Провадження № 1-кп/638/414/18
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 вересня 2018 року Дзержинський районний суд міста Харкова в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
секретаря: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
адвоката: ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, -

встановив:
В провадження Дзержинського райоьнного суду міста Харкова перебуває вказане кримінальне провадження.
В судовому засідання прокурор просив продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , посилаючись на те, що ризики не зникли, обвинувачений обвинувачується в скоєнні тяжкого злочину, а тому, розуміючи невідворотність покарання може зникнути.
Обвинувачений заперечував проти продовження вказаного запобіжного заходу, просив суд обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Захисник погодився з позицією обвинуваченого та заперечував проти вказаного клопотання та продовження строків тримання під вартою, зазначив, що ризики, які слугували підставами для обрання запобіжного заходу вже суттєво знижені.
Вислухавши думку прокурора, який просив продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою, думки захисника та підозрюваного, які заперечували проти задоволення клопотання прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що воно підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Суд вважає встановленим існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Так, згідно зі ст.ст. 7-9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.
За висновком Конституційного Суду України, викладеним в рішенні від 23.11.2017 № 1-р/2017, продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність (ч.2 ст. 29 Конституції України).
Крім того, Конституційний Суд України також зазначив, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними. У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.
Під час розгляду питання щодо продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою вивчалась можливість застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаних ризиків. Однак, враховуючи їх реальне існування, а також оцінюючи сукупність обставин, враховуючи особу обвинуваченого, є підстави вважати, що знаходячись на свободі він можє продовжити злочинну діяльність, переховуватися від суду, здійснювати вплив на свідків, які будуть допитані судом, а тому суд вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та продовжує останньому строк тримання під вартою.
Суд заважує, що свідки у справі не допитані. На разі допитано одного свідка, тому залишається вірогідність впливу обвинуваченим на свідків у справі.
Медичних даних щодо неможливості утримувати підозрюваного в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я суду на час винесення ухвали не надано.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 331, 369 КПК України, суд, -

постановив:
Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в рамках кримінального провадження у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України строк тримання під ватрою на 60 діб до 04 листопада 2018 року.
Ухвала може бути оскаржена в порядку, переобученному главою 18 КПК України.

Головуючий суддя