Справа № 686/2112/18
УХВАЛА
про призначення кримінального провадження до судового розгляду

02 лютого 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючої- судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора,

потерпілого ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України,

встановив:

25 січня 2018 року першим заступником керівника Хмельницької місцевої прокуратури до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в порядку ст. 291 КПК України направлений для розгляду обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

Обвинуваченим під час досудового розслідування обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном до 04.02.2018 року.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження дії обраних відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки існують ризики, передбачені ст..177 КПК України, а інші види встановлені ст..176 КПК України не підлягають застосуванню.

Захисники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 проти задоволення клопотання прокурора заперечили та звернулись до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу ОСОБА_10 з тримання під вартою на домашній арешт. В обґрунтування своєї позиції захисники зазначили, що відпали ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу, ОСОБА_10 позитивно характеризується, має сім`ю, неповнолітню дитину, сталі соціальні зв`язки, постійне місце роботи, є благодійником тощо. Також зазначили, що ОСОБА_10 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину повністю визнає, щиро кається, активно сприяв слідству та добросовісно виконує свої процесуальні обов`язки.

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав своїх захисників та зазначив, що дійсно свою вину у вчиненні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 296 КК України, визнає повністю та розкаюється у вчиненому, гарантує належну процесуальну поведінку у випадку зміни запобіжного заходу. Просить суд дати можливість працювати та виховувати дитину.

Захисник ОСОБА_7 проти задоволення клопотання прокурора заперечив та звернувся до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу ОСОБА_11 з тримання під вартою на домашній арешт. Вказане клопотання обґрунтував тим, що у зв`язку із закінченням досудового розслідування та через особисті характеристики ОСОБА_11 відпали встановлені раніше судом ризики, а обставини, що підлягають врахуванню судом, дозволяють застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_11 підтримав свого захисника та зазначив, що дійсно свою вину у вчиненні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 296 КК України, визнає повністю та розкаюється у вчиненому, просить суд врахувати, що в нього молода сім`я.

Захисник ОСОБА_8 проти продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 заперечила та зазначила, що встановлені на час обрання запобіжного заходу ризики та обставини істотно змінились, адже досудове розслідування завершене, жодної можливості та мотивів впливати на свідків й потерпілих, ухилятись від суду та вчиняти інші злочини ОСОБА_9 не має. Крім цього, останній позитивно характеризується, доглядає за хворою матір`ю.

ОСОБА_9 підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 підлягає задоволенню, а врешті вимог клопотання слід відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Так, згідно до п. 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Зенцов і інші проти Російської Федерації» до визнання винним обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета даного положення, по суті, вимагає попереднього звільнення, якщо тривале утримання під вартою більш не являється обґрунтованим. Особа, обвинувачувана у вчиненні злочину, має бути завжди звільнена до суду, за винятком випадків, коли Держава може довести, що існують «істотні і достатні» причини для обґрунтування безперервного утримання під вартою.»

Відповідно до пункту 88 рішення Європейського суду з прав людини від 05.02.2013 р. у справі «Мхітарян проти Російської Федерації» на національній владі лежить обов`язок встановити існування конкретних фактів, які можуть стати підставою для продовження строку тримання під вартою. Перекладання на затриману особу тягаря доведення цих аргументів рівносильно скасуванню правила статті 5 Конвенції, яка оголошує взяття під варту винятком з права на свободу, яке допустимо тільки в суворо визначених обставинах. Національні судові органи повинні розглядати всі факти, які свідчать за і проти наявності суспільного інтересу, що виправдовує, з належним урахуванням принципу презумпції невинуватості, відступ від принципу поваги свободи особистості, і викладати їх в своїх рішеннях про відмову в задоволенні клопотань про звільнення осіб з- під варти.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Не може продовження терміну утримання обвинуваченого під вартою бути застосовано і з тієї причини, що у справі, на думку обвинувачення, очікується призначення покарання у вигляді позбавлення волі (рішення «Панченко проти Росії», рішення «Ілійков проти Болгарії», рішення «Летіли проти Франції», рішення «Худойоров проти Росії», рішення «Рохліна проти Росії»).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Слоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обгрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованостіо конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).

З врахуванням правових позицій Європейського суду, ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови). Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання (Сулаоя проти Естонії), § 64). Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (Ноймайстер проти Австрії).

У той час як серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (Ідалов проти Росії, Гарицький проти Польщі, Храїді проти Німеччини, Ілійков проти Болгарії).

Захисники зазначають, що обвинувачені позбавлені можливості знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як всі речові докази, які мають суттєве значення для справи були вилучені. Вони не мають потреби незаконно впливати на свідків так як зазначених осіб було допитано. Ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу (Яжинський проти Польщі) § 43). Вони не мають не мають необхідності перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Зазначений ризик є неконкретним і не підтверджується будь-якими доказами. Також, на твердження захисту, обвинувачені не збираються вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється і цей ризик не доведено стороною обвинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Суд оцінює наведені вище норми законодавства, практику ЄСПЛ, доводи захисників, а також те, що під час розгляду справи у суді стороною обвинувачення не було надано детального обґрунтування ризиків та не проведено належним чином їх аналіз.

Крім цього, суд враховує відсутність (не надання) даних, які б свідчили про неможливість запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, шляхом застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, а саме у виді домашнього арешту, та що такий захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених та виконання ними процесуальних рішень по справі.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_10 суд також враховує, що він свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв слідству, позитивно характеризується, має постійні місця проживання та роботи, одружений, має на утриманні неповнолітню доньку, займає активну громадську позицію, раніше до кримінальної відповідальності не притягався та вживав заходів для підтвердження своєї належної процесуальної поведінки.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_11 суд враховує, що він свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв слідству, позитивно характеризується, має постійне місце проживання, одружений.

Крім цього суд враховує, що в період застосування відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у даному кримінальному провадженні, їх позитивна процесуальна поведінка не змінилась, вони належним чином виконували свої процесуальні обов`язки та, зокрема, за першою вимогою з`явились до суду. Зазначене, на думку суду, свідчить про можливість забезпечення належної процесуальної поведінки вказаних обвинувачених в подальшому за рахунок іншого більш м`якого запобіжного заходу, яким є домашній арешт.

Враховуючи вказані обставини, суддя переконана, що такий запобіжний захід як домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 процесуальних обов`язків в суді.

В частині продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_9 суд вважає, що строк слід продовжити, оскільки сукупність досліджених судом обставин свідчить про те, що ризики, встановлені судом при обранні запобіжного заходу відносно нього не відпали, будь-яких переконливих доказів зміни встановлених при обранні запобіжного заходу обставин суду не надано. При цьому суд враховує, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, ніде не працює, характеризується посередньо, раніше притягався до кримінальної відповідальності, однак на шлях виправлення не став.

Крім того, прокурором в судовому засіданні заявлено клопотання про виклик в судове засідання свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 ..

Заслухавши думку всіх учасників судового провадження, які підтримали клопотання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора про виклик свідків підлягає задоволенню.

Справа підсудна Хмельницькому міськрайонному суду Хмельницької області. Підстав для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, немає. Справа може бути призначена до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
Керуючись ст.ст. 31, 314-316, 327, 331 КПК України,

ухвалив:

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України прийняти до провадження Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області і призначити до судового розгляду суддею одноособово у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області на 15 годину 00 хвилин 12 лютого 2018 року.

Дію обраного під час досудового розслідування по кримінальному провадженню №1кп-686/575/18 щодо обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжити до 30 березня 2018 року включно.
Змінити відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 30 березня 2018 року включно.

Покласти на ОСОБА_10 наступні обов`язки:

-прибувати до суду за першою вимогою;

-не відлучатись з місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 21 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну місця свого проживання або місця роботи;

-утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні;

-носити електронний засіб контролю.

Обвинуваченого ОСОБА_10 негайно звільнити з-під варти в залі суду.

Змінити відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 30 березня 2018 року включно.

Покласти на ОСОБА_11 наступні обов`язки:

-прибувати до суду за першою вимогою;

-не відлучатись з місця свого проживання за адресою АДРЕСА_2 у період часу з 21 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну місця свого проживання або місця роботи;

-утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілому у даному кримінальному провадженні;

-носити електронний засіб контролю.

Обвинуваченого ОСОБА_11 негайно звільнити з-під варти в залі суду.

Викликати свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 ..

Викликати в судове засідання учасників судового провадження (прокурора, потерпілих, обвинувачених, захисників).
Доручити Хмельницькому міськрайонному відділу з питань пробації Центрально-Західного Міжрегіонального Управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України надати досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , , раніше не судимого; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_4 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше судимого.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя