АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000254, за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.
Відповідно до ст. 76 КК України, ОСОБА_6 зобов`язано не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Судом у кримінальному провадженні вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винуватим у придбанні та носінні вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 263 КК України, за таких обставин.

З 13 жовтня 2016 року ОСОБА_6 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира навчального взводу-сержант-інструктор у військовому званні молодший сержант.

Під час проходження військової служби ОСОБА_6 повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст.ст. 6, 11, 16, 20, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" №548-ХІV від 24 березня 1999 року, та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" №551-XIV від 24 березня 1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

18 лютого 2017 року о 12 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи на території полігону підпорядкованого в/ч НОМЕР_2 , який розташований неподалік АДРЕСА_2 , помітив та підібрав поліетиленовий пакет з надписом «АТБ», в середині якого містилось 67 порохових стержнів, 1 мішечок з гранулами речовини, схожої на порох, а саме вибухова речовина нітроцелюлозний (бездимний) порох.
Того ж дня молодший сержант ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, з метою використання виявлених речей в особистих цілях, без передбаченого законом дозволу на їх придбання та носіння, у порушення зазначених статутних вимог, а також "Положення про дозвільну систему", затвердженого постановою Кабінету міністрів України №576 від 12 жовтня 1992 року, "Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядженими гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів", затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21 серпня 1998 року, привласнив їх, тобто безоплатно придбав.
Реалізовуючи свій прямий умисел, направлений на використання речей в особистих цілях, вказаний поліетиленовий пакет з надписом «АТБ» та речами в середині ОСОБА_6 забрав з собою та відніс до приміщення казарми, де поклав до центрального відділу наплічного рюкзака, якого носивпри собі.

