УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/7307/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
24 вересня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження № 295/7307/18 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 24 липня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою звільнити його від відбування покарання умовно-достроково. Вважає ухвалу суду незаконною, прийнятою без належного та всебічного аналізу обставин справи. Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам його виправлення, а саме: наявності заохочень та сумлінного ставлення до праці. Вважає, що він заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В ухвалі суду зазначено, що засуджений ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням, у якому просив звільнити його умовно-достроково.
Судом встановлено, що ОСОБА_8 неодноразово судимий, останній раз засуджений 03.04.2015 року Олександрійським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст.ст. 185 ч.2, 289 ч.3, 187 ч.2, 70 ч.ч. 1,2 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі. Початок строку відбування покарання: 08.04.2014р.; кінець строку відбування покарання: 25.05.2019р. Відбув 3/4 строку покарання 14.07.2017 року. За період відбування покарання засуджений згідно характеристики ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)» зарекомендував себе з посередньої сторони, має 5 заохочень та допустив 6 порушень режиму тримання. Працевлаштований, до праці ставиться сумлінно, участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає.
Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції виходив з того, що останній за час відбування покарання допустив неодноразове порушення режиму тримання, хоча і має заохочення, однак не бажає приймати участі у програмах диференційованого виховного впливу та, з урахуванням відсутності інших доказів, а отже неможливості у визначений законодавством спосіб встановити факт того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, суд прийшов до висновку, що засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.
Заслухавши доповідача, доводи засудженого ОСОБА_8 та його захисника в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Так, відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Наведене є обов`язковою передумовою для умовно-дострокового звільнення, поряд із передбаченими у ч.3 ст. 81 КК України строками фактичного відбуття покарання засудженим.
Порядок дострокового звільнення від відбування покарання встановлено ст. 154 КВК України. Відповідно до даного порядку, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 КК України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.
Наведені норми закону вказують на те, що саме адміністрація установи виконання покарань повинна дійти висновку про те, що особа, яка відбуває покарання, довела своє виправлення. Проте, в матеріалах справи таке подання відсутнє.
З матеріалів провадження вбачається, що приймаючи рішення про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст. 81 КК України та ст.ст. 537, 539 КПК України належним чином мотивувавши свої висновки.
Так, вироком Олександрійського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.04.2015 року ОСОБА_8 засуджено за за ст.ст. 185 ч.2, 289 ч.3, 187 ч.2, 70 ч.ч. 1, 2 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання: 08.04.2014 року; кінець строку відбування покарання: 25.05.2019 року. Відбув 3/4 строку покарання 14.07.2017 року.
Згідно характеристики ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)» від 24.07.2018 року та довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_8 , останній за весь період відбування покарання, зарекомендував себе з посередньої сторони, має 5 заохочень та допустив 6 порушень режиму тримання. Працевлаштований, до праці ставиться сумлінно, участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає (а.п. 12-14).
З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову ОСОБА_8 у задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення.
Апеляційний суд вважає, що наведені дані про особу ОСОБА_8 не дозволяють зробити висновок про сумлінну поведінку засудженого, яка б вказувала на доведення виправлення засудженого та не можуть слугувати підставою для застосування щодо останнього положень ст. 81 КК України.
Також, апеляційний суд зазначає, що для умовно-дострокового звільнення засудженого необхідно враховувати поведінку засудженого за весь період відбування покарання.
Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не впливають на правильність висновків суду першої інстанції. Крім того, як вбачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції досліджувались матеріали особової справи засудженого відповідно до заявленого прокурором клопотання в частині дослідження характеристики щодо засудженого ОСОБА_8 .
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції є законна та обґрунтована, тому підстав для її скасування немає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 24 липня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - без зміни.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: