрита страхова справа та триває до теперішнього часу, тому ПрАТ «СК «Оранта-Січ» є співвідповідачем за заявленими позовам, однак в розгляді цивільних позовів участі не приймала та відповідно не могла надати висновків про можливість та розміри суми відшкодування збитків.

Крім того, судом хоча і враховано те, що обвинувачена є пенсіонером, однак не враховано її стан здоров`я, майновий та сімейний стан.

Просить вирок в частині задоволення цивільних позовів скасувати та відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: представника обвинуваченої, яка підтримала апеляційну скаргу; представника потерпілого, який заперечували проти доводів апеляційної скарги обвинуваченої; прокурора, яка вважає вирок законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_9 , задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченої за ч.1 ст.286 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які в апеляційній скарзі не оспорюються.

Колегія суддів вважає, що рішення суду про відшкодування обвинуваченою потерпілим ОСОБА_10 моральної шкоди у розмірі 20 000 гривень, ОСОБА_11 маральної шкоди - 40 000 гривень, витрат на транспортування автомобілю 1000 грн., витрат на лікування 16 367,58 грн., витрат на правову допомогу 3500 грн., є обґрунтованим, а розмір стягнутих сум відповідає обставинам, які настали для потерпілих після скоєння кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що докази надані потерпілим ОСОБА_11 на підтвердження витрат на лікування не стосуються хвороб і ушкоджень, які настали у останнього внаслідок ДТП.

Встановлено, що ОСОБА_11 перебував двічі на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні, і двічі у кардіологічному відділенні. В кардіологічному відділенні лікувався після ДТП (через чотири місяці). Відомостей про те, що ОСОБА_11 лікував кардіологічні захворювання до моменту ДТП матеріали не містять. Відтак колегія суддів вважає, що загострення кардіологічного захворювання у ОСОБА_11 сталося внаслідок стресу отриманого після ДТП, тому рішення суду про стягнення витрат на лікування є обґрунтованими. Перелік лікарських засобів і медикаментів, зазначених в квитанціях наданих цивільним позивачем, або ж збігаються з переліком зазначеним у виписних епікризах, або ж є їх аналогами чи замінниками.

Не погоджується колегія суддів і з доводами апеляційної скарги обвинуваченої з приводу того, що суд першої інстанції не дотримався вимог розумності, виваженості та справедливості при вирішення питання про розмір моральної шкоди.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_9 , на користь потерпілого ОСОБА_11 , судом було взято до уваги, що останній зазнав сильного фізичного болю та душевних страждань, пов`язаних з ушкодженням його здоров`я, переніс тривале лікування і дві медичні операції, необхідністю відновлення попереднього стану здоров`я.

Задовольняючи частково позовні вимоги в цій частині (позивачем заявлявся позов на суму 80 00 грн.) і визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 40 000 гривень, суд першої інстанції належним чином мотивував своє рішення, врахувавши характер вчиненого діяння, ступінь вини обвинуваченої, майновий та сімейний стан, особу обвинуваченої, яка є пенсіонером.

Аналогічно можна зазначити і щодо висновків суду на предмет часткового задоволення позовних вимог потерпілої ОСОБА_10 , яка хоча в порівнянні ОСОБА_11 отримала менш тяжкі тілесні ушкодження, однак також зазнала сильного фізичного болю та душевних страждань (хоча і в меншій мірі), пов`язаних з ушкодженням її здоров`я, необхідністю відновлення попереднього стану здоров`я і способу життя.

Колегія суддів виходить із встановлених судом першої інстанції фактичних обставин провадження, згідно яких потерпілі беззаперечно отримали моральні та фізичні страждання від незаконних дій обвинуваченої. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, що спричинена обвинуваченою, суд у вироку навів мотиви в обґрунтування свого висновку щодо розміру шкоди, яка підлягає стягненню, прийшов до правильного висновку про те, що заявлені цивільні позови в частині стягнення з обвинуваченої моральної шкоди на користь потерпілих ОСОБА_11 у розмірі 80 0000 гривень і ОСОБА_10 у розмірі 50 0000 гривень є завищеним, і тому, на переконання колегії суддів, моральна шкода у розмірі 40 000 і 20000 гривень видається зваженою і справедливою і саме в такому розмірі підлягає стягненню на користь потерпілих.

Також, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про наявність у неї полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, і відповідно, необхідності стягнення шкоди не з неї, а зі страхової компанії.

Суд першої інстанції в цій частині навів і обґрунтував мотиви прийнятого ним рішення, зокрема зазначив, що право потерпілих на відшкодування шкоди є абсолютним і не може бути припинено чи обмежено договором, стороною якого потерпілі не були.

Зі вказаними висновками в повній мірі погоджується колегія суддів, при цьому звертає увагу, що обвинувачена (відповідач) на стадії виконання вироку не позбавлена можливості звернутися до страхової компанії для отримання відповідної компенсації в межах умов укладеного полісу.

За таких обставин, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки рішення суду в частині цивільного позову є обґрунтованим, відповідає вимогам цивільного і цивільного процесуального законодавства, у відповідності до ч.3 ст.23 ЦК України постановлено з урахуванням принципів розумності і справедливості, ступеня тяжкості моральних страждань потерпілих та інших негативних наслідків (матеріальних збитків), що настали в результаті злочину, скоєного обвинуваченою.

Істотних порушень судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Окремо слід зазначити, що з урахуванням того факту, що рішення суду було прийнято до смерті потерпілого - цивільного позивача ОСОБА_11 , за наслідками апеляційного розгляду, підстав для його зміни чи скасування не встановлено, колегія суддів вважає недоцільним задовольняти клопотання представника потерпілого - цивільного позивача ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_8 про зупинення провадження у справі, оскільки питання про залучення правонаступника не впливає на суть вироку і є доречним на стадії його виконання.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 лютого 2018 року, стосовно ОСОБА_9 , залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4