ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/4817/7/18 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжний захід
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2018 р. м.Тернопіль

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6
з участю підозрюваного
в режимі відеоконференції ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 вересня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 , підтриманого підозрюваним ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний із позбавлення волі - відмовлено.

Задоволено клопотання слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Тернопільській області ОСОБА_10 , погодженого прокурором відділу прокуратури Тернопільської області ОСОБА_11 відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Російської Федерації, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , громадянина України, неодруженого, не депутата не адвоката, раніше судимого:

- 24.04.2001 року Теребовлянським районним судом Тернопільської області за.ч.3 ст. 81, ч.2 ст. 140, ст.44 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.45 КК України, вважається засудженим умовно з іспитовим строком 1 рік 6 місяців. Вирок вступив в закону силу 04.05.2001 р.;

04.01.2006 р. Теребовлянським районним судом Тернопільської області за.ч.2 ст. 186, ст. 69 КК України до покарання у вигляді 150 годин громадських робіт;

28.08.2006 р. Тернопільським міськрайонним судом за ч.2. ст. 296, п. 2,3,4 ст.76 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільненити від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Вирок вступив в закону силу 13.09.2006 року;

18.10.2007 р. Теребовлянським районним судом Тернопільської області за ч.2 ст. 296 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднати 2 місяці до вироку Тернопільського міськрайонного суду від 28.08.2006 р.. Вирок вступив в закону силу 01.11.2007 року;

11.10.2013 р. Тернопільським міськрайонним судом за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 800гривень;

12.01.2017 року Тернопільським міськрайонним судом за ч.1 ст. 263 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки.

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч.1 ст. 28, ч.2 ст.125 КК України та продовжено йому строк тримання під вартою, терміном до 23 год. 59 хв. 11 листопада 2018 року.
Як слідує з оскаржуваної ухвали, слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції в тернопільській області ОСОБА_10 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду із клопотанням, яке погоджене прокурором відділу прокуратури Тернопільської області ОСОБА_11 , про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч.1 ст. 28, ч.2 ст.125 КК України.
В обґрунтування поданого клопотання слідчий вказала, що 31 березня 2018 року, близько 02 год. ОСОБА_7 прийшов у приміщення більярдного клубу Бавлад, що за адресою бульвар Данила Галицького, 10 де зустрів свого знайомого ОСОБА_12 та розпочав з ним розмову, яка не мала конфліктного характеру та в подальшому покликав його вийти на вулицю для продовження розмови.
Через деякий час, невстановлений слідством час, у ОСОБА_7 та ОСОБА_12 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, стався конфлікт, в ході якого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел спрямований на заподіяння ОСОБА_12 тілесних ушкоджень.

Після того, ОСОБА_7 діючи умисно та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи наслідки та бажаючи їх настання, витягнув з кишені куртки невстановлений слідством предмет схожий на вогнепальну зброю, яким в подальшому спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді масивної травми ділянки лівого ока із гематомою, обширною скальпованою наскрізною раною та розривом реберного краю верхньої повіки у її зовнішній частині, деформації очного яблука, раною лімби рогівки у верхніх сегментах із переходом на склеру, випадінням внутрішньоочних оболонок і ціліарного тіла, переломи медіальної та нижньої стунок лівої орбіти із зміщенням кісткових фрагментів, що супроводжувалось повною втратою зору на це око, що належить до тяжких тілесних ушкоджень, а також закритої черепно-мозкової травми із клінічними проявами забиття головного мозку легкого ступеня, забійно-рваної рани підборіддя справа, травми лицевого черепа, що ускладнилась гнійним післятравматичним менінгітом та зниженням слуху двобічно, що належать до легких тілесних ушкоджень та був госпіталізований до Тернопільської університетської лікарні.

Окрім цього, в ході досудового розслідування встановлено, що наприкінці лютого 2018 року, точної дати слідством не встановлено, у ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_13 , виник злочинний умисел на спричинення ОСОБА_14 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 , зателефонував до ОСОБА_14 , з яким вони перебували в дружніх відносинах та попросив останнього під`їхати на квартиру за адресою АДРЕСА_3 , для того щоб поговорити. Близько 10 год. наприкінці лютого 2018 року, точної дати слідством не встановлено, коли ОСОБА_14 приїхав за вищевказаною адресою, в квартирі знаходилось п`ятеро осіб, а саме: ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та дівчина на ім`я ОСОБА_17 , анкетних даних якої не встановлено.

Через деякий час після того, як ОСОБА_14 зайшов на кухню квартири АДРЕСА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , закривши вхідні двері в квартирі на ключ, розпочали з ним розмову про те, що ОСОБА_14 ніби-то обманув осіб, які знаходяться в місцях позбавлення волі. В подальшому на основі цього розпочалась сварка, яка переросла в шарпанину. В ході конфлікту, який розпочався на ґрунті особистих неприязних відносин, ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_13 діючи умисно та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи наслідки та бажаючи їх настання, почали наносити ОСОБА_14 удари кулаками по голові та інших частинах тіла, приставляючи при цьому невстановлений слідством предмет, схожий на вогнепальну зброю, до голови ОСОБА_14 .

Після того, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_13 , відвели ОСОБА_14 у ванну кімнату, посадили його у ванну та продовжили наносити останньому тілесні ушкодження, а саме удари кулаками в обличчя, тулуб та кінцівки. Оскільки у ванній кімнаті було дуже багато крові, ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_13 постелили на підлогу клейонку, кажучи при цьому, що ОСОБА_14 живим з квартири не вийде.

Крім того, ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_13 , нанесли ОСОБА_14 невстановленим слідством ножем один удар в область лівої ноги та один удар в передпліччя лівої руки, чим спричинили ОСОБА_14 тілесні ушкодження.

Після того, як ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_13 , припинили наносити тілесні ушкодження ОСОБА_14 та пішли в іншу кімнату, останній, переконавшись, що його ніхто не бачить, вийшов з ванної кімнати, відчинив вхідні двері з квартири, ключ від яких перебував в замку, та вибіг на вулицю, де в подальшому сів в невстановлений слідством автомобіль таксі та поїхав за місцем свого проживання.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 , який діяв за попередньою змовою із ОСОБА_13 , потерпілому ОСОБА_14 завдано фізичного болю, а також спричинено тілесні ушкодження у вигляді ран тім`яної та тім`яно-скроневої ділянок голови зліва, спинки носа зліва, лівих передпліччя і кисті, правої гомілки, саден обох половин передньої поверхні грудей, злами 2-го правого та лівого верхніх зубів та травматична екстракція першого верхнього лівого зуба, які належать до легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я.

16 травня 2018 року ОСОБА_7 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Задовольняючи клопотання слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в тернопільській області ОСОБА_10 погодженого прокурором відділу прокуратури Тернопільської області ОСОБА_11 про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч.2 ст.28, ч.2 ст.125 КК України, тому суд прийшов до висновку про наявність обставин, передбачених ч.3 ст.199 КПК України.

В апеляційній скарзі підозрюваний просить змінити йому запобіжний захід та обрати такий, що не пов`язаний з триманням під вартою.
Вважає, що його дії за ч.1 ст.121 КК України кваліфіковано не вірно, оскільки він не мав умислу наносити тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 , з яким перебуває у дружніх відносинах, проте сторона обвинувачення не взяла дані покази до уваги, а обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є незаконним.
Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просять постановити нову ухвалу, якою скасувати запобіжний захід у вигляді триманням під вартою, доводи прокурора, який вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а апеляцію такою, що не підлягає до задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.177, 178, 183 КПК України.
Так, відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду; знищити або сховати будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.
Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Так, згідно п.5 ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч.1 ст. 28, ч.2 ст.125 КК України, санкція першого з яких передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, що в силу вимог ст. 12 КК України належить до тяжкого кримінального правопорушення.
14 липня 2018 року слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000251 від 02 квітня 2018 року до чотирьох місяців тобто до 16 вересня 2018 року.

10 вересня 2018 року ОСОБА_7 слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 00:00 год. 16 вересня 2018 року.

12 вересня 2018 року стороні захисту повідомлено, що досудове розслідування завершено, а зібрані під час розслідування докази є достатніми для складання обвинувального акту.

Також, 12 вересня 2018 року стороні захисту повідомлено, що відповідно до вимог ст. 290 КПК України вони мають право ознайомитись з матеріалами досудового розслідування

Враховуючи значний об`єм матеріалів досудового розслідування, який надався для ознайомлення стороні захисту, тому провести вказану процесуальну дію у строк дії попередньої ухвали про тримання під вартою не можливо у зв`язку із значним об`ємом самих таких матеріалів, кількістю підозрюваних та їх захисників, а тому є необхідність у продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_7 ..

Слідчий, звертаючись з клопотанням про продовження строку тримання під вартою та прокурор при розгляді клопотання вказували про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 даних кримінальних правопорушень, що свідчить про існування ризику, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, заявлені раніше ризики, що стали підставою для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу на даний час не зменшились та продовжують існувати, на даний час нових обставин, які б свідчили про зникнення або зменшення ризиків, які слугували підставою для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає.
Висновки слідчого судді про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів вважає вірними, оскільки вони підтверджуються доданими до клопотання органу досудового слідства та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Задовольняючи зазначене клопотання слідчого, місцевий суд належним чином вмотивував своє рішення про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , зазначив про наявність ризиків, визначених в ст.177 КПК України, а саме можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення, а відтак перешкодити повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування.
Таким чином, судом встановлено та підтверджується матеріалами провадження, що застосування щодо ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою не зможе попередити ризикам, встановленим ст. 177 КПК України.
З таким висновком слідчого судді про застосування щодо ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження його строку, колегія суддів повністю погоджується, оскільки прокурором в судовому засіданні доведено обставини, передбачені ст.194 КПК України.
Слідчий суддя в повній мірі та у визначеному законом порядку врахував всі обставини при обранні та продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під варту, особу підозрюваного, який не має постійного місця проживання, має нестійкі соціальні зв`язки, раніше судимий.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що вона не заслуговує на увагу, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження запобіжного заходу.

Також, приймаючи рішення про продовження терміну запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею не визначався розмір застави, на підставі ч.4 ст.183 КПК України, у зв`язку із тим, що вказані злочини було вчинено із застосуванням насильства.

При цьому, слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень.
Таким чином, з урахуванням викладеного вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що слідчий суддя прийшов до вірного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 .

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 - без задоволення.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 176 179, 407, 422 КПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 вересня 2018 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи