13.06.2018
Справа № 642/922/18
н/п 1-кс/642/1324/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області, прокурора та зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

11 червня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова із скаргою про зобовязання слідчого повернути йому оригінал векселю № 7746 вилученого у нього під час проведення обшуку. В обгрунтування посилається на те, що слідчим клоптання про накладення арешту вилученого майна до суду не було подано, тому неповернення тимчасово вилученого майна порушує приписи ст. 171 КПК України. Також зазначає, що обшук було проведено з порушенням норм КПК. Крім того, просив закрити кримінальні провадження № 0000180 та № 0000994 на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України, за відсутністю події кримінального правопорушення. При цьому зазначає, що слідчим неправомірно були внесені зміни до витягу з ЄРДР. Також вказує, що заявники які повідомили про вчинення кримінального правопорушення звернулися до органу досудового розслідування із завідомо неправдивими повідомленнями про вчинення злочину.

ОСОБА_3 в судове засідання з`явився, підтримав доводи викладені у його скарзі.

Слідчий у судове засідання не з`явився, на адресу суду було надано копії матеріалів кримінального провадження № 0000180 від 19.01.2018 року, в тому числі копія ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 25.05.2018 року про надання дозвілу проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 , протокол обшуку від 04.06.2018 року в якому зазначені речі та документи вилучені під час обшуку, постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання, протокол повернення тимчасово вилученого майна від 06.06.2018 року.

Відповідно до ч.3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, вислухавши доводи скаржника, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується скарга, приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги, виходячи з наступного.

Встановлено, що у провадженні СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 0000180 від 19.01.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 190 КК України.

На підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 25.05.2018 року було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за вказаною адресою проживає ОСОБА_3 .

Слідчим суддею в ухвалі було надано дозвіл на проведення обшуку у зазначеному житловому приміщенні з метою відшукання та вилучення оригіналу простого процентного векселю № 3666 та оригіналу простого векселю № 7746.

Як вбачається з опису речей та документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, було вилучено під час обшуку в тому числі оригінал простого векселю № 7746.

Постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 04.06.2018 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000180 оригінал простого векселю № 7746.

Положеннями статті 303 КПК України встановлений вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Пунктом 1 ч.1 ст.303 КПК України передбачена можливість оскарження заявником бездіяльності слідчого, яка полягає у неповернені тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу.

Статтею 169 КПК України передбачено , що Тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено:

1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним;

2) за ухвалою слідчого судді чи суду, уразі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна;

3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу;

4) у разі скасування арешту.

Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Відповідно до ст. 236 КПК України вилучені речі та документи , які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 16 КПК України встановлено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Також статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод закріплено, що будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватись відповідно до закону. Отже, суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Крім того, відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Порядок зберігання доказів регулюється положеннями ст. 100 КПК України.

З аналізу змісту ст. 100 КПК України вбачається, що закон по-різному регулює вилучення та зберігання таких видів доказів як речі і документи. Зокрема, частиною першою ст. 100 КПК України передбачено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями ст. 160-166, 170-174 цього Кодексу. А згідно ч. 2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобовязана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право, зокрема, оглядати і вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. З аналізу зазначеної норми вбачається, що під час обшуку могло бути вилучене будь-яке майно, що має значення для кримінального провадження. При цьому майно на вилучення якого прямо надавався дозвіл ухвалою слідчого судді про дозвіл на обшук не набувало статусу тимчасово вилученого майна, а відтак подальше його зберігання регулювалося положеннями ч. 2 ст. 100 КПК України, за умови відповідності такого майна критеріям речових доказів.

Таким чином, проаналізувавши вищенаведені норми діючого законодавства України та з урахуванням того, що в судовому засіданні встановлено, що оригінал простого векселю № 7746 вилучено на підставі ухвали слідчого судді і не є тимчасово вилученим майном, слідчий суддя вважає, що даний вексель не підлягає поверненню, як тимчасово вилучене майно.

З огляду на вищевикладене, скарга є не обґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Що стосується посилань скаржника, як на його думку порушень вимог КПК України під час проведення обшуку та вилучення майна, то слідчий суддя зауважує, що це не віднесено до переліку дій, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування у відповідності до вимог ст. 303 КПК України. Дотримання вимог КПК України під час проведення такої слідчої дії як обшук може в подальшому вплинути на вирішення питання допустимості такого доказу за наслідками розгляду кримінального провадження по суті.

Скаржником також заявлено вимогу закрити кримінальні провадження № 0000180 та № 0000994 на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України, за відсутністю події кримінального правопорушення.

Як вбачається з наданих слідчим матеріалів, кримінальні провадження № 0000180 та № 0000994 обєднані в одне провадження за загальним номером 0000180.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та обєктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим, прокурором всіх зібраних та перевірених доказів (ст. ст. 2, 284 КПК України).

Згідно ч.2 ст. 9 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

При цьому здійснювати відповідні процесуальні дії і приймати процесуальні рішення під час досудового розслідування є правом слідчого, та слід враховувати, що згідно ст.40 КПК України, слідчий органу досудового розслідування, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

Як зазначено в Узагальненні ВССУ від 12.01.2017 « Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», згідно з ч. 5 ст. 40 КПК слідчий, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку забороняється.

Вимоги ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження не узгоджуються із положеннями ч.1 ст. 303 КПК України та можливістю прийняття слідчим суддею рішення за даною скаргою, відповідно до ч.2 ст.307 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим кодексом.

Відповідно до кримінального процесуального законодавства України закриття кримінального провадження вирішується слідчим, прокурором та не входить до повноваження слідчого судді тому не підлягає оскарженню в порядку ч.1 ст.303.

Керуючись ст. ст.100, 169-170, 303, 305, 306, 307,309, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області, прокурора та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1