Справа № 1-34/03
Провадження № 1-о/456/7/2018
УХВАЛА

судового засідання

07 червня 2018 року

Колегія суддів Стрийського міськрайонного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_3 про самовідвід у кримінальному провадженні за заявою засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2003 року, -

встановила:

15.01.2018 року з апеляційного суду Львівської області на підставі ч. 1 ст. 32, ч. 1 ст. 33 та ч. 1 ст. 463 КПК України до Стрийського міськрайонного суду Львівської області надійшла заява ОСОБА_6 від 29.03.2017р. про перегляд за нововиявленими обставинами вироку апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2003 року, яким ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочинів, передбачених п. 10 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 129, ч.4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст.15 ст. 152, ч. 4 ст. 152 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі, після апеляційного оскарження.

Ухвалою від 09.03.2018 року відкрито кримінальне провадження та призначено судове засідання.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи справу розподілено колегії суддів у складі : головуючого-судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Суддя ОСОБА_3 подав заяву про самовідвід, мотивуючи тим, що ним обирався ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, а тому з метою недопущення затягування строків розгляду справи, виключення будь-якого сумніву в об`єктивності та неупередженості судді вважає за необхідне заявити самовідвід.

Прокурор ОСОБА_5 заяву судді ОСОБА_3 про самовідвід не заперечив.

Вивчивши заяву про самовідвід, враховуючи думки осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, колегія суддів приходить до висновку, що така підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до статті 9 Конституції України, ст. 1 КПК України, статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" - закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом. При цьому, наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких у сторін не виникало б будь-яких сумнівів у безсторонності судді та всього складу суду при розгляді даної заяви.

Право на розгляд справи незалежним та неупередженим судом, встановленим законом, закріплене як на конституційному, так і галузевому рівнях. Так, ч. 1 ст. 124 Конституції встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Конституційний Суд України в резолютивній частині свого Рішення від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень частин 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) зазначив, що незалежність суддів є невід`ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Недоторканність суддів один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Положення ч. 2 ст. 126 Конституції України «вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється» треба розуміти як забезпечення незалежності суддів у зв`язку із здійсненням ними правосуддя, а також як заборону щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, фізичних та юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо.
На рівні галузевого законодавства гарантії незалежності та неупередженості суддів містяться у статтях 75-83 КПК, які визначають підстави відводу (самовідводу) суддів, порядок вирішення заяви про відвід та наслідки відводу суддів.
Чітку позицію з цього приводу висловив Європейський суд з прав людини, вказавши в своєму Рішенні від 9 листопада 2006 року в справі «Білуха проти України» (справа щодо гарантій розгляду справи незалежним і безстороннім судом) : «Наявність безсторонності судді відповідно до п. 1 ст. б Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі. Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду. Що стосується суб`єктивного критерію, то особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного. За об`єктивним критерієм слід визначити окремо поведінку судді, чи існували переконливі факти, які б давали підстави для сумнівів у його безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини сумніватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція відповідного судді є важливою, але не вирішальною. Головним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими. З огляду на це навіть зовнішні вияви можуть мати певне значення, або іншими словами, «правосуддя повинно не тільки здійснюватися, повинно бути також видно, що воно здійснюється». Важливим питанням є забезпечення у демократичному суспільстві довіри громадськості до суду»... «Що стосується розгляду справи у розумні строки, то тільки ті затримки, які сталися з вини держави, можуть виправдати висновок стосовно недотримання вимоги «розумного строку».
Згідно з п. 4 ч. 1 ст.75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК України у разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що для забезпечення умов, за яких у сторін кримінального провадження не виникало б будь-яких сумнівів щодо розгляду справи безстороннім та неупередженим судом, розгляд справи даною колегією не відповідатиме критерію законності складу суду, а тому заяву про самовідвід судді ОСОБА_3 слід задовольнити.
Керуючись ст.ст. 75, 80, 81, 372 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Заяву судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_3 від 31.05.2018р. про самовідвід у кримінальному провадженні за заявою засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2003 року задоволити.

Кримінальне провадження за заявою засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2003 року передати до канцелярії суду для подальшого розподілу в порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 КПК України.

.

Головуюча- суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3