Справа № 308/1862/18
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

07.03.2018 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційного провадження № 11-сс/777/151/18 за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.02.2018 про часткове задоволення погодженого прокурором клопотання слідчого застосування щодо підозрюваного за ч.2 ст.146, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Оскарженою ухвалою слідчого судді відмолено у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_9 від 23.02.2018 про застосування запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, не судимого.

ОСОБА_6 підозрюється у тому, що він 16.11.2014, біля 8 год. 50 хв., за попередньою змовою із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 увійшли до магазину «Дракон» в м. Берегово, по вул. І. Франка, 8, де на той час знаходився власник магазину ОСОБА_13 , де з погрозою застосування предметів, схожих на пістолет та бойову гранату, тобто насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_13 , а також із застосуванням небезпечного для здоров`я фізичного насильства до останнього, вчинили розбійний напад, в результаті якого відкрито заволоділи належними ОСОБА_13 грошовими коштами: 80 000 грн, а також: 1) 11 200 доларів США, 2) 9 500 євро, 3) 1 500 000 угорських форинтів, що станом на 16.11.2014 за курсом НБУ складало, відповідно: 1) 172 592 грн, 2) 184 205 грн, та 3) 93 995 грн, а також картками поповнення мобільного зв`язку «МТС» кількістю 80 штук номіналом по 100 грн кожна на загальну суму 8 000 грн, мобільним телефоном «LG GS-290» із двома сім-картками «МТС» та «Київстар», вартістю 250 грн, завдавши ОСОБА_13 матеріальної шкоди в особливо великих розмірах, на загальну суму 539 042 грн, що в 600 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Крім того, 16.11.2014, біля 8 год. 55 хв., ОСОБА_6 після вчинення розбійного нападу за вищевказаних обставин на ОСОБА_13 за попередньою змовою із ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , незаконно заволоділи транспортним засобом ОСОБА_13 «Аudi-Q7», н.з. НОМЕР_1 та незаконно позбавили волі ОСОБА_13 будучи у приміщенні вказаного магазину, наказали останньому підкоритися їх незаконним вимогам, вийти із приміщення магазину, зачинити його та прослідувати із ними проти його волі.

Розуміючи, що ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 озброєні і можуть застосувати до нього зброю, ОСОБА_13 був змушений, всупереч своєї волі, підкоритися їх злочинній вимозі та прослідувати із ними, пройти до належного йому вказаного вище автомобіля, що знаходився поряд із магазином і сісти на пасажирське сидіння, після чого ОСОБА_11 із ОСОБА_14 , заштовхавши ОСОБА_13 на заднє сидіння, сіли по сторонам, тим часом як ОСОБА_6 сів за кермо вказаного автомобіля, а ОСОБА_12 пішов у протилежному напрямку для подальшої зустрічі в обумовленому місці.

Після того ОСОБА_6 разом із ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , на автомобілі «АudiQ7», н.з. НОМЕР_1 , виїхали через м. Берегово в напрямку м. Мукачева, одягнули ОСОБА_13 у автомобілі дві матерчаті маски на голову, зв`язали руки шматком паска безпеки, чим позбавили його волі та у подальшому, внаслідок переслідування їх працівниками міліції, з метою уникнення затримання, заїхали у лісову місцевість в напрямку с. Жнятино Мукачівського району, в районі між селами Гать Берегівського району та Жнятино Мукачівського району залишили зв`язаного потерпілого ОСОБА_13 у його автомобілі, а самі із викраденим майном через лісопосадку зникли.

Обставини вчинення вказаного злочину підтверджуються:

а) протоколами: 1) огляду місця події від 16.11.2014 магазину «Дракон» в м. Берегово, по вул. І. Франка, 58 та прилеглої території, а також ділянки біля лісового масиву між населеними пунктами с. Гать Берегівського району та с. Страбичово Мукачівського району; 2) допиту потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 ; 3) впізнання осіб по фотознімках із свідком ОСОБА_15 , потерпілим ОСОБА_13 , які впізнали ОСОБА_12 , із свідками ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які впізнали ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 ; 4) допиту інших свідків;

б) висновками: 1) молекулярно-генетичної експертизи № 10/514 від 16.01.2015 встановлено генетичні ознаки клітин із запальнички, виявленої в автомобілі «АudiQ7», що збігаються із генетичними ознаками клітин у фільтрі із недопалка «Мальборо», виявленого в ході огляду місця події біля магазину «Дракон»; 2) молекулярно-генетичної експертизи № 10/69 від 12.02.2015, за результатами якої встановлено генетичні ознаки клітин із недопалку «Winston», що відібрано у ОСОБА_19 , які згідно з листом Львівського НДЕКЦ від 12.03.2015 збігаються із генетичними ознаками клітин, виявлених на запальничці та на фільтрі недопалку «Маrlboro», а також шапок-масок (за висновком № 10/514 від 16.01.2015); 3) судово-хімічної експертизи № 3/1479 від 19.01.2015, згідно з яким у речовині буро-коричневого кольору з плям на правому рукаві сорочки потерпілого виявлено залишкові кількості діазепаму, що відноситься до групи психотропних речовин;

в) відеозаписами камер спостереження: 1) магазину «Дракон» за 16.11.2014, на яких зафіксовано подію розбійного нападу та нападників, опис яких співпадає по всім ознакам зовнішності із особами, яких бачили мисливці 16.11.2014 поблизу с. Павшино Мукачівського району; 2) в м. Берегово, на яких зафіксовано автомобіль «Nissan Rogue», н.з. НОМЕР_2 , що використовувався нападниками; інформацією про телефонні з`єднання в місці вчинення злочину та на шляхах відходу.

