Справа № 711/3420/18
Провадження № 1-кп/711/272/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Черкаси 02 жовтня 2018 року

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,

за участі прокурорів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду судовий розгляд кримінального провадження № 0000264 за звинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коврай Золотоніського району Черкаської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, працюючого слюсарем в ПП «Андіс-Техно» (м.Черкаси), одруженого, який має 2-х малолітніх дітей, не судимого, мешканця АДРЕСА_1 ,

в скоєнні злочину, відповідальність за який передбачена ч.1 ст. 125 КК України,

встановив:

Підсудний ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що близько 15 години 02 січня 2018 року він, перебуваючи неподалік ділянки № НОМЕР_1 ЧМОСТ (Черкаське міське об`єднання садівничих товариств) «Садівник», що розташоване по вул. Чайковського в м. Черкаси, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння на спричинення тілесних ушкоджень, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс не менше 5 ударів правою та лівою рукою в область голови та обличчя потерпілому ОСОБА_8 , тим самим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синця лівої виличної ділянки, проявів забою м`яких тканин лівої лобово-скронево-тім`яної та лобово-тім`яної ділянок, які відповідно до висновку експерта № 02-01/508 від 23.04.2018 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Ці дії ОСОБА_6 органом обвинувачення кваліфіковані як злочин, передбачений ч.1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.

Підсудний ОСОБА_6 винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні визнав частково і пояснив, що 02.01.2018 року на садовій ділянці разом із потерпілим ОСОБА_8 , свідком ОСОБА_9 допомагав свідку ОСОБА_10 спиляти гілку на дереві і потерпілий, використовуючи нікчемний привід, затіяв конфлікт та намагався його вдарити, тому він випередив його і наніс біля п`яти ударів: один раз відштовхнув, двічі вдарив рукою в обличчя і біля двох разів наніс удари руками потерпілого по руках, якими він прикривався, після чого в конфлікт втрутився ОСОБА_11 і їх розборонив. Допускає, що від його дій у потерпілого могли виникнути деякі тілесні ушкодження, крім в області лобово-скронево-тім`яної та лобово-тім`яної ділянок голови, куди він удари не наносив.

Суду для підтвердження винуватості підсудного ОСОБА_6 надано наступні докази: показання свідків, висновки експертизи і документи.

Суд оцінив надані докази з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності і встановив наступне.
Сідок ОСОБА_10 показав, що сусіди по садівничій ділянці допомагали йому спиляти гілку на дереві, для чого він виліз на дерево і пиляв гілку, а ОСОБА_9 , ОСОБА_6 і ОСОБА_8 знаходились внизу і відтягували гілку мотузкою. Він перебував до них спиною і подробиць не бачив, але чув суперечку між обвинуваченим і потерпілим та звук, схожий на звук ляпасу.

Свідок ОСОБА_9 показав, що в той час, коли ОСОБА_10 на дереві спилював гілку, він з ОСОБА_12 і ОСОБА_13 відтягували її вірьовкою, яку ОСОБА_13 надто сильно сіпнув, тому між ним і обвинуваченим відбулась суперечка, в ході якої вони один одного штовхали, хоча ударів не наносили, тому він їх розборонив. Після цієї події слідів тілесних ушкоджень на обличчі потерпілого ОСОБА_13 не помітив.

Суд визнав неможливим здійснити допит потерпілого ОСОБА_8 , який неодноразово не прибував у судове засідання, про що 01 жовтня 2018 р. виніс ухвалу. Проведення судового розгляду за відсутності потерпілого узгоджується з практикою Верховного Суду, вираженою в постанові від 28 березня 2018 (справа № 591/3923/16-к, провадження № 51-424км18).
Під час досудового розслідування 01.03.2018 р. із потерпілим проводився слідчий експеримент, під час якого потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що особа під анкетними даними ОСОБА_14 кулаками обох рук наніс йому 10-12 ударів в область голови, при чому потерпілий намагався закрити голову руками, проте більшість ударів потрапили йому в обличчя та голову (а.с.60).

Статтею 105 КПК України передбачено, що до протоколу можуть долучатись додатки, які пояснюють зміст протоколу.

