У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24.04.2018 Справа №607/7284/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

під час судового розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінального провадження №0000818 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст.185 та ч.2 ст.307 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3

встановив:
Прокурор заявила клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , яке мотивується тим, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які існували при обранні запобіжного заходу щодо обвинуваченого.
Захисник та обвинувачений заявили клопотання, про зміну останньому запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт, мотивуючи його тим, що ризики, які існували на момент застосування даного запобіжного заходу, на даний час зменшились і тривалістю тримання обвинуваченого під вартою.
Суд, заслухавши клопотання прокурора, захисника та обвинуваченого, ознайомившись із матеріалами судового провадження, вважає, що клопотання прокурора слід задовольнити, а у задоволенні клопотань обвинуваченого та захисника необхідно відмовити, виходячи з наступних мотивів.
Так, відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно ст.178 КПК України, окрім інших, у тому числі, обставинами, які враховуються при обранні запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, які зобов`язаний суд оцінити при постановленні ухвали є: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

А тому, зважаючи на наведене, а також на те, що ОСОБА_3 , будучи особою молодого віку, яка раніше була судима за вчинення злочинів проти власності та у сфері обігу наркотичних засобів, ніде не працює, низький рівень його соціальних зв`язків (неодружений, не має утриманців), хоча і має постійне місце проживання, однак на даний час обвинувачується у вчиненні 3 епізодів середньої тяжкості злочинів проти власності та тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, за останній з яких передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується ОСОБА_3 внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема, переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Вищенаведені обставини в сукупності їх аналізу, дають суду підстави вважати, що указаний обвинувачений, у разі зміни йому чинного запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт, як про це клопоче сторона захисту, останній запобіжний захід не забезпечить мети його застосування, а саме забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання обґрунтованим у попередньому абзаці даної ухвали ризикам, які продовжують своє існування, а тому, враховуючи вказане, а також те, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 закінчується, суд приходить до висновку, щострок тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 слід продовжити до 2 місяців, тобто, до 00 год. 00 хв. 22 червня 2018 року.

При цьому, будь-яких переконливих доказів, які б обґрунтовано свідчили про зменшення ризиків стороною захисту не подано та судом не здобуто.

На підставі викладеного і керуючись ст.331, главою 18 КПК України, суд, -

ухвалив:
У задоволенні клопотань захисника та обвинуваченого про зміну останньому запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт відмовити, а клопотання прокурора про продовження строку дії раніше обраного ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити, раніше обраний обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний щодо нього під час досудового розслідування продовжити до 2 місяців, тобто, до 00 год. 00 хв. 22 червня 2018 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, що визначене ч.1 ст.392 КПК України.

Головуючий суддяОСОБА_1