Дата документу Справа № 314/2376/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №314/2376/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/736/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 30 січня 2003 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.186, ч.3 ст.187, 70 КК України до 7 років позбавлення волі;

- 02 листопада 2006 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.187, ч.3 ст.186, ч.2 ст.186, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, 70 КК України до 7 років позбавлення волі;

- 07 жовтня 2014 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст.15 ч.2, ч.2 ст.185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;

- 11 липня 2015 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України частково приєднане покарання за вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 07 жовтня 2014 року і призначене покарання 2 роки 7 місяців позбавлення волі;

- 28 липня 2015 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст.70 ч.4 КК України частково приєднане покарання за вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 11 липня 2015 року і призначене покарання 3 роки позбавлення волі;

- 18 серпня 2015 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.70 ч.4 КК України шляхом поглинання покарання за вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 28 липня 2015 року призначене покарання 3 роки позбавлення волі;

- 08 жовтня 2015 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.70 ч.4 КК України шляхом поглинання покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 серпня 2015 року призначене покарання 3 роки позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
прокурор Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ст.391 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 6 місяців арешту, на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя остаточно призначено покарання у вигляді 7 місяців 12 днів позбавлення волі.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з 31 травня 2017 року. Згідно ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року) зараховано ОСОБА_6 у строк покарання за цим вироком строк його попереднього ув`язнення з 31 травня 2017 року по 20 червня 2017 року, включно, із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі та з 21 червня 2017 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 1 (один) день позбавлення волі.

Звільнено ОСОБА_6 з-під варти в залі суду у зв`язку з відбуттям покарання.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_6 , кваліфікацію його дій за ст. 391 КК України, просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ст.391 КК України, у виді позбавлення волі 1 рік 2 місяці. Вважає, що вирок суду є незаконним, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На думку прокурора, при постановленні вироку, судом першої інстанції не надано належної оцінки матеріалам, які характеризують особу обвинуваченого. Зокрема, при призначенні покарання не враховано вимоги ч.2 ст.50 КК України, а саме того, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню останніми нових злочинів. ОСОБА_6 , будучи особою, засудженою до позбавлення волі та відбуваючи покарання у виправній колонії, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив і знову скоїв кримінальне правопорушення. Відбуваючи покарання у виправній колонії характеризувався негативно, адже мав 22 дисциплінарних стягнення, заохочень не мав. Вказане свідчить про його зухвале ставлення до загальновизнаних суспільних цінностей, а також до вимог режиму відбування покарання, його принципову відмову від їх виконання з метою підриву авторитету органів державної влади.

Крім цього, судом не враховано того, що у період з 2003 року до 2017 року, ОСОБА_6 має 7 судимостей, які є непогашеними, у тому числі за вчинення тяжких злочинів і пов`язані із реальним відбуттям покарання у місцях позбавлення волі. Отже, призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання із застосування ст.69 КК України є недоцільним та недостатнім для виправлення останнього.

Згідно з вироком суду, засуджений Жовтневим районним судом м.Запоріжжя до позбавлення волі ОСОБА_6 , відбуваючи покарання в ДУ «Кам`янська виправна колонія (№101)», неодноразово порушував режим відбування покарання, а саме:

21 січня 2017 року, приблизно о 21 годині 15 хвилин, засуджений ОСОБА_6 порушив встановлений розпорядок дня, а саме самовільно залишив локальний сектор відділення СПС №6 і намагався проникнути на територію господарського двору установи, але при здійсненні обходу житлової зони засуджений ОСОБА_6 був затриманий працівниками адміністрації виправної установи, у зв`язку з чим 23 січня 2017 року ОСОБА_6 був переведений до приміщення камерного типу строком на один місяць, оскільки інші заходи впливу, які застосовувалися до засудженого ОСОБА_6 за вчинені ним дисциплінарні проступки, не вплинули на його поведінку.

Після цього, 22 березня 2017 року, о 05 годині 15 хвилин, при здійсненні обходу працівниками адміністрації установи приміщень ДІЗО, з метою перевірки дотримання засудженими встановленого розпорядку дня, при обстеженні камери ДІЗО №13, в якій відбував покарання засуджений ОСОБА_6 , було встановлено, що останній не виконав прибирання у вказаній камері, згідно із графіком чергувань від 21 березня 2017 року та розпорядком дня установи. На зроблені зауваження не відреагував належним чином, почав виражатися жаргонними та нецензурними словами, та до прибирання так і не приступив. При цьому, засуджений ОСОБА_6 був одягнутий та взутий за сезоном, а також був забезпечений необхідним робочим інвентарем, та за станом здоров`я міг залучатися до праці.

Про даний факт порушення засудженим ОСОБА_6 встановленого розпорядку дня було повідомлено керівництву виправної установи рапортом та прийнято рішення повторно висунути засудженому ОСОБА_6 законну вимогу приступити до прибирання в камері ДІЗО №13 установи, але останній 22 березня 2017 року, о 10 годині 10 хвилин, відкрито, в категоричній формі, в присутності працівників адміністрації ДУ «Кам`янська виправна колонія (№101)», а саме: виконуючого обов`язки чергового помічника начальника установи майора внутрішньої служби ОСОБА_10 , виконуючого обов`язки начальника оперативного відділу установи капітана внутрішньої служби ОСОБА_11 , старшого майстра підприємства ОСОБА_12 та фельдшера медичної частини ОСОБА_13 , в категоричній формі відмовився виконувати законну вимогу інспектора відділення соціально-психологічної служби установи підполковника внутрішньої служби ОСОБА_14 приступити до прибирання в камері ДІЗО №13 установи, в якій він утримувався та згідно з графіком чергувань від 21 березня 2017 року був черговим, чим порушив вимоги ст.9 КВК України, відповідно до яких, засуджені зобов`язані виконувати законні вимоги адміністрації органів та установ виконання покарань, ч.3 ст.107 КВК України, п.2 розділу III, п.1 розділу IV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, відповідно до яких, засуджений зобов`язаний виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії та заборонено перешкоджати виконанню своїх посадових обов`язків персоналу колонії. При цьому, засуджений ОСОБА_6 був одягнутий та взутий за сезоном, а також був забезпечений необхідним робочим інвентарем, та за станом здоров`я міг залучатися до праці.

Заслухавши доповідь судді; прокурора на підтримання апеляційної скарги; ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених в судовому засіданні, належним чином оцінених судом, і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження всіх доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ст.391 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями ст.65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії середньої тяжкості, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який свою вину у вчиненому визнав в повному обсязі, щиросердно розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, однак є раніше судимою особою, за місцем відбування покарання характеризується задовільно, має на утриманні мати похилого віку та інваліда І групи. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав рецидив злочинів.

З урахуванням обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, суд зробив правильні висновки про те, що обставини, які пом`якшують покарання, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та дають можливість для застосування положень ст.69 КК України і призначення йому більш м`якого покарання ніж передбачено законом, але пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про можливість призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.69 КК України - у виді арешту на максимальний строк 6 місяців.

Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

З врахуванням кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 та фактичних обставин кримінального правопорушення, в т.ч. того, що суб`єкт кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України, спеціальний, а саме: засуджена особа, яка відбуває покарання у виді обмеження волі або у виді позбавлення волі і за порушення режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери) або переводилась на більш суворий режим відбування покарання, наявність у обвинуваченого непогашених судимостей, на думку колегії суддів, виходячи з принципу верховенства права, який визнається і діє в Україні (ст.8 Конституції України), не може бути беззаперечною перешкодою для застосування при призначенні йому покарання положень ст.69 КК України.

Інші обставини, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі, також вплинути на кваліфікацію дій ОСОБА_6 , тому не можуть ще раз враховуватися при призначенні останньому покарання.

З врахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора і вважає, що доводи, в цій апеляційній скарзі викладені, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу прокурора Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ст.391 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4