Постанова

Іменем України
06 листопада 2018 року

м. Київ
справа № 140/453/16-к

провадження № 51-1587 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Вінницької області від 05 вересня

2017 року щодо ньогоу кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000008, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 296 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 20 квітня

2017 року ОСОБА_6 засуджено за частиною 1 статті 296 КК до покарання у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 08 січня

2016 року о 01:00 поблизу приміщення кафе «Нива», перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушуючи громадський порядок, ігноруючи загальноприйняті правила поведінки, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, штовхнув ОСОБА_7 рукою в спину, на що вона йому зробила зауваження. На захист своєї дружини став ОСОБА_8 , однак ОСОБА_6 на нього не відреагував та умисно, з хуліганських мотивів ударив ОСОБА_7 рукою раз по обличчю, від чого вона впала на землю. Такими умисними протиправними діями ОСОБА_6 завдав ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, які не спричинили короткочасний розлад здоровя.
Того ж дня о 02.00 поблизу приміщення того ж кафе, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час суперечки з ОСОБА_9 , яка виникла між ними через протиправні дії ОСОБА_6 щодо ОСОБА_7 , грубо порушуючи громадський порядок, ігноруючи загальноприйняті правила поведінки, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, ОСОБА_6 умисно заподіяв тілесне ушкодження ОСОБА_9 , вдаривши її долонею по обличчю, та вхопив за волосся, в результаті чого, вони обоє впали на землю. Такими умисними протиправними діями ОСОБА_6 завдав ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, які не спричинили короткочасний розлад здоровя.

Вироком Апеляційного суду Вінницької області від 05 вересня 2017 року вказаний вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 20 квітня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_6 скасовано в частині призначення покарання.

Ухвалено визнати ОСОБА_6 винуватим за частиною 1 статті 296 КК та призначити йому покарання у виді арешту на 6 місяців. Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

У решті вирок суду залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений не оспорює фактичних обставин справи, водночас не погоджується із рішенням суду апеляційної інстанції в частині призначеного йому покарання, просить його змінити та залишити без зміни вирок районного суду.
Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Оспорюючи призначене апеляційним судом покарання, ОСОБА_6 вказує на те, що цим судом не досліджено документів, які характеризують його особу,

а наведені апеляційним судом дані, а саме те, що засуджений ніде не працює, частково не відповідають дійсності.
На його думку, апеляційний суд не врахував ряду пом`якшуючих обставин, зокрема того що він розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, відшкодував завдану шкоду, потерпілі не наполягали на реальній мірі покарання, інкриміноване йому кримінальне правопорушення відноситься до злочинів невеликої тяжкості, він здійснює догляд за своєю бабусею похилого віку і інші особи, які могли б це здійснювати відсутні, а також його позитивну характеристику за місцем проживання.
Заслухавши доповідь судді, зваживши на думку прокурора, яка заперечувала проти касаційної скарги засудженого, обговоривши доводи, зазначені в касаційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.
Мотиви Суду
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що фактичні обставини кримінального правопорушенням засудженим не оспорюються.
З доводами касаційної скарги засудженого про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого колегія суддів не погоджується виходячи з нижченаведеного.
Згідно з вимогами статті 65 КК суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а відповідно до частини 2 статті 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Мотивуючи свої висновки про призначення покарання у виді штрафу, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, обставини, за яких вчинено злочин, особу засудженого, що раніше притягувався до кримінальної відповідальності, але згідно з пунктом 1 статті 89 КК є таким, що не має судимості, його задовільну характеристику та щире каяття у вчиненому.
У зв`язку з цим суд вирішив, що необхідним і достатнім для виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді штрафу.
Суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції щодо призначеного виду покарання та вважав, що 6 місяців арешту буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Зокрема, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції при призначенні покарання не зважив на конкретні обставини вчиненого, ступінь тяжкості кримінального правопорушення, не врахував фактичних обставин кримінального правопорушення, характеру та мотивів вчинення злочину. Також не взяв до уваги те, що ОСОБА_6 мав попередню судимість за вчинення у 2014 році злочину, передбаченого частиною 1 статті 122 КК, проте через незначний проміжок часу після закінчення іспитового строку знову скоїв злочин у вигляді зухвалої неповаги до суспільства, наніс тілесні ушкодження потерпілим, злочин вчинено ним у стані алкогольного сп`яніння у громадському місці, а також те, що він ніде не працює, суспільно корисною працею не займається, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та схильність до вчинення кримінальних правопорушень.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 характеризується за місцем проживання з негативної сторони, є особою, яка порушує громадський порядок, притягався до адміністративної відповідальності з призначенням громадських робіт. Його твердження про те, що крім нього нікому доглядати за бабцею, спростовуються довідкою, яка міститься в матеріалах провадження та відповідно до якої засуджений проживає з мамою ОСОБА_10 та братом ОСОБА_11 . На момент ухвалення судом першої інстанції вироку встановлено, що ОСОБА_6 не працює, а під час перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції жодних довідок, які б підтверджували його позитивну характеристику, склад сім`ї та інформацію про його місце роботи, він не надав.
Долучені документи на підтвердження доводів засудженого датовані одразу ж після апеляційного розгляду, а саме 6 та 8 вересня 2017 року, тому вважати наведені засудженим дані такими, що були невраховані апеляційним судом, у колегії суддів підстав не має.
Крім того, під час апеляційного розгляду, де засуджений брав участь, жодних документів він суду не надавав.
Доводи касаційної скарги засудженого про неврахування судом даних про його особу залишення без уваги розписки про відсутність претензій з боку потерпілих не є слушними, оскільки під час апеляційної розгляду судом враховано ті дані, які наявні в матеріалах кримінального провадження на час розгляду кримінального провадження, на що і послався апеляційний суд у судовому рішенні. Крім того, у матеріалах кримінального провадження відсутня інформація про відшкодування шкоди потерпілим, хоча їх думку було враховано судом при призначенні покарання.
Беручи до уваги сукупність наведених обставин, колегія суддів не має сумнівів у тому, що призначений вид покарання у виді арешту на 6 місяців є справедливим і виваженим заходом примусу, що забезпечить виправлення засудженого та попередить вчинення ним нових злочинів.
У зв`язку з цим оскаржуване судове рішення колегія суддів вважає законним, обґрунтованим та мотивованим, а також таким, що відповідає вимогам статті 420 КПК. При цьому Судом не встановлено порушень вимог кримінального процесуального закону при постановленні зазначеного рішення, а касаційна скарга засудженого не містить таких доводів, які б вказували на такі порушення та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання.
Отже, касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд
ухвалив:

Вирок Апеляційного суду Вінницької області від 05 вересня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни, а його касаційну скаргу без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3