Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

12 липня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань апеляційного суду Рівненської області апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 12 лютого 2018 року у кримінальному провадженні №0000971 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України,

встановила :

Цим вироком ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживає по АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, не одружений, не працевлаштований, раніше неодноразово судимий востаннє 28 грудня 2015 року Дубенським міськрайонним судом Рівненської області за ч.2 ст.185 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік із застосуванням ст.75 КК України та звільненням від відбування покарання з випробуванням терміном 1 роки, визнаний винуватим та засуджений:

- за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки;

- за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки;

- за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_6 , за сукупністю вчинених злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 5 років.

Початок строку відбування призначеного покарання вирішено рахувати з дня взяття ОСОБА_6 під варту - 18 жовтня 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 73051 гривні у відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та 2000 гривень у відшкодування заподіяної немайнової шкоди.

Крім того судом вирішено долю речових доказів та питання процесуальних витрат у провадженні.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 засуджено за те, що він 21 жовтня 2017 року близько 08 години перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , керуючись корисливим мотивом, вирішив незаконно заволодіти автомобілем ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 , та який ОСОБА_9 залишив у господарстві ОСОБА_6 для ремонту, без права використання та розпорядження. Реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, 21 жовтня 2017 року близько 09 години ОСОБА_6 , перебуваючи по вул.Остапа Вишні, 17Б, в м.Дубно Рівненської області, користуючись відсутністю нагляду за його діями з боку власника ОСОБА_9 та діючи проти його волі, маючи у тимчасовому користуванні ключі від транспортного засобу, шляхом вільного доступу потрапив в салон автомобіля ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вставив ключ в замок запалювання і провернувши який запустив двигун автомобіля. В подальшому, після запуску ОСОБА_6 виїхав автомобілем з території господарства та в період часу з 08 години 21 жовтня 2017 року по 09 годину 23 жовтня 2017 року, використовував автомобіль ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , проти волі його власника, на свій розсуд, до тих пір, доки вказаний автомобіль не залишив в лісонасадженнях неподалік від вул. Гірницька в м.Дубно Рівненської області. В результаті протиправних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_9 заподіяно матеріальну шкоду на суму 18 487 гривень 51 копійок.

Також, ОСОБА_6 22 жовтня 2017 року в обідню пору доби перебуваючи по вул.Щоголіва в м. Дубно Рівненської області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом вирішив вчинити крадіжку чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 22 жовтня 2017 року в обідню пору доби шляхом вільного доступу, потрапив на подвір`я господарства розташованого в АДРЕСА_2 , звідки з корисливих мотивів таємно викрав металеву сітку для огорожі. Розпорядившись викраденим майном на власний розсуд ОСОБА_6 , спричинив для потерпілої ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 204 гривні 93 копійки.

Крім того, 22 жовтня 2017 року приблизно в обідню пору доби, ОСОБА_6 незаконно проник у житловий будинок ОСОБА_11 що у АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав консервацію, каструлі та пластикове відро загальною вартістю 1105 гривень 17 копійок, а також металеві частини до печі загальною вартістю 564 гривні.

Крім того, 20 серпня 2017 року близько 14 години ОСОБА_6 перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , керуючись корисливим мотивом, з метою використання транспортного засобу, вирішив повторно незаконно заволодіти автомобілем Opel Astra, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_8 , якого він залишив у господарстві ОСОБА_6 для ремонту, без права використання та розпорядження. Реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, 20 серпня 2017 року, близько 14 години, ОСОБА_6 перебуваючи по вул. Остапа Вишні, 17 Б, в м.Дубно Рівненської області, користуючись відсутністю нагляду за його діями з боку власника ОСОБА_8 та діючи проти його волі, маючи у тимчасовому користуванні ключі від транспортного засобу, шляхом вільного доступу, потрапив в салон автомобіля Opel Astra, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вставив ключ у замок запалювання і провернувши який запустив двигун автомобіля. Потім, після запуску двигуна даного автомобіля, ОСОБА_6 виїхав ним з території господарства та поїхав у напряму села Рачин Дубенського району Рівненської області де в період часу з 14 години 20 серпня 2017 року по 10 годину 21 серпня 2017 року, використовував автомобіль проти волі власника за своїм розсудом, до тих пір поки не потрапив у дорожньо-транспортну пригоду по АДРЕСА_3 .

Своїми діями ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) вчинену повторно (ч.2 ст.185 КК України), таємне викрадення чужого майна (крадіжку) вчинену повторно та поєднану з проникненням у житло (ч.3 ст.185 КК України), а також повторно незаконно заволодів транспортним засобом (ч.2 ст.289 КК України).

Не погодившись з вироком суду, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_12 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій захисником ОСОБА_12 апеляційній скарзі, він, не оспорюючи доведеність вини свого підзахисного ОСОБА_6 а також фактичні обставини справи, вважає міру покарання призначену ОСОБА_6 занадто суворою. Просить вирок суду змінити, призначивши ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.185 КК України 2 роки позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.289 КК України із врахуванням ст.69 КК України - 4 роки позбавлення волі, та на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 роки.

Свою позицію мотивує тим, що встановлені судом обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому, а також характеризуючі дані на особу обвинуваченого давали можливість суду призначити покарання із застосуванням положень ст.69 КК України. Зазначає, що його підзахисний вину визнав та щиро розкаявся у вчиненому, по трьом епізодам - зокрема двом крадіжкам та незаконному заволодінні транспортним засобом шкоду відшкодував, претензії від потерпілих відсутні, як особа ОСОБА_6 характеризується з позитивної сторони.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які під час апеляційного розгляду підтримали вимоги викладені ними у апеляційній скарзі, думку прокурора який заперечив щодо вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просив залишити вирок суду в силі як обґрунтований і законний, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.
Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину встановлені сукупністю зібраних у справі доказів, яким судом дана повна та всебічна оцінка, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ніким не оспорюються.

Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України (таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно), за ч.3 ст.185 КК України (таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно та поєднана з проникненням у житло) та за ч.2 ст.289 КК України (незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно) є вірною.

У відповідності до вимог ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Зазначені вимоги закону судом виконані належним чином.
Так судом враховано, обтяжуючими обставинами вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.
До пом`якшуючих вину обставин, суд обґрунтовано відніс, щире каяття обвинуваченого у вчиненому, визнання ним вини та сприяння у розкритті злочину, а також те, що він добровільно частково відшкодував заподіяну злочинами шкоду.
На думку колегії суддів, суд прийшов до вірного висновку про можливість призначення обвинуваченому мінімального покарання у виді позбавлення волі передбачених санкціями інкримінованих йому статей КК України: 2 роки позбавлення волі за ч.2 ст.185 КК України (яка передбачає максимальне межу покарання - позбавлення волі на строк 5 років), 3 роки позбавлення волі за ч.3 ст.185 КК України (максимальна межа покарання - позбавлення волі на строк 6 років), 5 років позбавлення волі за ч.2 ст.289 КК України (максимальна межа покарання позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна або без такої).
Виходячи з наведеного підстав для застосування до обвинуваченого ст.69 КК України, колегія суддів не знайшла.
Таким чином, вимоги апелянта ОСОБА_12 про призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, на думку колегії суддів є такими що не підлягають до задоволення.
Також у відповідності до вимог закону, суд застосував до обвинуваченого положення ч.1 ст.70 КК України й обґрунтовано, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначив ОСОБА_6 остаточне покарання 5 років позбавлення волі.
Покликання апелянта, на недостатнє неврахування судом встановлених обставин які пом`якшують покарання, а також характеризуючих даних на особу обвинуваченого, як підстав для застосування щодо обвинуваченого положень ст.69 КК України не можуть враховуватися судом, оскільки, такі обставини належно враховані судом при обранні та призначенні достатньої для перевиховання та виправлення обвинуваченого міри покарання. Так, суд належно врахувавши у сукупності як обставини що обтяжують покарання обвинуваченому, так і обставини які йому пом`якшують вину, врахував і суспільну небезпеку вчинених ним злочинів, думку потерпілого, так і особу обвинуваченого який не вперше притягується до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, відбував реальні міри покарання у вигляді позбавлення волі, та не став на шлях виправлення знову вчинивши два тяжких й один середньої тяжкості корисливий злочин.
Таким чином, визнаючи ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 та ч.2 ст.289 КК України та призначаючи міру покарання згідно санкцій інкримінованих йому статей закону, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального законів, які визначають кваліфікацію дій винної особи та регулюють питання щодо наведення доказів на підтвердження встановлених ним обставин.

На думку колегії суддів, призначене обвинуваченому місцевим судом покарання є справедливим, відповідає тяжкості вчинених ним злочинів та його особі. Обрана судом міра покарання є достатньою для виправлення та запобіганню скоєння обвинуваченим нових злочинів.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду, зазначене у ній не є підставами, в порядку ст.409 КПК України, для зміни чи скасування вироку, а тому задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.376,404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 12 лютого 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді :

__________ ____________ __________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3