Дата документу 24.05.2018
Справа № 334/3587/18
Провадження № 1-кс/334/1208/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю слідчого ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Ленінського райсуду м. Запоріжжя клопотання Слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 та матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001684 від 18 травня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України про застосування запобіжного заходу підозрюваному:

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженця міста Запоріжжя, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, раніше не судимого

у скоєні кримінального правопорушення за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України

встановив:

18 травня 2018 року, приблизно о 01 години 50 хвилин, невстановлена особа, перебуваючи за адресою: м. Запоріжжя, пр. Металургів, б.17-А, бар «Вірний» на ґрунті раптово виниклого словесного конфлікту з ОСОБА_7 , наніс йому, невстановленим досудовим розслідуванням ножем, чисельні удари в область грудної клітини, серця, печінки, тулуба тобто у життєво важливі органи, чим спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_7 та після скоєння злочину залишив бар «Вірний».

18 травня 2018 року, по вказаному кримінальному правопорушенню (злочину)винесено рапорт черговим Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області та зареєстровано до журналу ЄО заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події під № 13970, 13975, 13977.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

22 травня 2018 о 21.05 годині ОСОБА_5 , було в затримано у порядку ст. 208 КПК України.

23 травня 2018 року, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Причетність ОСОБА_5 вчинення вказаного кримінального правопорушення доводиться зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: допитами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ; ОСОБА_10 ; ОСОБА_11 ; ОСОБА_12 .

Усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і наступного покарання, підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового слідства, про що свідчить відсутність стійких соціальних зв`язків, тому є достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 з метою ухилення від покарання за вчинений злочин, може без перешкод залишити м. Запоріжжя.

Крім того, згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час проведення досудового розслідування також встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. 176, ч. 2 ст. 177, ст. 178, ст. 183 КПК України, слідчий вважає, що при застосуванні до ОСОБА_5 запобіжного заходу, більш м`якого, ніж взяття під варту, запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, неможливо.

Слідчий у судовому засіданні підтримав своє клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 оскільки підозрюваний має реальну можливість сховатися від слідства або суду, чинити тиск на свідків та потерпілого таким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання слідчого.

Допитаний у якості підозрюваного ОСОБА_5 просив суд не застосовувати відносно нього запобіжний захід у вигляду тримання під вартою, оскільки він не має наміру на ухилення від слідства. Він проживає з батьками, має постійне місце проживання. Потерпілого він не знає, тому ніяким чином не може чинити тиск на нього рівно як і на свідків.

Стосовно подій 18 квітня 2018 року ОСОБА_5 не зміг дати пояснення суду, оскільки після словесного конфлікту він нічого не пом`ятає посилаючись на хвилювання.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 просив суд відмовити у задоволенні клопотання, оскільки повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.І ст.115 Кримінального кодексу України, оголошене ОСОБА_5 23.05.18, та матеріали кримінального правопорушення не містять достатніх та достовірних доказів, що вказують на вчинення підозрюваним цього кримінального правопорушення. Зокрема, твердження про те, що підозрюваний мав прямий умисел саме на позбавлення життя потерпілого, а не на спричинення йому тілесних ушкоджень без смертельних наслідків, оскільки обставини припинення кримінального правопорушення не свідчать на користь цього. Жодний зі свідків сторони обвинувачення не підтверджує нанесення ударів потерпілому колюче-ріжучим предметом.

Крім того, захисник вважає, що з боку органу досудового розслідування щодо підозрюваного має місце упереджений підхід, оскільки у клопотанні про застосування запобіжного заходу викладені лише покази друзів потерпілого. Відповідно, поза увагою залишається питання про виникнення конфлікту внаслідок образливої поведінки самого потерпілого. Крім того, не зазначається, що сам підозрюваний має тілесні ушкодження.

До того ж, захисник у судовому засіданні наголосив, що до підозрюваного мало місце незаконне затримання. А отже всі докази, отамані за його участі, є недопустимими в силу ст. 87 Кримінального процесуального кодексу України. Так, у протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, зазначається, що 22.05.18 о 20 годині 00 хвилин на перехресті вул. Таганській та вул. Сергія Синенка в м. Запоріжжі затримано ОСОБА_5 та доставлено до Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області.

Із протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, вбачається, що підставою затримання ОСОБА_5 є те, що «безпосередньо після вчинення злочину очевидці вказують на те, що саме ця особа вчинила злочин 18.05.18 приблизно о 01 годині 50 хвилин у приміщенні бару «Вірний», що розташований за адресою: м. Запоріжжя, пр. Металургів, 17-А». Таким чином, підставою для затримання без ухвали судді, суду є вказування очевидця безпосередньо після вчинення злочину саме на цю особу, але ж згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, злочин відбувся 18.05.2018, а саме факт затримання - 22.05.18. Тобто, з моменту скоєння злочину до моменту затримання пройшло майже 5 днів, що говорить про те, що очевидці, вказуючи на ОСОБА_5 , як на особу яка вчинила злочин, вказали на останнього не безпосередньо після скоєння злочину та не на те, що саме ця особа «щойно» вчинила злочин.

У зв`язку з відсутністю підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, слід вважати ОСОБА_5 таким, що був незаконно затриманий.

На підставі вищевикладеного, захисник просив суд визнати незаконним затримання ОСОБА_5 та відмовити у задоволенні клопотання щодо застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вислухавши доводи та пояснення слідчого, думку прокурора, пояснення ОСОБА_5 та його захисника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку:

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».

У справі "Смирнов проти Росії" визначено, що наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи.

Як вбачається з доданих до клопотання матеріалів, підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч. 1 ст.115 КК України.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, але, зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд враховує позицію ЄСПЛ, відображену, зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

З наданих суду матеріалів, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.І ст. 115 Кримінального кодексу України, оголошене ОСОБА_5 23.05.2018 року та матеріали кримінального правопорушення не містять достатніх та достовірних доказів, що вказують на вчинення підозрюваним цього кримінального правопорушення.

Зокрема, твердження про те, що підозрюваний мав прямий умисел саме на позбавлення життя потерпілого, а не на спричинення йому тілесних ушкоджень без смертельних наслідків, оскільки обставини припинення кримінального правопорушення не свідчать на користь цього.

До речі, жодний зі свідків сторони обвинувачення не підтверджує нанесення ударів потерпілому колюче-ріжучим предметом, а у клопотанні про застосування запобіжного заходу викладені лише покази друзів потерпілого, залишивши поза увагою питання про виникнення конфлікту внаслідок образливої поведінки самого потерпілого. Крім того, не зазначається, що сам підозрюваний має тілесні ушкодження.

Що стосується ризиків, викладених у клопотанні про застосування запобіжного заходу,

то вважаю за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.І ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під

вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо

прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам,

передбаченим ст. 177 КПК України.

Як було встановлено в ході судового розгляду, підозрюваний ОСОБА_5 раніше до будь-яких видів юридичної відповідальності не притягувався, на обліку у наркодиспансері не перебуває. У м. Запоріжжі постійно проживає разом з батьками в будинку, в якому він провів практично все своє життя.

Закордонний паспорт підозрюваного з метою запобігання його втечі за кордон може бути

вилучений на час розслідування та розгляду справи.

В клопотанні про застосування запобіжного заходу слідчим належним чином не обґрунтовано, які ще речі або документи слідчому необхідно вилучити і долучити до кримінального провадження

та, відповідно яким чином підозрюваний може їх знищити, сховати або спотворити, а також не

зазначається на яких осіб (свідків, потерпілих) та яким чином підозрюваний може незаконно

вплинути.

Разом з тим, обґрунтування на які посилається слідчий в своєму клопотанні містять лише припущення про наявність визначених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, тоді як в силу норм ч. 1 ст. 184 КПК України, до якої відсилає ст. 200 КПК України, клопотання про застосування запобіжного заходу має містити виклад обставин, на підставі яких слідчий чи прокурор дійшли висновку про наявність ризиків, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. Натомість, будь-яких доказів, якими б було підтверджено існування перелічених ризиків в частині 1 статті 177 КПК України, суду не надано. Таким чином, в клопотанні про застосування запобіжного заходу не наведені переконливі ризики, які роблять неможливим застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, в тому числі домашній арешт.

Крім того, суд звернув увагу, що до підозрюваного мало місце незаконне затримання, оскільки як вбачається з протоколу затримання особи, підозрюваного у вчиненні злочину, зазначається, що 22.05.2018 року о 20 годині 00 хвилин на перехресті вул. Таганській та вул. Сергія Синенка в м. Запоріжжі затримано ОСОБА_5 та доставлено до Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області.

Із протоколу затримання особи, підозрюваного у вчиненні злочину, вбачається, що підставою затримання ОСОБА_5 є те, що «безпосередньо після вчинення злочину очевидці вказують на те, що саме ця особа вчинила злочин 18.05.18 приблизно о 01 годині 50 хвилин у приміщенні бару «Вірний», що розташований за адресою: м. Запоріжжя, пр. Металургів, 17-А». Таким чином, підставою для затримання без ухвали судді, суду є вказування очевидця безпосередньо після вчинення злочину саме на цю особу, але ж згідно протоколу затримання особи, підозрюваного у вчиненні злочину, злочин відбувся 18.05.2018 року, а саме факт затримання - 22.05.2018 року. Тобто, з моменту скоєння злочину до моменту затримання пройшло майже 5 днів, що говорить про те, що очевидці, вказуючи на ОСОБА_5 , як на особу яка вчинила злочин, вказали на останнього не безпосередньо після скоєння злочину та не на те, що саме ця особа «щойно» вчинила злочин.

У зв`язку з відсутністю підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, слід вважати ОСОБА_5 таким, що був незаконно затриманий.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, а також беручи до уваги відомості щодо особи обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувалися, має постійне місце проживання до моменту його затримання, позитивно характеризуються за місцем мешкання, має близьких родичів.

Виходячи з наведеного, слідчий суддя прийшов до висновку про те, що в даному випадку до обвинуваченого ОСОБА_5 можливо застосувати інший, більш м`який запобіжний захід, а саме: домашній арешт, з покладенням на нього відповідних обов`язків.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електроні засоби контролю.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року та враховуючи вказані обставини суд вважає, що такий запобіжний захід як домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченими процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження.

Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не може перевищувати двох місяців.

На підставі ст.ст. 29, 55, 62, 63,129 Конституції України, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 183-184, 193, 197, 199, 202, 205, 309, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Визнати незаконним затримання ОСОБА_5 .

Клопотання слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 погоджене з прокурором Запорізької місцевої прокуратури №3 Запорізької області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово за місцем мешкання за адресою: проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

Заборонити підозрюваному залишати житло квартиру АДРЕСА_3 без дозволу слідчого, прокурора, суду цілодобово, в межах строку досудового розслідування, на строк 58 діб до 21 липня 2018 року із застосування електронного засобу контролю.

Зобов`язати ОСОБА_5 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду; -не виїжджати за межі Запорізької області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з свідками та потерпілим; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_5 положення ч. 5 ст. 181 КПК України, у відповідності до якої працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право зявлятися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, повязаних із виконанням покладених на неї зобовязань, використовувати електронні засоби контролю.

У разі невиконання вищевказаних зобовязань може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід.

Ухвалу направити для виконання органам поліції за місцем проживання підозрюваного через слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Запорізької області протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним - в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Слідчий суддя: ОСОБА_1