печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

16 жовтня 2018 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

потерпілого - ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Печерського районного суду м. Києва на стадії судового розгляду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, яке надійшло після повторного авторозподілу.

У відповідності до вимог ст.331 КПК України судом в судовому засіданні на обговорення поставлено питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Прокурор вважає, що необхідно продовжити тримання обвинуваченого під вартою, враховуючи що обвинувачений не має постійного місця проживання у м. Києві, а тому може ухилятися від суду.

Представник потерпілого ОСОБА_4 підтримав думку прокурора, вважаючи, що ризики, визначені в ст. 177 КПК України не відпали.

Потерпілий ОСОБА_5 підтримав думку прокурора та свого представника.

Захисник адвокат ОСОБА_6 заперечувала щодо продовження строку тримання обвинуваченого під вартою враховуючи тривалість перебування останнього під вартою, не доведеність стороною обвинувачення ризиків, визначених ст. 177 КПК України та просили застосувати до обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у вигляді домашнього арешту за місцем його проживання.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку свого захисника.

Суд, заслухавши думку сторін, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на доступ до правосуддя та на справедливий і відкритий розгляд його справи впродовж розумного строку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини в кримінальних справах розумний строк, про який йдеться у п. 1 ст. 6 Конвенції, починається з моменту обвинувачення особи, тобто з часу, коли компетентні органи офіційно її повідомили, що вона вчинила злочин. Стосовно закінчення цього строку у кримінальних справах період, про який йдеться у п.1 ст. 6 Конвенції, охоплює все провадження, включаючи оскарження (Рішення Європейського суду з прав людини «Меріт проти України»).

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою (Рішення Європейського суду з прав людини «Яблонський проти Польщі»).

Незважаючи на тяжкість санкцій статті кримінального закону згідно обвинувачення, суд безпосередньо керується нормою прямої дії - ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості підсудного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Разом з тим, стороною обвинувачення не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі і у вигляді домашнього арешту, не зможе запобігти ризикам, визначеним статтею 177 КПК України.

Суд вважає, що подальше перебування обвинуваченого під вартою буде суперечити п.п. «c» п. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини та принципу правової держави.

Такий висновок суду сприятиме гуманізації та підвищенню гарантій захисту прав особи, згідно з якими тримання особи під вартою має бути винятковим запобіжним заходом.

У відповідності до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Таким чином, враховуючи стадію розгляду кримінального провадження, тривалість знаходження обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його вік, наявність постійного місця проживання, суд вважає недоцільним збереження застосованого запобіжного заходу та вважає за необхідне змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, зобов`язавши останнього прибувати за кожною вимогою до суду, з покладенням обов`язків визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ст. 331 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , міру запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язавши останнього прибувати за кожною вимогою до суду, звільнивши його з під варти в залі суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 передбачені ч.5 ст.194 КПК України обов`язки:

1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає (Черкаська обл., Катеринопільський р-н, смт. Залізнячка) без дозволу суду.

2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади, свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон та, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1