Після цього, 18 лютого 2017 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_6 через провідний сайт спільних поїздок "BlaBlaCar" познайомився з невстановленою досудовим слідуванням особою, та на транспортному засобі вказаної особи ОСОБА_6 незаконно перевіз 67 порохових стержнів та 1 мішечок з гранулами речовини, схожої на порох, а саме вибухову речовину нітроцелюлозний (бездимний) порох до зупинки громадського транспорту, яка розташована неподалік станції метро «Житомирська» КП «Київський метрополітен» у м. Києві.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 18 лютого 2017 року переніс речі до станції метро «Житомирська» у м. Києві, де о 15 год. 30 хв. у вестибюлі вказаної станції був запрошений працівником поліції до кімнати поліції, де у нього було виявлено та вилучено з центрального відділення наплічного рюкзака поліетиленовий пакет з надписом «АТБ», в середині якого містилось 67 порохових стержнів та 1 мішечок з гранулами речовини, схожої на порох, а саме вибухова речовина нітроцелюлозний (бездимний) порох, які ОСОБА_6 за вищевикладених обставин придбав та носив без передбаченого законом дозволу.
Не погодившись із вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду першої інстанції скасувати, та закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 у зв`язку з відсутністю події злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Апелянт зазначав про неналежність та недопустимість наявних у справі доказів. Зокрема, протокол огляду місця події від 18 лютого 2017 року не містить даних про те, яким чином у ОСОБА_6 вилучені предмети, схожі на порохові стержні, як вони опечатані та підписами яких осіб скріплені.
Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які були понятими при складенні протоколу огляду місця події від 18 лютого 2017 року, під час допиту у суді першої інстанції пояснили, що їх запросили до приміщення, в якому вже перебував обвинувачений, та на столі лежали білі пакунки. У присутності понятих з рюкзака ОСОБА_6 не діставались речі, та йому не роз`яснювались права та обов`язки. Таким чином, на думку апелянта, поняті не були присутні з самого початку процесуальної дії - огляду місця події, а тому протокол такого огляду не може бути допустимим доказом у справі.
Крім того, ОСОБА_6 не вручено копію протоколу огляду місця події від 18 лютого 2017 року, та слідчий, у порушення вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, не звертався до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого під час огляду ОСОБА_6 майна.
Протокол огляду місця події від 23 лютого 2017 року складено у відсутності ОСОБА_6 , а зазначені у протоколі поняті ймовірно є зацікавленими особами, оскільки адресою їх місця проживання у протоколі зазначено адресу управління поліції.
Крім того, під час слідчої дії 23 лютого 2017 року оглянуто поліетиленовий пакет, з якого взято зразки речовини та поміщено у пакет для проведення експертизи. Разом з тим, згідно даних протоколу огляду місця події від 18 лютого 2017 року, слідчим було оглянуто 7 паперових згортків, вилучених у ОСОБА_6 . У зв`язку з наведеним, на думку апелянта, зразки для експертного дослідження відібрані з порушенням встановленого законом порядку.
Також апелянт зазначав, що вказаний у обвинувальному акті та вироку суду першої інстанції висновок експерта №11-1/26 від 24 березня 2017 року не може бути доказом у справі, оскільки його номер та дата не відповідають наявному у матеріалах справи висновку експерта №11-1/99 від 11 жовтня 2017 року, який досліджувався судом.
Крім того, стороні захисту у порядку ст. 290 КК України не відкривались речові докази, а тому відомості, що у них містяться, не можуть бути визнані доказами у справі.
Посилаючись на відсутність події злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, апелянт зазначав, що дії ОСОБА_6 по переміщенню речей, зовні схожих на порох, не заподіяли і не могли заподіяти шкоди особі, суспільству або державі. Обвинувачений не мав наміру носити вказані речі задля можливого застосування для самозахисту чи протиправних дій.
Крім того, ОСОБА_6 обвинувачують у придбанні та носінні вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, однак обвинувальний акт не містить реквізитів закону, який міг би порушити ОСОБА_6 , володіючи знайденими речовинами.
На переконання апелянта, обвинувачений мав достатні правові підстави володіти та зберігати в себе знайдену вибухову речовину, оскільки, згідно чинного законодавства, вибухова речовина не відноситься до заборонених речей чи обмежених законом в обігу. На даний час відсутній спеціальний закон, який би регулював правовий режим власності на вибухові речовини, а тому у діях ОСОБА_6 відсутній об`єкт злочину, передбаченого ст. 263 КК України.
З цих підстав, на думку захисника, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст. 291 КК України, а пред`явлене йому обвинувачення є неконкретним, оскільки не містить даних про об`єкт кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Прокурор військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_10 подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких посилався на необгрунтованість доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого, та зазначав, що обвинувачений ОСОБА_6 під час досудового розслідування та судового розгляду повністю визнав фактичні обставини справи, а факт роз`яснення йому прав та обов`язків підтверджується його підписами у протоколі огляду місця події від 18 лютого 2017 року. При цьому, ні обвинувачений, ні поняті зауважень до протоколу не висловлювали.
Допитані у ході судового розгляду свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_11 підтвердили, що вони були понятими під час вилучення пороху у ОСОБА_6 на станції метро Житомирська, а також вказали, що після проведення огляду був складений протокол, який вони підписали. ОСОБА_8 у судовому засіданні підтвердив, що вилучені речі працівниками поліції опечатувались. Вказане підтверджується і показаннями свідка ОСОБА_12 .
Також прокурор зазначав, що матеріли кримінального провадження містять описку у частині номеру та дати висновку експерта, а тому доводи апелянта щодо недопустимості висновку експерта як доказу з цих підстав, є необгрунтованими.
Прокурор у запереченнях вказував на те, що згідно даних постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2017 року у справі № 826/605/16, єдиним нормативно-правовим актом, що регулює обіг зброї боєприпасів в Україні, є наказ Міністерства внутрішніх справ №622, яким затверджено "Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів".
Крім того, згідно з постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17 червня 1992 року № 2471 Х-ІІ, зброя та боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї і боєприпасів до неї) не можуть перебувати у власності громадян.
У зв`язку з цим, доводи апеляційної скарги стосовно відсутності у діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України з підстав відсутності закону, який би передбачав правовий режим власності на вибухові речовини, є помилковими.
Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку та доводів, викладених у апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, вислухавши доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу за наведених у них обставин, прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому ОСОБА_6 останнє слово, вивчивши і перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши та обміркувавши доводи апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції уважає апеляційну скаргу захисника обвинуваченого такою, що не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З об`єктивної сторони злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України, характеризується такими альтернативними суспільно-небезпечними діяннями: 1) носіння; 2) зберігання; 3) придбання; 4) виготовлення; 5) ремонт; 6) передача; 7) збут. Всі вказані діяння характеризуються незаконністю, тобто здійснюються без відповідного дозволу.

