справа № 208/4599/18
№ провадження 1-кс/208/1515/18
УХВАЛА
Іменем України

30 липня 2018 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: представника потерпілої ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на постанову слідчого СВ Кам`янського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області від 27.04.2018 року про закриття кримінального провадження № 0000587 від 05.04.2018 року за ч. 1 ст. 185 КК України, -

встановив:

18.07.2018 року адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області зі скаргою на постанову слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 27.04.2018 року про закриття кримінального провадження № 0000587 від 05.04.2018 року за ч. 1 ст. 185 КК України, згідно якої, прохає скасувати вказану постанову як таку, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

На обґрунтування скарги зазначив, що відповідно до свідоцтва про права на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , 18.03.2015 року ОСОБА_5 отримала в приватну власність металевий торговельний кіоск, розташований на території ДП «Центральний ринок» в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, внутрішньої площі 11,65 кв.м., будівельного об`єму 30 куб.м., вартість якого на той час становила 8052 грн.

22.01.2018 року ОСОБА_5 отримала в обласному комунальному підприємстві «Дніпродзержинське БТІ» технічний паспорт на зазначений торговельний кіоск. В ніч з 22 на 23 лютого 2018 року невідомі особи вкрали вказаний кіоск з майном, що там перебувало, чим заподіяли ОСОБА_5 значної шкоди на суму 50 000 грн. За даним фактом 23.02.2018 року по телефону ОСОБА_5 викликала поліцію, представники якої в той же день приїхали на місце події. ОСОБА_5 подала їм офіційну заяву про крадіжку, слідчій оглянула місце події, склала протокол, опитала людей. В порушення вимог ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий Кам`янського відділу поліції не внесла відомості про вказану крадіжку до Єдиного реєстру досудових розслідувань і не почала розслідування. Після неодноразових звернень до СВ Кам`янського ВП 05.04.2018 року за вказаним фактом крадіжки у ОСОБА_5 , ії заява була зареєстрована у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000587 за ч. 1 ст. 185 КК України.

Заявник вказує, що слідчий, не провівши жодної слідчої дії, не допитавши навіть потерпілої за обставинами справи, 27.04.2018 року виніс постанову про закриття кримінального провадження № 0000587 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Крім того, вважав за необхідне зобов`язати слідчого перекваліфікувати кримінальне провадження з ч. 1 ст. 185 КК України на ч. 3 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні ОСОБА_7 скаргу підтримав, просив задовольнити з вказаних у її мотивувальній частині підстав.

Слідчий в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі, оскільки досудове розслідування проведене з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, свідки не були виявлені, тому встановити факт кримінального правопорушення не було можливим.

Слідчий суддя, вивчивши скаргу, заслухавши доводи учасників процесу, приходить до наступного.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

В той же час, відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття,що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Відповідно до положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву. Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Зокрема, практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних права є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

Проте обставини, викладені особою, що подала заяву про вчинення кримінального правопорушення, не в повній мірі стали предметом контролю слідчого, прокурора при проведенні досудового розслідування, оскільки постанова про закриття кримінального провадження вказаним нормам КПК України не відповідає, являється невмотивованою, так, слідчим не докладено належних зусиль щодо збирання доказів у кримінальному провадженні виявленні свідків, допиту потерпілої, встановлення інших відомостей, що можуть мати доказове значення для встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення.

Тобто, з оскаржуваної постанови слідує, що вона не містить достатніх відомостей, які б свідчили про те, що вимоги КПК України було виконано належним чином та надано необхідну правову оцінку усім обставинам в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.

При цьому, слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому у провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України), тому скарга в частині зобов`язання слідчого визначити певну правову кваліфікацію кримінального провадження задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя -

ухвалив:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 задовольнити частково.

Постанову слідчого СВ Кам`янського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області від 27.04.2018 року про закриття кримінального провадження № 0000587 від 05.04.2018 року за ч. 1 ст. 185 КК України - скасувати.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1