25.01.2017 складено повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.4 ст.187 КК України, ч.3 ст.289 КК України, яке йому не вручено внаслідок невстановлення його місця перебування, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

За результатами проведених розшукових заходів згідно з відомостями оперативного підрозділу встановити місце перебування підозрюваного ОСОБА_6 не надалося можливим.

24.01.2017 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у розшук та ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.01.2018 (справа № 308/868/18) надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_6 з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваного ОСОБА_6 затримано в м. Києві о 9 год. 22.02.2018.

Слідчий звернувся до місцевого суду з відповідним клопотанням, яке обґрунтував тим, що в даному випадку наявні ризики, передбачені п. 1,2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, ОСОБА_6 вчинив особливо тяжкі злочини, передбачені ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, є мешканцем м. Київ і тривалий час, у тому числі після оголошення його у розшук, переховувався від органів слідства, змінивши свій телефон, не перебував за місцем свого проживання. Зважаючи, крім іншого, на дані обставини, слідчий вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти вищезазначеним ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Тому слідчий вважає, що інший, менш суворий ніж тримання під вартою, запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до оскарженої прокурором ухвали слідчого судді від 23.02.2018, при вирішенні ним питання про часткове задоволення клопотання слідчого враховано наявність обґрунтованої підозри, яка, однак, не є підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу підозрюваному у виді тримання під вартою. Також слідчим суддею місцевого суду враховано те, що ОСОБА_6 не судимий, його вік та стан здоров`я, наявність у нього постійного місця проживання, сімейний стан підозрюваного, який має досить міцні соціальні зв`язки, оскільки одружений та має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Також слідчий суддя визнав, що ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

З наведених підстав слідчим суддею у відношенні ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід, однак менш суворий ніж тримання під вартою домашній арешт; покладено на цього підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора та суду за їх першою вимогою; утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у кримінальному провадженні № 0000973; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати постановлену щодо ОСОБА_6 вказану ухвалу слідчого судді від 23.02.2018 і постановити нову, якою застосувати щодо цього підозрюваного запобіжний захід саме у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор вказує, що слідчий суддя місцевого суду не врахував тих обставин, що підозрюваний ОСОБА_6 з січня 2017 року переховувався від органів досудового розслідування, у звязку з чим оголошувався у розшук; не має на території Закарпатської області постійного місця проживання, обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, два з яких є особливо тяжкі.

Ці обставини, свідчать про те, що ОСОБА_6 може ухилитися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати відшуканню доказів, здійснювати тиск як на потерпілого, так і на свідків.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи: прокурора на підтримання апеляційної скарги з наведених у ній обставин, підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечили проти апеляційної скарги прокурора, посилаючись на обґрунтованість оскарженої ухвали слідчого судді, обговоривши доводи сторін та вивчивши матеріали провадження, колегія апеляційного суду визнає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу слідчий суддя правильно встановив, що надані слідчим докази свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним відповідного кримінального правопорушення, що стверджується матеріалами провадження; наявні достатні підстави вважати, що існує ризик можливого переховування підозрюваного ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та суду у разі не обрання йому жодного запобіжного заходу.

Застосовуючи підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід менш суворий ніж тримання під вартою, слідчим суддею місцевого суду обґрунтовано враховано стан здоров`я ОСОБА_6 , який не судимий, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, молодий вік та постійне місце проживання.

Слідчим та прокурором не доведено того, що підозрюваному ОСОБА_6 неможливо застосувати менш суворий ніж тримання під вартою запобіжний захід.

З огляду на фактичні обставини кримінального провадження та особу підозрюваного, оцінивши обставину можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано застосував у відношенні ОСОБА_6 менш суворий ніж винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою домашній арешт для запобігання наведеним вище ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого.

Лише обставина, на яку у своєму клопотанні посилається слідчий підозра ОСОБА_6 у вчиненні особливо тяжких злочинів не може бути підставою для застосування у відношенні цього підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який відповідно до ч.1 ст.183 КПК України є винятковим.

З рішення Європейського суду з прав людини «Москаленко проти України» від 20.05.2010 вбачається, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тримання особи під вартою, в тому числі коли таке є тривалим, інакше це буде порушенням п.3 ст.5 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод»; органи державної влади додатково до обґрунтованої підозри щодо заявника посилалися в основному на три підстави: 1) тяжкість злочинів, у вчиненні яких він обвинувачувався; 2) суворість покарання, яке йому могло бути призначено і 3) необхідність забезпечити належний хід провадження, враховуючи ризик того, що заявник міг переховуватися від слідства і суду та примусити свідків давати неправдиві показання.

Щодо ризику того, що заявник переховуватиметься від слідства і суду та примушуватиме свідків давати неправдиві показання Суд зазначає, що у своїх рішеннях про тримання заявника під вартою чи продовження тримання під вартою, органи державної влади не вказали жодних конкретних причин, на підставі яких вони дійшли такого висновку.

В даному випадку слідчий суддя обґрунтовано застосував у відношенні ОСОБА_6 менш суворий ніж тримання під вартою запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Враховуючи наведене, апеляційний суд визнає, що оскаржена прокурором ухвала слідчого судді є законна та ґрунтується на матеріалах провадження.

Керуючись ст.ст. 404, 407 ч.3, 418,419,422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.02.2018 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: