Провадження №: 1-кп/752/282/18
У Х В А Л А
27.08.2018 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
в ході судового розгляду кримінального провадження № 0003921 по обвинуваченню ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и в :
в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
В ході судового розгляду, на обговорення поставлено питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинувачених.
Прокурор відмітив на необхідності продовження строку тримання під вартою, в зв`язку із існуванням ризиків передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, те, що обвинувачені можуть переховуватись від суду або вчинять інший злочин.
Захисник ОСОБА_7 заперечив стосовно продовження строку тримання під вартою, просив визначити обвинуваченому ОСОБА_3 розмір застави.
Захисник ОСОБА_6 заперечив стосовно продовження строку тримання під вартою, просив застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із засобами електронного стеження.
Обвинувачені підтримали позицію захисників.
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності, а саме у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством.
Крім того, судом при обранні міри запобіжного заходу під час досудового розслідування враховувалися ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також особи підозрюваних. У суду немає обґрунтованих підстав вважати, що на даний час зникли ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, зокрема ті, що перелічені цією статтею. Так, суд враховує, зокрема, тяжкість покарання, вік та стан здоров`я обвинувачених, міцність соціальних зв`язків.
Вказане свідчить про те, що обвинувачені, в разі звільнення з-під варти, можуть продовжити злочинну діяльність, переховуватися від суду або від виконання процесуальних рішень, впливати на свідків чи потерпілого, або вчинити новий злочин.
Одночасно, суд вважає за необхідне відмовити в клопотанні захисника ОСОБА_7 оскільки злочин вчинено із застосуванням насильства, а тому суд не визначає розмір застави обвинуваченим у даному кримінальному проваджені та клопотанні захисника ОСОБА_6 оскільки, останнім не надано жодної інформації щодо місця проживання та намірів обвинуваченого ОСОБА_4 дотримуватись покладених на нього процесуальних обов`язків.
Розглядаючи можливість альтернативного запобіжного заходу, а саме домашнього арешту, суд з урахуванням вищенаведених ознак вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.
Також при цьому суд враховує, що запобіжний захід має на меті, зокрема, попередження спроби особи вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, а не бути лише наслідком такого перешкоджання.
Вирішуючи дане питання, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з врахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі «Єчюс проти Литви».
Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою (рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»).
Зважаючи на те що пред`явлене ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Обраний відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке їм інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених, не встановлено та сторонами не доведено.
Враховуючи викладене та те, що спливає строк з дня продовження дії існуючого запобіжного заходу, та немає реальної можливості до вищезазначеної дати завершити судовий розгляд, за відсутності підстав для скасування, зміни запобіжного заходу, суд вважає за необхідне ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продовжити дію існуючого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, але на строк, що не перевищує 60 днів, тобто до 26.10.2018 року, включно.
Керуючись ст. 331 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
у задоволенні клопотань захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відмовити.
Захід забезпечення кримінального провадження, обраний обвинуваченим ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою продовжити до 26.10.2018 року, включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1