Справа № 470/519/18
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА

18.10.2018 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого по справі судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000223 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 296 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Баштанського районного суду Миколаївської області з Апеляційного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 296 КК України.

В ході підготовчого судового засідання прокурор просив призначити справу до судового розгляду, вважає, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, просив викликати в судовий розгляд сторони кримінального провадження та потерпілих.

Захисник заперечив проти призначення кримінального провадження до судового розгляду, вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в ньому незрозуміла суть пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, в тому числі щодо вчинення ним хуліганства в чому полягала особлива зухвалість в його діях, які дії були вжиті для відновлення порядку, при цьому обвинувачення сформульоване загальними фразами без конкретизації.

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого та захисника, вивчивши обвинувальний акт, суд вважає, що кримінальне провадження не може бути призначене до судового розгляду та обвинувальний акт має бути повернутий прокурору з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

В ч.2 ст.291 КПК України міститься перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, в тому числі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні, серед іншого, стосується обвинувачення особи у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, при цьому диспозиція даної норми передбачає кілька самостійних діянь, кожне з яких утворює склад злочину, передбачений ч.1 ст. 263 КК України, наприклад: носіння бойових припасів, зберігання бойових припасів, придбання бойових припасів тощо.

З тексту обвинувального акту, а саме вказівки на кваліфікуючі ознаки ч.1 ст. 263 КК України, вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кількох самостійних діянь, які кваліфіковані за ч.1 ст. 263 КК України (а саме у придбанні, носінні та зберіганні автомата АКС-74У та боєприпасів до нього калібром 5,45 мм в кількості не менше 57 штук; у носінні, зберіганні та придбанні 67 патронів калібру 5,45 мм, 287 патронів калібру 9 мм, 4 корпусів ручних осколкових наступальних гранат РГД-58, 4 корпусів ручних осколкових оборонних гранат Ф-1; 8 уніфікованих запалів ручних гранат дистанційної дії типу УЗРГМ-2; у носінні, зберіганні та придбанні 7 патронів до малокаліберної гвинтівки калібру 5,6 мм).

При цьому, в обвинувальному акті описані обставини придбання, носіння та зберігання ОСОБА_4 автомата АКС-74У та боєприпасів до нього калібром 5,45 мм в кількості не менше 57 штук, натомість ані у викладенні фактичних обставин, ані у формулюванні обвинувачення за даним обвинувальним актом не вказані ані час, ані місце, ані фактичні обставини придбання та носіння 67 патронів калібру 5,45 мм, 287 патронів калібру 9 мм, 4 корпусів ручних осколкових наступальних гранат РГД-58, 4 корпусів ручних осколкових оборонних гранат Ф-1; 8 уніфікованих запалів ручних гранат дистанційної дії типу УЗРГМ-2 та 7 патронів до малокаліберної гвинтівки калібру 5,6 мм.

Крім того, в обвинувальному акті не вказано хто та яким чином робив зауваження обвинуваченому щодо припинення хуліганських дій та яким чином такі дії були припинені.

Згідно з ч.2 ст.8, ч.5 ст. 9 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В п. 34 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» Суд зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду

За такого, з врахуванням процитованих вище положень закону та практики Європейського суду з прав людини, обставини щодо часу, місця та фактичних обставин придбання та носіння перелічених вище боєприпасів є істотним для кваліфікації дій особи за вчинення конкретних самостійних злочинів, кваліфікація яких охоплюється ч.1 ст. 263 КК України з врахуванням визначених ст. 337 КПК України меж судового розгляду та врахуванням передбаченого ст. 42 КПК України права обвинуваченого знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують, що є невід`ємною умовою реалізації права на справедливий суд, а тому обвинувальний акт в даній частині є таким, що не відповідає вимогам ч.2 ст.291 КПК України.

За таких обставин через невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

Крім того прокурор подав письмове клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу вигляді домашнього арешту, оскільки обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту закінчився 03.10.2018 року. Мотивує клопотання тим, що не зменшились і не відпали ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кількох умисних тяжких злочинів, може переховуватись від суду та вчиняти інші злочини, оскільки зловживає спиртними напоями, негативно характеризується за місцем проживання, особи, з якими проживає обвинувачений, не мають на нього належного впливу, може незаконно впливати на свідків та потерпілих. Про необхідність встановлення цілодобового домашнього арешту або про визначення конкретного періоду дії домашнього арешту протягом доби в клопотанні прокурора не вказано взагалі.

Захисник та обвинувачений заперечили проти задоволення клопотання прокурора, оскільки не надано доказів, які б підтвердили наявність на теперішній час заявлених прокурором ризиків.

Вирішуючи клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд керується наступним.

Незважаючи на те, що ст. 315 КПК України передбачає можливість обрання чи продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу в підготовчому засіданні, проте суд не може спрощено підходити до вирішення цього питання, а клопотання має відповідати вимогам розділу ІІ КПК України, особливо коли це стосується одного з найбільш суворих запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту.

Ст. 184 КПК України передбачене долучення до клопотань про застосування запобіжних заходів відповідних матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, що забезпечує реалізацію змагальності, як загальної засади кримінального провадження.

Крім того, згідно з ч.1-2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

За такого для обґрунтування відповідних підстав для застосування до особи певного запобіжного заходу суду мають бути надані відповідні докази.

Проте суду надано лише текст клопотання без долучення відповідних матеріалів на підтвердження обґрунтованості клопотання та заявлених в ньому ризиків, натомість обвинувачений з`являється на всі виклики суду, навіть здійснені за допомогою телефонного зв`язку.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання прокурора про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 177, 184, 194, 314-315 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000223 по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 296 КК України, повернути прокурору через його невідповідність вимогам КПК України.

В задоволенні клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення.

СУДДЯ: