УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №287/498/18-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія зап. захід Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
26 вересня 2018 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області у складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Житомирі апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 07 вересня 2018 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1
підозрюваного ОСОБА_7 ,
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 07 вересня 2018 року щодо ОСОБА_7 . Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Зазначає, що дана ухвала постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підлягає скасуванню.
Вказує, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Зазначив, що судом при прийнятті рішення не враховано те, що ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення тяжкого злочину, на шлях виправлення не став та знову вчинив під час іспитового строку тяжкий злочин, за який, законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від 3 до 7 років. У підозрюваного відсутні міцні соціальні зв`язки, оскільки він є неодруженим та не має утриманців.
Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 07 вересня 2018 року частково задоволено клопотання слідчого СВ Олевського ВП Коростеського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 КК України.
Застосовано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід - особисте зобов`язання строком на два місяці.
ОСОБА_7 письмово зобов`язується прибувати за кожною вимогою на визначений день та час до слідчого СВ Олевського ВП Коростеського ВП ГУНП в Житомирській області, прокурора, суд.
Досудовим розслідуванням встановлено, що на початку серпня місяця 2018 року, у невстановлений день та час, ОСОБА_11 під час збирання грибів, у лісовому масиві поблизу с. Кам`янка Олевського району Житомирської області, знайшов поліетиленовий пакет, в якому перебували вибухові пристрої, а саме: два металевих предмети схожі на корпус гранати « Ф-1 » та три металеві предмети схожі на підривачі типу « УЗРГМ », які переніс при собі та незаконно зберігав за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 .
05.09.2018 року під час обшуку за місцем проживання підозрюваного, який проводили працівники поліції з метою розшуку викраденого майна, відповідно до ухвали слідчого судді, виявили вище зазначені предмети, які добровільно видав підозрюваний на пропозицію осіб, які проводили обшук, що було зафіксовано в протоколі обшуку.
05.09.2015 року ОСОБА_7 було затримано слідчим поліції в порядку ст.ст.207-213 ЦПК України.
06.09.2018 року ОСОБА_10 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення проти апеляційної скарги ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , дослідивши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчим суддею встановлено, що обґрунтованість підозри, оголошеної ОСОБА_7 , підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, однак прокурором в судовому засіданні не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Докази, на підтвердження цього досліджені, під час розгляду клопотання слідчого.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, як застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього кодексу.
Ухвалюючи рішення, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку, що під час розгляду клопотання слідчого у судовому засіданні не встановлено об`єктивних даних, які б свідчили про те, що забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 можливе виключно в умовах тримання його під вартою.
Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що судом не було враховано тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у скоєнні інкримінованого злочину, є неспроможними.
У п.52 рішення Європейського суду з прав людини у справі Ливада проти України від 26 червня 2014 року Суд вказує, що аргументи за і проти звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (in abstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Небезпека того, що обвинувачений буде переховуватися, не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або зробити її на стільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою. Така позиція є усталеною практикою ЄСПЛ ( рішення у справі "Доронін проти України", Осипенко проти України", Харченко проти України").
Застосовуючи щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, суд врахував, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, який відповідно до ст.12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі. Враховано судом і ступінь соціальних зв`язків підозрюваного, який не одружений, на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб не має, має постійне місце проживання та роботу, позитивно характеризується за місцем проживання.
Отже суд, у відповідності до вимог ст.194 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , даних про його особу, обґрунтовано дійшов висновку, що під час розгляду клопотання прокурором не було доведено необхідність застосування до підозрюваного такого виняткового запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують і не дають підстав вважати, що при постановленні оскаржуваної ухвали були допущені порушення норм кримінального процесуального законодавства, які могли б стати підставою для її скасування.
Керуючись ст.407,422 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 07 вересня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: