У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.07.2018 Справа №607/16209/15-к

Колегія суддів Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря с/з ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

перекладача ОСОБА_8

під час судового розгляду у закритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінального провадження внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005149 від 06 серпня 2015 року відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.153, ч.2 ст.156 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005149 від 06 серпня 2015 року відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.153, ч.2 ст.156 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про продовження застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строку тримання під вартою терміном на 60 діб, оскільки строк застосування вказаного запобіжного заходу закінчується, та на даний час кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 перебуває на стадії судового розгляду. Крім того зазначає, що підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою відсутні, оскільки ризики на підставі яких ОСОБА_10 було обрано відповідний захід забезпечення кримінального провадження продовжують існувати, зокрема, з огляду на санкцію статтей обвинувачення ОСОБА_11 зможе ухилятися від явки до суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, а більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не забезпечить його належної поведінки та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання прокурор, натомість просить змінити запобіжний захід його підзахисному на домашній арешт у нічний час доби з 21.00 год. по 06.00 наступної доби. Захисник обґрунтовує своє клопотання тим, що ОСОБА_11 вже тривалий час знаходиться у місцях попереднього ув`язнення, а саме 3 роки, у зв`язку із чим у ОСОБА_6 погіршився стан здоров`я. Крім того його підзахисний не порушує покладені на нього процесуальні обов`язки, примирився з потерпілою, у нього наявне місце проживання, а тому вважає, що існують усі законні підстави для зміни ОСОБА_10 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_11 підтримує клопотання свого захисника та просить його задовольнити, а у задоволенні клопотання прокурора просить відмовити.

Колегія суддів, заслухавши клопотання прокурора, який просить продовжити ОСОБА_10 строк тримання під вартою, клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 , який просить змінити його підзахисному запобіжний захід на домашній арешт у нічний час доби, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримує думку свого захисника, приходить до висновку, що в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 слід відмовити за його недоведеністю наявності обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 на домашній арешт слід задовольнити частково з наступних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України та покладених на нього судом, чи про зміну способу їх виконання.

За змістом ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Як встановлено судом до обвинуваченого ОСОБА_6 слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду 07 серпня 2015 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та впродовж судового розгляду кримінального провадження, останньому неодноразово продовжувався термін строку тримання під вартою, зокрема 29 травня 2018 року ухвалою колегії суддів Тернопільського міськрайонного суду ОСОБА_10 продовжено строк тримання під вартою терміном до 16 липня 2018 року, оскільки існував ряд ризиків визначених ст.177 КПК України.

В даному судовому засіданні прокурор у своєму клопотанні про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 посилається на наявність ризиків, які продовжують існувати, а саме: з огляду на санкцію статтей обвинувачення ОСОБА_11 зможе ухилятися від явки до суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні.

Так, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченим главою 18 цього Кодексу. При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, визначені ст. 178 КПК України.

Згідно ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Обґрунтовуючи у клопотанні наявність ризиків, що визначають доцільність продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 строк тримання під вартою, прокурор, обмежився лише переліком законодавчих підстав для його застосування, водночас прокурор не зміг довести виняткових обставин, які б виправдовували продовження обмеження права обвинуваченого на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Оцінюючи в сукупності всі обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, вагомість наявних даних, які обгрунтовують підозру про вчинення ОСОБА_12 кримінальних правопорушень, а також приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на думку суду ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, ризик того, що обвинувачений зможе перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливаючи на свідків на даний час перестав існувати, оскільки в судовому засіданні вже були допитані свідки, перелік яких міститься в реєстрі матеріалів досудового розслідування; а можливості запобігти таким ризикам, як ухилення від суду та незаконний вплив на потерпілу, зможе більш м`який ніж тримання під вартою запобіжний захід.
Крім того лише сама тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризиків, які продовжують існувати не може бути достатньою і самостійною підставою для законності тримання особи під вартою, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимог Конвенції, відповідно до яких заарештована особа має право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов затримання, а рішення суду про продовження строку тримання під вартою не може базуватись на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою

Поряд з цим варто зазначити, що у даному кримінальному провадженні до підозрюваного ОСОБА_6 07 серпня 2015 року ухвалою слідчого судді було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дія якого неодноразово продовжувалась впродовж судового розгляду ухвалами суду. Таким чином строк перебування під вартою ОСОБА_6 становить близько трьох років.

Під час розгляду клопотань про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальних провадженнях, у яких такий запобіжний захід застосовано протягом тривалого часу, суд має право враховувати обставину фактичного тривалого строку тримання під вартою для прийняття законного рішення.

Колегія суддів в даному випадку враховує те, що обвинувачений ОСОБА_11 тривалий час утримується під вартою, оскільки розглянути та постановити об`єктивне судове рішення у даному кримінальному провадженні з дотримання розумних строків не можливо, адже згідно порядку дослідження доказів, встановленого у судовому засіданні, наступним етапом судового слідства є допит неповнолітньої потерпілої в присутності її законного представника, які у судові засідання на виклики суду не з`являються, хоча судом здійснюються усі належні заходи для їх повідомлення у встановленому законом порядку, що перешкоджає суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження.

Таким чином, вирішуючи клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 на домашній арешт, суд також враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, де викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

У рішеннях прийнятих у справах «Харченко проти України», «Тодоров проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Крім того у п. 80 вказаного рішення зазначається, що згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою; продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

Незважаючи на тяжкість санкції статей кримінального закону відповідно до якого обвинувачується ОСОБА_11 , суд безпосередньо керується нормою прямої дії ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості обвинувачених, тому під час розгляду клопотання захисника про заміну запобіжного заходу обвинуваченому, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, які продовжують існувати, оскільки подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою буде суперечити Конвенції, адже час, протягом якого останній перебуває під вартою, вже не є співмірним з тяжкістю обвинувачення, яке на даний час ще не є доведеним. Крім того пунктом 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, практикою Європейського суду з прав людини, визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути виправданий очікуваним покаранням у вигляді позбавлення волі.

Відтак ризики, які залишились існувати це - ухилення від суду та незаконний вплив на потерпілу не виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та не можуть бути підставами для подальшого втручання у права особи на свободу, а тому суд зважаючи на наявність місця постійного проживання обвинуваченого, а саме, як вбачається з договору оренди житлового приміщення №93468995 від 27.06.2018 року, громадянка ОСОБА_13 надала в оренду ОСОБА_10 житлове приміщення в АДРЕСА_1 строком на один рік; вважає за необхідне застосувати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід, який є співмірним з існуючими ризиками, доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження і може забезпечити виконання ОСОБА_12 покладених на нього процесуальних обов`язків. Таким запобіжним заходом на думку колегії суддів є цілодобовий домашній арешт з покладенням на обвинуваченого ряду обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, адже на теперішній час відсутні підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого забезпечить лише міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники орган Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

На підставі наведеного, вирішуючи клопотання захисника, суд враховує наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, а також тяжкість покарання у кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.153, ч.2 ст.156 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_11 , колегія суддів дійшла до висновку за необхідне застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст.176 КПК України, на даний час не може запобігти ризикам, які на даний час мають місце.

Крім того суд вважає за необхідне встановити обвинуваченому ОСОБА_10 наступні обов`язки, зокрема: прибувати за першою вимогою до суду; здати на зберігання в Тернопільський ВП ГУНП в Тернопільській області свій паспорт громадянина Грузії для виїзду за кордон; утримуватись від спілкування із неповнолітньою потерпілою ОСОБА_14 , її законним представником ОСОБА_15 та свідками у даному кримінальному провадженні, а саме: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ; носити засіб контролю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 184, 194, 201, 202, 331 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 на домашній арешт в нічний час, а саме з 21.00 год. до 06.00 год. задовольнити частково

Змінити раніше обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.3 ст.153, ч.2 ст.156 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Заборонити ОСОБА_19 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово із застосуванням електронного засобу контролю.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 такі обов`язки: прибувати за першою вимогою до суду; здати на зберігання в Тернопільський ВП ГУНП в Тернопільській області свій паспорт громадянина Грузії для виїзду за кордон; утримуватись від спілкування із неповнолітньою потерпілою ОСОБА_14 , її законним представником ОСОБА_15 та свідками у даному кримінальному провадженні, а саме: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ; носити засіб контролю.

Встановити строк дії ухвали в частині зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 до 00 год. 00 хв. 02 вересня 2018 року.

Після оголошення ухвали негайно доставити обвинуваченого ОСОБА_6 до місця його проживання і звільнити з-під варти.

Судовий розгляд кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005149 від 06 серпня 2015 року відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.153, ч.2 ст.156 КК України, відкласти на 12.30 год. 08 серпня 2018 року для повторного виклику неповнолітньої потерпілої та її законного представника.

Ухвалу про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 на цілодобовий домашній арешт передати на виконання та контролю за поведінкою обвинуваченого в Тернопільський РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_10 , його захиснику та прокурору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3

Головуючий суддяОСОБА_1