Справа № 640/1512/18
н/п 1-кс/640/5277/18
"21" травня 2018 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
21.05.2018 року старший слідчий СУ ГУНП в Харківській області майор поліції ОСОБА_3 звернулася до Київського районного суду м. Харкова з клопотанням погодженим з прокурором відділу прокуратури Харківської області радником юстиції ОСОБА_4 , яким просила задовольнити клопотання і накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить підозрюваному ОСОБА_5 . Розглядати дане клопотання просила без повідомлення підозрюваного, його захисника, з метою забезпечення арешту майна.
На обґрунтування клопотання слідчий, зокрема, зазначила, що 02.02.2018 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, 14.05.2018 ОСОБА_5 повідомлено про зміну підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, п. п. 6, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст. 289, ч.1 ст. 263 КК України.
Під час досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 на праві приватної власності володіє квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою набуття права власності є свідоцтво про право власності на житло, видане 22.09.2009 року відділом по обліку та розподілу житлової площі, реєстраційний номер об`єкту 28394631.
Також сторона обвинувачення зазначає, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого та ряду особливо тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання від трьох років позбавлення волі до довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна у випадках, передбачених п. 6 ч.2 ст. 115 та ч.3 ст. 289 КК України.
Під час досудового розслідування встановлено, що в діях підозрюваного ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мався корисливий мотив, та ними вчинено дії, направлені на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_7 , а саме грошовими коштами загиблого в сумі 250 грн., портативною переносною акустичною колонкою «GBL», планшетом HUAWEI Т-701 U загальною вартістю 1750 грн. та автомобілем потерпілого вартістю 72 025 грн.
На підставі викладеного, орган досудового розслідування вважав за доцільне накласти арешт на майно, яке може бути конфісковано у ОСОБА_5 у разі ухвалення вироку за п.6. ч.2 ст.115 чи ч.3 ст. 289 КК України, а саме на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить йому на праві приватної власності.
Слідчий також просив дане клопотання розглянути без участі підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника, з метою забезпечення арешту майна.
Слідчий, про час та місце розгляду клопотання повідомлена належним чином, проте в судове засідання не з`явилася. 21.05.2018 надала до суду заяву, в якій просила розглядати клопотання про арешт майна без її участі у зв`язку із службовою зайнятістю.
21.05.2018 через канцелярію суду процесуальний керівник прокурор відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_4 надав заяву, в якій просив розглядати клопотання про арешт майна без його участі у зв`язку із службовою зайнятістю.
Оскільки сторона кримінального провадження, яка звернулась з клопотанням, довела наявність достатніх підстав вважати, що майно, яке не було тимчасово вилучене, власником може бути відчужене, з метою забезпечення арешту майна, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, дане клопотання розглядається слідчим суддею без повідомлення власника майна.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
За змістом ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
14.05.2018 ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри від 02.02.2018 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України та повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч.1 ст. 263 КК України.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 16.05.2018, підозрюваному ОСОБА_5 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 .
На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання, оскільки слідчий довів наявність підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, накладення арешту на вказане у клопотанні майно підозрюваного забезпечить в подальшому конфіскацію майна як виду покарання.
Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.173 КПК України, слідчий суддя при задоволенні клопотання про арешт майна, зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.
Враховуючи вказану вимогу КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне заборонити власнику квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_5 , відчуження та розпорядження вказаної квартири, до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.
Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч.4 ст.107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 107, 132, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Накласти арешт на майно, що належить ОСОБА_5 , а саме на квартиру АДРЕСА_2 , шляхом заборони її відчуження та розпорядження, до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1