Постанова Іменем України

13 вересня 2018 р.

м. Київ
справа № 711/4418/15

провадження № 51-1978км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 06 лютого 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000091, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Широкий Луг Тячівського району Закарпатської області, мешканця м. Черкаси, громадянина України, не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 369, ч. 1 ст. 190 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 грудня 2015 року ОСОБА_7 засуджено:
за ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 369 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки із конфіскацією всього майна;
за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України із застосуванням вимог ст. 72 цього ж Кодексу за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці із конфіскацією всього майна.
Ухвалено стягнути зі ОСОБА_7 на користь держави 983 грн 64 коп. витрат на проведення експертиз.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 18 березня 2016 року зазначений вирок місцевого суду змінено. В частині засудження ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 369 КК України скасовано, провадження в цій частині закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку не встановленням достатніх доказів для доведеності винуватості особи в суді та вичерпаністю можливості їх отримання. Виключено із вироку вказівку про призначення ОСОБА_7 остаточного покарання за правилами ст. 70 КК України та постановлено вважати засудженим за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 цього ж Кодексу.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 листопада 2016 року зазначену ухвалу апеляційного суду відносно ОСОБА_7 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 06 лютого 2017 року вирок місцевого суду відносно ОСОБА_7 залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за підбурювання до закінченого замаху на надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище,за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй службового становища, а також у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою за таких обставин.
Протягом лютого-березня 2015 року ОСОБА_7 у м. Черкаси підбурював ОСОБА_8 до надання безпосередньо через нього неправомірної вигоди у розмірі 500 доларів США судді Соснівського районного суду Черкаської області за перегляд за нововиявленими обставинами вироку цього ж суду від 25.03.2013 відносно ОСОБА_8 з ухваленням у подальшому виправдувального вироку, переконуючи останню в тому, що іншим шляхом вирішити її питання неможливо.
Приблизно о 14.50 год. 23 березня 2015 року в приміщенні ресторану «Парижанка», розташованого на бул. Шевченка, 352 у м. Черкаси, ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_8 6200 грн нібито для передачі судді та привласнив їх, не маючи наміру їх будь-кому передавати, після чого на місці злочину був затриманий працівниками прокуратури та СБУ.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого ставить вимогу про скасування оскаржуваних судових рішень відносно ОСОБА_7 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Вважає безпідставним засудження ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 369 КК України і дії останнього слід кваліфікувати виключно за ч. 1 ст. 190 КК України, а призначене засудженому покарання невиправдано суворим.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України у касаційній скарзі захисника ОСОБА_6 не піддаються сумніву.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 369 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд усебічно, повно та об`єктивно дослідив, правильно оцінив.

Зокрема, такі висновки суду ґрунтуються на наданих у судовому засіданні показаннях свідка ОСОБА_8 , яка в повідомила як саме та за яких обставин ОСОБА_7 схиляв її до надання саме через нього неправомірної вигоди судді Соснівського районного суду м. Черкаси, а також свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які були понятими при врученні працівниками СБУ ОСОБА_8 грошових коштів, вилучених у засудженого при його затриманні.
Ці показання повністю узгоджуються між собою, є послідовними й підтверджуються матеріалами кримінального провадження, що були досліджені судом першої інстанції. Зокрема, даними протоколу огляду місця події та додатку до нього, а також протоколів проведення негласних слідчих дій, відповідно до яких у період з 05 по 20 березня 2015 року під час телефонних розмов та особистих зустрічей з ОСОБА_8 , телефонних розмов з матір`ю останньої, ОСОБА_7 наполегливо переконував про необхідність ОСОБА_8 якнайшвидше передати неправомірну вигоду, а саме гроші, через нього судді Соснівського районного суду м. Черкаси.

При цьому, встановивши, що ОСОБА_7 не мав наміру передавати будь-кому кошти, які він мав отримати від ОСОБА_8 для передачі судді у виді неправомірної вигоди, тобто засуджений достеменно знав, що злочин, передбачений ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 369 КК України (у вчиненні якого він обвинувачувався органами досудового розслідування) не буде доведений до кінця, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_7 як замах на цей злочин.
Враховуючи викладене, колегія суддів касаційного суду вважає, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 369 КК України, повністю доведена і його дії кваліфіковані правильно.

Доводи щодо неможливості одночасної кваліфікації дій ОСОБА_7 як за ч. 1 ст. 190, так і за ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 369 КК України вже були предметом розгляду суду касаційної інстанції. Зокрема, Вищій спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скасовуючи ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 18 березня 2016 року відносно ОСОБА_7 , зазначав про суперечність висновків апеляційного суду правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України 26 березня 2016 року. У даному правовому висновку було зазначено, щов тому разі, якщо завдяки обману винуватий викликає бажання в особи вчинити кримінально-протиправне діяння, вчинення якого вона вважає для себе у даній ситуації вигідним, то його діяння необхідно розглядати в аспекті положень інституту співучасті. Обдурюючи іншу особу, винуватий схиляє її до вчинення кримінально-правового діяння і в такий спосіб виконує роль підбурювача до злочину. Те, що сам винуватий достеменно знає (не може не знати), що злочин не буде закінчений, оскільки, обманюючи особу, він завчасно робить неможливим доведення злочину до кінця, значення не має. Замах на злочин - це теж самостійний вид незакінченого злочину і підбурювання до вчинення замаху на злочин, коли для самого підбурювача є той факт, що злочин, хоч і не буде доведено до кінця, жодним чином не виключає ні факту підбурювання, ні кримінальної відповідальності за такі дії.
Згідно з ч. 2 ст. 439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.
Посилання захисника ОСОБА_6 на невиправдану суворість призначеного ОСОБА_7 покарання також не є переконливими.
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд повною мірою врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставину, яка пом`якшує покарання наявність на утриманні малолітньої дитини, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 основних та додаткового покарань, передбачених санкціями частини статей, за якими його визнано винним.
Також суд правильно призначив ОСОБА_7 остаточне покарання на підставі ст. 70 КК України із застосуванням вимог ст. 72 цього ж Кодексу.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 75 КК України, а також те, що згідно з приміткою до ст. 45 цього ж Кодексу злочин, передбачений ст. 369 КК України, відноситься корупційних, питання щодо застосування положень ст. 75 КК України судом першої інстанції не вирішувалось обґрунтовано.
За таких обставин призначене ОСОБА_7 покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення ним нових злочинів.

Апеляційний суд переглянув це кримінальне провадження, зокрема, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 і постановив мотивовану ухвалу, якою обґрунтовано залишив її без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни. При цьому викладені в апеляційній скарзі захисника доводи, зокрема й ті, на які він посилається у касаційній скарзі, були предметом розгляду суду апеляційної інстанції та мотивовано спростовані.

Отже ухвала апеляційного суду від 06 лютого 2017 року є достатньо мотивованою та повною мірою відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування або зміни оскаржених судових рішень, в провадженні не встановлено.
Не містить касаційна скарга захисника ОСОБА_6 і переконливих доводів на обґрунтування невиправданої суворості призначеного ОСОБА_7 покарання.
За таких обставин касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, п.п. 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України та § 3 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 06 лютого 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3