До придбання належать дії, які полягають в оплатному чи безоплатному набутті відповідних предметів будь яким способом (крім вказаних у ст. 262) - купівлі, обміну, одержання як плати за виконану роботу чи надані послуги, привласнення знайденого одержання в подарунок чи як відшкодування боргу, тощо.

Під носінням зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв слід розуміти дії по їх переміщенню, транспортуванню винною особою безпосередньо при собі (в руках, в одязі, сумках, спеціальних футлярах, в транспортному засобі тощо) за умови можливості їх швидкого використання - здійснення пострілів, вибуху, нанесення удару.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується умисною виною.

Об`єктом злочину є громадська безпека в частині убезпечення від порушення правил обороту (користування населенням) вогнепальної і холодної зброї, бойових припасів, вибухових речовин, вибухових пристроїв. Загальнонебезпечні предмети при їх неконтрольованому поширенні становлять підвищену загрозу для суспільства. Тому встановлені спеціальні правила поводження зі зброєю, боєприпасами, вибухівкою та визначено, з якими з цих предметів громадяни взагалі не вправі вчиняти будь-яких дій, а які дії можна виконувати на підставі спеціального дозволу.

Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, та про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає обгрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.

Показаннями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що на станції метро «Житомирська» до нього підійшли працівники поліції, які попросили бути понятим, на що він погодився та пройшов до кімнати поліції. У вказаній кімнаті знаходилось два працівника поліції, один працівник метрополітену, два курсанти та ОСОБА_6 , який був одягнений у військову форму та мав при собі рюкзак. Згодом підійшов інший понятий. Обставини вилучення у ОСОБА_6 речовин він пам`ятає погано, оскільки сплинуло багато часу. Він підписав складений за результатами огляду протокол, зауважень до якого ніхто з присутніх не висловлював /а.с.к.п. 117-120/.
Показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 , який пояснив, що працює інспектором оперативного контролю служби воєнізованої охорони КП «Київський метрополітен», та був присутнім в якості понятого при проведенні 18 лютого 2017 р., приблизно о 15 год. 00 хв. на станції метро «Житомирська» огляду ОСОБА_13 , в якого виявили порох та коноплі у поліетиленову пакеті. Коли він зайшов до кімнати, де проводився огляд, то в ній вже був присутній ОСОБА_6 , інший понятий та два працівники поліції. Після проведення огляду складено протокол, а вилучені у ОСОБА_6 речі опечатано. Заперечень та зауважень стосовно огляду та протоколу ОСОБА_6 не висловлював /а.с.к.п. 127-129/.

Показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що перебуваючи на службі на станції метро «Житомирська» в добовому наряді, він помітив ОСОБА_6 , який зайшов на станцію у військовій формі. Підійшовши до ОСОБА_6 , він запитав, чи є в нього заборонені речі, на що останній повідомив про наявність наркотичної речовини та тротилу. Він запросив ОСОБА_6 пройти до кімнати поліції та викликав слідчо-оперативну групу, після приїзду якої було запрошено двох понятих. ОСОБА_6 роз`яснили його права та розпочали проведення поверхневого огляду. ОСОБА_6 самостійно дістав речі, серед яких в мішечку знаходилися тротилові палички, при цьому дозволу на носіння вибухових речовин останній не мав. Після цього виявлені речі було опечатано та складено протокол огляду /а.с.к.п. 117-120/.
Даними рапорту інспектора-чергового управління поліції в метрополітені ГУ Національної поліції у місті Києві лейтенанта поліції ОСОБА_14 від 18 лютого 2017 року, з якого убачається, що 18 лютого 2017 року о 15 годині 30 хвилин від поліцейського управління поліції в метрополітені ОСОБА_12 надійшло повідомлення про виявлення на станції метро "Житомирська" у громадянина ОСОБА_6 пороху у гранулах /а.с.к.п. 58/.
Даними акту перевірки об`єкта на наявність вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно схожих на них предметів від 23 лютого 2017 року, складеного групою спеціалістів-вибухотехніків у складі ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , відповідно до якого надані для огляду речові докази є бездимним порохом (циліндричним та трубчатим) /а.с.к.п. 59/.
Даними протоколу огляду місця події від 18 лютого 2017 року, складеного старшим слідчим слідчого відділу управління поліції в метрополітені ОСОБА_17 , відповідно до якого, у присутності понятих у кімнаті поліції на станції метро «Житомирська» проведено огляд ОСОБА_6 , у центральному відділенні рюкзака якого виявлений та вилучений поліетиленовий пакет білого кольору, в якому знаходились 67 предметів, схожих на порохові стержні та мішок циліндричної форми з гранулами речовини, схожої на порох /а.с.к.п. 60-62/.
Даними протоколу огляду місця події від 23 лютого 2017 р., складеного слідчим слідчого відділу управління поліції в метрополітені ОСОБА_18 , згідно якого, у службовому кабінеті слідчого відділу управління поліції в метрополітені ГУНП у м. Києві, у присутності понятих та за участю спеціаліста вибухотехніка ОСОБА_15 оглянуто опечатаний поліетиленовий пакет, з якого спеціаліст вибухотехнік відібрав зразки речовини, що там знаходилась, та помістив до експертного пакету /а.с.к.п. 63-65/.
Зазначені слідчі (розшукові) дії проведені слідчим з дотриманням правил, передбачених ст.ст. 223, 237 КПК України, зокрема, у присутності понятих. Перед проведенням слідчих дій особам, які беруть у них участь, роз`яснено їх права і обов`язки, передбачені КПК України, а також відповідальність, встановлена законом, хід і результати проведення процесуальної дії зафіксовані у протоколах, які за формою та змістом відповідають вимогам ст. 104 КПК України, у протоколах докладно викладено умови і результати огляду місця події, які проведені у межах строків досудового розслідування, а тому колегія суддів не убачає підстав для визнання їх недійсними, а встановлених внаслідок них доказів - недопустимими.
З урахуванням наведеного, колегія суддів не убачає підстав для визнання вказаних слідчих (розшукової) дій недійсними, а встановлених унаслідок них доказів - недопустимими.
Даними висновку експерта №11-1/126 від 24 березня 2017 року, проведеного завідувачем відділу фізико-хімічних досліджень лабораторії дослідження матеріалів, речовин і виробів Київського НДКЕЦ МВС України ОСОБА_19 , відповідно до якого надані на дослідження речовини коричневого кольору - вибухова речовина нітроцелюлозний (бездимний) порох /а.с.к.п. 70-73/.
При цьому, вирішуючи питання про належність та допустимість доказів, суд першої інстанції встановив, що наявний у матеріалах справи висновок експертизи №11-1/99 від 11 квітня 2017 року містить описку в даті та номері висновку, та вірними реквізитами висновку експертизи є №№11-1/126 та дата 24 березня 2017 року.
Порушень вимог кримінального процесуального законодавства при проведенні зазначеної експертизи колегією суддів не встановлено.