В протоколі слідчого експерименту зазначено, що під час цієї слідчої дії виготовлено графічні зображення, які додаються до протоколу. Проте суду ці додатки не надано, але в матеріалах кримінального провадження є інший документ, оголошений за ініціативою суду в порядку, передбаченому ч.1 ст. 358 КПК України, про те, що фотозображення, зроблені під час слідчої дії від 01.03.2018 року, були втрачені (а.с.61).

Виходячи з того, що фотозображення і графічні зображення не є тотожними поняттями, тому що графічним є зображення, яке складається з ліній, штрихів, точок і виконується олівцем або ручкою, а фотографічним дійсне зображення, створене за допомогою оптичної системи на час експозиції та зафіксоване за допомогою світлочутливої системи у вигляді електронного файлу або на фотоплівці, суд приходить до висновку про те, що суду не надано додатка до протоколу слідчого експерименту, в якому б було зафіксовано, куди саме (в яку частину голови) були нанесені удари потерпілому, а сам зміст протоколу таких конкретних даних не містить.

Як зазначено вище, підсудний не заперечує того, що він наніс потерпілому біля двох ударів в обличчя, але при цьому зазначає, що удари наніс не кулаками, як в протоколі слідчого експерименту зафіксовано пояснення потерпілого, а тильною частиною відкритих долонь наніс ляпаси.

Жоден зі свідків не бачив того, щоб обвинувачений наніс потерпілому удари руками в голову та/або обличчя. Христочевському висунуто обвинувачення в нанесенні не менше п`яти таких ударів; сам він визнає нанесення ним тільки двох ударів в обличчя, а не в голову; в протоколі слідчого експерименту кількість ударів, які були нанесені в голову і обличчя потерпілого, не вказана, а перед експертами питання про кількість ударів, від яких виникли у потерпілого тілесні ушкодження, не ставились.

Таким чином, суду не надано достатніх доказів того, що підсудний ОСОБА_12 наніс потерпілому ОСОБА_13 не менше п`яти ударів правою і лівою рукою в область голови та обличчя, як це сформульовано в обвинуваченні.

У частині першій ст. 125 КК України встановлюється кримінальна відповідальність за легке тілесне ушкодження, яке виявилося в порушенні анатомічної цілісності тканин або в порушенні нормального функціонування тканин чи органів тіла людини, але не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

За правилами, встановленими у частині 2 ст. 242 КПК України, обов`язковим є залучення експерта для встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.

Висновки експертів з огляду на положення частини 2 ст. 84 цього Кодексу, є процесуальними джерелами доказів.

Частиною першою ст. 86 КПК України передбачено, що доказ вважається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно із застереженнями, які містяться в ч.3 ст. 214 вказаного Кодексу, здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) або без такого внесення не допускається. До такого внесення можливе проведення тільки однієї слідчої дії огляду місця події.

З матеріалів кримінального провадження (даних, що зазначені в обвинувальному акті і реєстрі матеріалів досудового розслідування, виписки із ЄРДР) встановлено, що досудове розслідування розпочалось 13 січня 2018 року (а.с.5, 9, 57).

Висунуте підсудному Христочевському обвинувачення ґрунтується, зокрема, на ступені тяжкості тілесних ушкоджень, визначеному висновком експерта № 02-01/508 від 23.04.2018 р.

Ця експертиза проведена на підставі постанови слідчого від 16.04.2018 р., згідно з якою експерту для дослідження надано висновок експерта № 02-01/18 від 04.01.2018 р. та протокол слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 (а.с.62).

Дослідженням висновку експерта № 02-01/508 від 23.04.2018 р. встановлено, що саме вказані документи були надані експертному закладу і експерт, не оглядаючи потерпілого і не досліджуючи його медичних документів, надав висновок про наявність, локалізацію та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_8 , посилаючись на опис тілесних ушкоджень, який міститься у висновку експерта № 02-01/18 (а.с.64-65), тобто висновок експерта № 02-01/508 від 23.04.2018 р. є похідним від висновку № 02-01-18 від 04.01.2018 р.

Суд встановив, що 04.01.2018 р. проведено судово-медичну експертизу № 02-01/18, за висновками якої у потерпілого ОСОБА_8 за наслідками його огляду виявлено певні тілесні ушкодження (а.с.56).

З тексту експертизи встановлено, що вона проведена на підставі постанови слідчого ОСОБА_15 . В судовому засіданні експерт ОСОБА_16 надав суду екземпляр постанови вказаного слідчого від 04.01.2018 р., з якої судом виготовлено копію (а.с. 89).

З реєстру матеріалів досудового розслідування також встановлено, що ця експертиза призначена постановою слідчого ОСОБА_15 від 04.01.2018 р. (а.с.10).

В матеріалах кримінального провадження міститься постанова, винесена 04.01.2018 року від імені вказаного слідчого, яка ніким не підписана (а.с.53) і текст якої відмінний від тексту постанови, наданої експерту.

Наведене приводить суд до висновку про те, що вказана судово-медична експертиза проведена до початку досудового розслідування, тобто до внесення відомостей до ЄРДР, тому зазначений доказ отриманий без дотримання передбаченого КПК України порядку, тобто є недопустимим.

У вирішенні питання про допустимість такого доказу, як висновок експерта № 02-01/508 від 23.04.2018 р., суд застосовує концепцію «плодів отруєного дерева», тобто оцінку допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. Оскільки висновки цієї експертизи про наявність у потерпілого ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, їх локалізацію, давність утворення і ступінь тяжкості ґрунтуються виключно на висновках експертизи № 02-01/18 від 04.01.2018 р., визнаної судом недопустимим доказом, тому суд визнає недопустимим доказом також і висновок судово-медичної експертизи 02-01/508 від 23 квітня 2018 року.

Також суд враховує наступні положення законодавства.

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
В цьому кримінальному провадженні сторона обвинувачення не надала належного доказу щодо наявності у потерпілого ОСОБА_8 тілесних ушкоджень і ступеню їх тяжкості.
Проаналізувавши надані суду докази, суд вважає, що винуватість підсудного ОСОБА_6 у вчиненні злочину, в якому він обвинувачується, не доведена, тому що суду не надано безспірних доказів того, що ОСОБА_6 вчинив передбачений ч.1 ст. 125 КК України злочин, тобто умисне легке тілесне ушкодження, навіть за умови, що підсудний частково визнав свою винуватість, тому що його показання необхідно оцінювати в сукупності з іншими доказами. У зв`язку з цим суд виносить виправдувальний вирок.

Крім того, суд враховує і наступну судову практику.

Верховний Суд в своїй постанові від 20 березня 2018 року (справа № 753/11828/13-к, провадження № 51-39км18) визначив, що згідно з положеннями частин 1 і 3 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. Однак, як вбачається зі змісту зазначеної норми, це є правом, а не обов`язком суду.
Крім того, прокурор не позбавлений можливості змінити обвинувачення під час розгляду провадження судом першої інстанції у встановленому законом порядку.
З цього випливає, що суд має право, а не обов`язок, змінити правову кваліфікацію злочину, якщо це покращує становище обвинуваченого.
В даному випадку суд проводить судовий розгляд кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, у якому, незважаючи на участь прокурора, тільки потерпілий ОСОБА_8 користується правом підтримувати висунуте обвинувачення або висловити свою позицію у випадку зміни прокурором обвинувачення в суді в порядку, передбаченому ст. 338 КПК України. Потерпілий в судове засідання для судового розгляду не з`явився жодного разу і суд своєю ухвалою визнав неможливим його допит. Прокурор не скористався своїм правом на зміну обвинувачення, а суд позбавлений можливості вислухати думку потерпілого з приводу можливої перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 . Таке право притаманне тільки потерпілому і не може бути в даному випадку делеговане його представнику, який під час судового розгляду підтримував висунуте підсудному обвинувачення.
З урахуванням викладеного суд не вбачає підстав для розгляду питань щодо можливої кваліфікації дій підсудного ОСОБА_6 за ч.1 ст. 126 КК України навіть при одержанні показань підсудного про те, що він наніс потерпілому кілька ударів.
У зв`язку з прийняттям рішення про виправдання обвинуваченого цивільний позов потерпілого на підставі ч. 3 ст. 129 КПК України необхідно залишити без розгляду. Речові докази і процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_6 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та виправдати його за недоведеністю вчинення ним злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 залишити без розгляду.

Копію вироку вручити прокурору і підсудному негайно після проголошення. На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м. Черкаси в установленому законодавством порядку на протязі 30 днів з дня проголошення вироку.

Головуючий: ОСОБА_1