Провадження №: 1-кп/752/1682/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2018 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в м. Києві судовий розгляд кримінального провадження № 0007776 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичів, Житомирської області, громадянина України, з освітою середньою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

13.02.2008 року Бердичівським міським судом Житомирської області за ч.2 ст. 185; ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 187 КК України, з застосуванням ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 1 місяць, від відбування якого звільнений 11.08.2015 року по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України,

з участю сторін та інших учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ;

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 13.08.2018 року приблизно о 19.10 годин перебував неподалік від станції метро «Деміївська»,за адресою: м. Київ, пр. Голосіївський, 22, де побачив, поряд з кіоском «Форнетті», раніше незнайомого ОСОБА_6 , у якого з правої кишені штанів виглядав мобільний телефон та вирішив таємно заволодіти його майном.

Реалізуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 підійшов впритул до ОСОБА_6 та імітуючи випадкове зіткнення з останнім, умисно, таємно, непомітно для потерпілого, з кишені викрав його мобільний телефон марки «Huawei», модель «У5», вартістю 2999 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень.
З викраденим майном відійшов на певну відстань, маючи змогу уже ним розпорядитися (скинути, передати іншому, тощо). Після того, як потерпілий через певний проміжок часу виявив факт викрадення телефону, ОСОБА_5 , з метою уникнення затримання, кинувся тікати, однак через певний час був затриманий.
Тобто, ОСОБА_5 суд визнає винними за ч.2 ст. 185 КК України, - таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.
Обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винним однак лише у тому, що вчинив крадіжку, а не грабіж, як зазначено у обвинуваченні, оскільки майно потерпілого викрав таємно, а не відкрито. Пояснив, що 13.08.2018 року приблизно о 19.00 годин з своїм товаришем перебував неподалік від станції метро «Деміївська», де побачив, поряд з кіоском раніше незнайомого ОСОБА_6 , який ще з одним чоловіком пили пиво. Підійшли, почали спілкуватися, його товариш купив горілки, яку розпили. В кишені ОСОБА_6 помітив телефон і вирішив його викрасти. Підійшов до нього і ніби зіткнувшись випадково, непомітно для потерпілого, який був напідпитку, витяг телефон і пішов. Через певний час, коли він відійшов на певну відстань, почув крик потерпілого, що вкрали телефон. До нього підбіг товариш потерпілого і вдарив ногою, при цьому вибив телефон. Він кинувся тікати, через певний час його затримали, однак де телефон він не знає. Вину визнає.
Потерпілий ОСОБА_6 суду пояснив, що 13.08.2018 року після роботи з товаришем біля станції метро «Деміївська» пили пиво. Обвинуваченого не знає. Побачив його ще з одним чоловіком. Він купив каву і в цей час ніби випадково зіткнувся з обвинуваченим, який ішов назустріч і той пішов далі. Він через певний час відчув що кишеня, в якій був телефон, пуста. Крикнув, де телефон. В цей час обвинувачений, який був уже на певній від нього відстані кинувся тікати. Коли його наздогнали, телефону при ньому не було. Як обвинувачений вчинив крадіжку, не бачив і не відчув, а то би піймав за руку. Не виключає, що обвинувачений телефон міг передати комусь, скинути, оскільки для цього мав певний час. Наздоганяли обвинуваченого щоб затримати. Щодо покарання покладається на розсуд суду, його цікавить лише повернення телефону або його вартості, оскільки до цього часу нічого не відшкодовано.
Крім визнавальних показань обвинуваченого, щодо обставин заволодіння чужим майном та детальних і ґрунтовних показань потерпілого, додатково винність обвинуваченого підтверджується іншими наданими стороною обвинувачення доказами, безпосередньо дослідженими судом, зокрема:
протоколом огляду місця події та фото таблицями в додаток до нього;
протоколом пред`явлення особи для впізнання, в якому відображено, що потерпілий серед інших впізнав саме обвинуваченого ОСОБА_5 , як особу яка викрала його телефон;
протоколом слідчого експерименту з участю ОСОБА_5 , в якому відображено, що обвинувачений розповів та детально на місці показав про обставини викрадення телефону у потерпілого та пояснював, що телефон викинув під дерево.
Вищезазначені докази, суд вважає належними та допустимими, і такими, що узгоджуються між собою та в сукупності підтверджують ту обставину, що обвинувачений вчинив саме кримінальне правопорушення, у вчиненні якого суд визнає його винуватим, тобто за формулюванням обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Узагальнення результатів судового розгляду, дає суду обґрунтовані підставі, керуючись вимогами ст. 337 КПК України, вийти за межі висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, та змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч.2 ст. 186 КК України на ч.2 ст. 185 КК України, оскільки це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. До такого висновку суд прийшов з наступних підстав.
Так, крадіжка це викрадення, здійснюючи яке, вина особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.
Грабіж це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюють як викрадення.
Крадіжку і грабіж слід вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.
Як видно з свідчень обвинуваченого та потерпілого та опосередковано підтверджено іншими доказами дослідженими судом, ОСОБА_5 вчинив крадіжку, оскільки потерпілий не усвідомлював протиправний характер дій обвинуваченого, який в свою чергу діяв непомітно для потерпілого.
Тобто, по суті обвинувачений вчинив закінчений злочин, - крадіжку, оскільки непомітно для потерпілого вилучив майно та мав реальну можливість ним розпорядитися, зокрема скинути, передати іншій особі, заховати, тощо. Можливість розпорядитися майном підтверджена тією обставиною, що при затриманні обвинуваченого викрадене майно у нього не було знайдене і доля його невідома.
Оскільки, зважаючи на спосіб вилучення майна, та на існування обставин того, що обвинувачений вже отримав реальну можливість розпорядитися чи користуватися таємно викраденим майном, і лише після того як потерпілий, через певний відрізок часу виявив факт крадіжки, почав тікати з метою уникнення можливого затримання, його дії слід кваліфікувати як крадіжка, а не грабіж.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного, який раніше неодноразово судимий.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття, яка зазначена в обвинувальному акті та підтверджена судом.
Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.
Ураховуючи обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого, пом`якушуючу та відсутність обтяжуючих покарання обставин, позицію прокурора та міркування потерпілого щодо покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі.

Підстав для можливості застосування до обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий в тому числі за вчинення злочинів проти власності, звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд не знаходить.

Лише таке покарання, як вважає суд, є необхідним і буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу, залишити без змін.

Відповідно до вимог ст. 72 КК України, у строк покарання ОСОБА_5 зарахувати попереднє ув`язнення, починаючи з 30.08.2018 року (день затримання відповідно до ухвали суду).
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
Строк покарання ОСОБА_5 рахувати з 19 жовтня 2018 року, зарахувавши, відповідно до вимог ст. 72 КК України, у строк покарання попереднє ув`язнення, починаючи з 30.08.2018 року по 19.10.2018 року, включно.
Запобіжний захід обраний обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу, залишити без змін.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 діб з дня проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчисляється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_7