Ураховуючи вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано допустив відомості, що містяться у протоколах огляду та висновку експертизи, як докази кримінального провадження.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у відповідності до вимог закону, провів оцінку кожного із зазначених доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність висунутого ОСОБА_6 обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України.
Покарання ОСОБА_6 за вчинене кримінальне правопорушення призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів.
Суд, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 і при виборі останньому заходу примусу та порядку його відбування, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

При цьому до обставин, які характеризують особу обвинуваченого, судом віднесено те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проходження військової служби, за місцем проживання характеризується посередньо, одружений, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

При виборі заходу примусу судом першої інстанції не встановлено обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Врахувавши конкретні обставини кримінального правопорушення, провівши аналіз особи винного як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65 КК України призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у мінімальних межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 263 КК України, та дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з призначенням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, з чим погоджується колегія суддів.
Судом першої інстанції ретельно перевірені та не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні доводи захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, з тих підстав, що обвинувальний акт не містить реквізитів закону, який міг би порушити ОСОБА_6 , володіючи знайденими речовинами, та на даний час відсутній спеціальний закон, який би регулював правовий режим власності на вибухові речовини.
Суд першої інстанції навів у вироку обгрунтовані мотиви відхилення таких доводів захисника, відповідно до яких, згідно пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 26 квітня 2002 р. «Про судову практику в справах про викрадення та незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами», при вирішенні питання чи є незаконними носіння, зберігання, придбання, виготовлення, ремонт, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), а також носіння, виготовлення, ремонт збут холодної зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв, судам необхідно керуватися Положенням про дозвільну систему, Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів.
Відповідно до п. 2 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №576, визначено, що до предметів, матеріалів і речовин, підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, належать, у тому числі, вибухові матеріали та речовини.
Розділ III «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів» (надалі - Інструкції), затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 1998 року за № 637/307, визначає порядок придбання, зберігання, перевезення, облік і використання вибухових матеріалів.
Згідно з п. 2.1 Інструкції, здійснюючи дозвільну систему, органи внутрішніх справ відповідно до законодавства України видають міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, підприємствам, установам, організаціям, суб`єктам господарювання, що здійснюють діяльність з виробництва, ремонту, торгівлі вогнепальною зброєю невійськового призначення, боєприпасами до неї, холодною та охолощеною зброєю, пневматичною зброєю калібру понад 4.5 мм і швидкістю польоту кулі понад 100 м/с; виробництва спеціальних засобів, заряджених речовинами сльозоточивої та дратівної дії, індивідуального захисту, активної оборони та їх продажу, дозволи на придбання, зберігання, перевезення (через митний кордон України, територією України, транзит через територію України) й використання вибухових матеріалів і речовин, а громадянам лише дозволи на придбання, зберігання та носіння вогнепальної мисливської зброї, холодної, охолощеної, пневматичної зброї, пристроїв.
Відповідно до п. 13.1 Інструкції, термін вибухові матеріали об`єднує в собі два терміни - вибухові речовини та засоби ініціювання. Вибухові речовини - це хімічні сполуки чи суміші, здатні під впливом зовнішнього імпульсу до самопоширення з великою швидкістю хімічної реакції із утворенням газоподібних продуктів та виділенням тепла. До них належать амоніти, амонали, тротил, вибухові напівпродукти утилізації - порохи тощо. Засоби ініціювання - зовнішні джерела імпульсу для здійснення вибуху (електродетонатори, капсуль-детонатори, вогнепровідний та детонаційний шнури тощо).
Посилання захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на те, що під час огляду місця події від 18 лютого 2017 року поняті не були присутні з самого початку проведення огляду, ОСОБА_6 не роз`яснювались його права, а протокол огляду не містить даних про те, яким чином вилучені та опечатані виявлені у обвинуваченого предмети, спростовується даними протоколу огляду місця події від 18 лютого 2017 року, в якому наявні дані про роз`яснення ОСОБА_6 його прав та обов`язків, та вказано про проведення огляду у присутності понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

У відповідності до ч. 4 ст. 237 КПК України, особи, у присутності яких здійснюється огляд, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу огляду.

Разом з тим, як убачається з протоколу огляду місця події від 18 лютого 2017 року, у ньому відсутні дані про наявність у ОСОБА_6 або понятих заяв чи зауважень стосовно складеного протоколу чи процедури проведення огляду.

Допитані в суді першої інстанції в якості свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_8 підтвердили, що огляд ОСОБА_20 , вилучення та опечатування виявлених у нього речей проведено у присутності понятих, при цьому зауважень від ОСОБА_20 під час проведення процесуальної дії не надходило.

Доводи захисника обвинуваченого про те, що зазначені у протоколі огляду місця події від 23 лютого 2017 року поняті ймовірно є зацікавленими особами, оскільки адресою їх місця проживання у протоколі вказано адресу управління поліції, колегія суддів вважає безпідставними.

Під час апеляційного розгляду захисником не наведено доводів, які б давали колегії суддів підстави вважати, що зазначені у протоколі поняті ОСОБА_21 та ОСОБА_22 є зацікавленими особами. Сама по собі та обставина, що вказана свідками у протоколі адреса місця проживання, на думку апелянта, співпадає з адресою місця розташування управління поліції, не підтверджує наявність у них підстав для обмови обвинуваченого та не свідчить про їх зацікавленість у результатах розгляду кримінального провадження.
Посилання захисника на проведення огляду віл 23 лютого 2017 року у відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 , як на підставу для визнання протоколу такого огляду недопустимим доказом, є безпідставними, оскільки положеннями ст. 237 КПК України не передбачено обов`язкової участі підозрюваного під час проведення огляду місця події.

Протоколи огляду місця події від 18 лютого 2017 року та 23 лютого 2017 року відповідають вимогам ст. ст. 223, 237 КПК України, та підстав для визнання їх недопустимими доказами, всупереч доводам захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів не вбачає.

Посилання апелянта на те, що стороні захисту у порядку ст. 290 КК України не відкривались речові докази, спростовуються даними реєстру матеріалів досудового розслідування, який містить відомості про надання підозрюваному ОСОБА_6 та його захиснику ОСОБА_7 11 травня 2017 року доступу до матеріалів досудового розслідування /а.с.к.п. 11/.

Доводи захисника про недопустимість як доказу даних зазначеного у вироку та обвинувальному акті висновку експерта №11-1/26 від 24 березня 2017 року, оскільки його номер та дата не відповідають наявному у справі висновку експерта №11-1/99 від 11 жовтня 2017 року, не є підставою для визнання вказаного доказу неналежним або недопустимим.
Судом першої інстанції при дослідженні наявних у справі доказів вірно встановлено, що наявний у матеріалах справи титульний аркуш висновку експертизи №11-1/99 від 11 квітня 2017 року містить описку в даті та номері висновку, що не є підставою для визнання його недопустимим лдоказом.
та вірними реквізитами висновку експертизи є №№11-1/126 та дата 24 березня 2017 року, з чим погоджується і колегія суддів, та не вбачає підстав для визнання вказаного доказу недопустимим.
Наведені у апеляційній скарзі доводи про те, що після проведення 18 лютого 2017 року огляду ОСОБА_6 та вилучення у нього речей, слідчий не звертався до слідчого судді у порядку ч. 5 ст. 171 КПК України із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, не є підставою для скасування вироку суду першої інстанції.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, постановою слідчого слідчого відділу управління поліції в метрополітені ГУ НП у м. Києві ОСОБА_18 від 14 квітня 2017 року прилучено до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу два експертні пакети з вибуховою речовиною, вилученою у ОСОБА_6 18 лютого 2017 року /а.с.к.п. 74/.
Крім того, як убачається з матеріалів кримінального провадження, зі скаргами на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, у тому числі зі скаргами у поряду ч. 1 ст. 303 КПК України стосовно повернення тимчасово вилученого під часу огляду ОСОБА_6 майна, на досудовому провадженні обвинувачений або його захисник не зверталися.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.
Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року стосовно ОСОБА_6 - без змін.
Ухвала законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3