Справа №345/936/18
Провадження № 1-кс/345/261/2018
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.03.2018 року м. Калуш
Слідчий суддя Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , прокурора Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 представника потерпілого ОСОБА_5 на постанову про закриття кримінального провадження від 26.02.2018 року, -
Свою скаргу мотивує тим, що 03.02.2007 року ОСОБА_5 , що є громадянином Італії, познайомився з ОСОБА_7 . Через деякий час вони почали спільно проживати у місті Новарі в Італії. 25.05.2009 року у них народилася дочка ОСОБА_8 . В Україну ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в черговий раз виїхали 18.07.2015 року та мали повернутися в Італію 20.08.2015 року. Проте ОСОБА_9 у вказаний термін в Італію не повернулася та не повернула дитину ОСОБА_8 , зловживаючи своїми правами та з метою узаконити незаконне утримання нею дитини, змінила місце свого та дитини проживання. Також не давала можливості по телефону батькові спілкуватися з дитиною.
ОСОБА_10 звернувся до компетентних органів про повернення дитини до місця проживання в Італійську республіку. Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.01.2018 року зобов`язано ОСОБА_11 повернути малолітню ОСОБА_8 до Італійської республіки. Судом встановлено, що має місце незаконне утримання дитини на території України відповідачкою ОСОБА_12 , починаючи з 29.08.2015 року. рішення вступило в законну силу з дня прийняття та вчастині повернення до Італійської республіки підлягає до негайного виконання.
31.01.2018 року ОСОБА_10 виявив, що дочка ОСОБА_13 з 30.01.2018 року школу не відвідує. Також виявлено, що ні дитини, ні її матері ОСОБА_14 по місцю їх поживання немає. Тому ОСОБА_10 звернувся у відділ поліції із заявою про скоєння злочину. Проте відомості про скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України,за фактом викрадення дитини, були внесені до ЄРДР лише після постановлення відповідної ухвали слідчим суддею.
Скаржник наголошує, що слідчою не вжито жодних заходів та не перевірено, чи відсутній склад злочину у діях ОСОБА_14 чи інших осіб, передбачений ч.2 ст.146 КК України у його першій формі незаконне позбавлення волі ОСОБА_15 . Станом на 06.03.2018 року ОСОБА_15 з 30.01.2018 року за адресою її місця постійного проживання в АДРЕСА_1 та по місцю навчання в ЗОШ №11 не було, що підтверджується актом державного виконавця від 06.03.2018 року.
Адвокат зазначає, що даючи правильну оцінку зібраним слідчою доказам в кримінальному провадженні. зокрема і показам ОСОБА_12 , інших свідків, потерпілого ОСОБА_5 , мотивом переховування ОСОБА_8 з 30.01.2018 року по даний час є умисне невиконання рішення суду, що вступило в законну силу та яким зобов`язано ОСОБА_11 повернути ОСОБА_16 в Республіку Італію, що суперчить Конституції, законам України, а також міжнародним договорам. З цього приводу 01.03.2018 року Посольство Італії висловило Вербальну Ноту Мінстерству закордонних справ України та просить вжити невідкладні заходи, щоб розшукати ОСОБА_16 для виконання судового рішення з повернення дитини батькові в Італію. Винесення постанови слідчим про закриття кримінального провадження без детального аналізу показів допитаних свідків, без встановлення місць перебування ОСОБА_15 , осіб, які надавали такі місця, перевірки стану здоров`я дитини є приховуванням злочину.
Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримав, просить суд її задоволити.
Прокурор в судовому засіданні заперечила проти задоволення скаргу. Суду пояснила, що, будучи допитаною в якості свідка, ОСОБА_12 вказала, що її дочка ОСОБА_8 знаходиться з нею, її ніхто не викрадав, вони разом поїхали на відпочинок в Івано-Франківській області з метою оздоровлення дочки. Оскільки законодавством не передбачено кримінальної відповідальності за викрадення малолітньої дитини батьками, враховуючи, що ОСОБА_8 знаходиться з її матір`ю ОСОБА_12 , встановлено, що факту викрадення дитини не було, жертвою злочину дитина не стала. Тому у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, кримінальне провадження було закрито. Таким чином, прокурор просить відмовити в задоволенні скарги за безпідставністю заявлених вимог.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Закриваючи дане кримінальне провадження, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, старший слідчий СВ Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_6 передчасно прийшла до такого висновку, оскільки зробила неповну оцінку зібраних доказів.
Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів (ст.ст. 2, 284 КПК України).
Відповідно до ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова слідчого, прокурора повинна складатись з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
Постанова слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу. Постанова слідчого, прокурора повинна бути однозначною і не містити суперечностей.
Текст оскаржуваної постанови від 26.02.2018 року про закриття кримінального провадження свідчить про те, що вищевказаних вимог при закритті кримінального провадження в повному обсязі не дотримано.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим достовірно не встановлено місця знаходження ОСОБА_15 . Відповідно до показів свідка ОСОБА_12 вона разом із ОСОБА_18 поїхали на відпочинок в Івано-Франківській області. Проте місця знаходження ОСОБА_8 за конкретною адресою слідчим не встановлено. Також слідчим не вчинено жодних слідчих (розшукових) дій, спрямованих на перевірку показів ОСОБА_12 , зокрема, щодо встановлення місця перебування ОСОБА_8 та умов, в яких перебуває дитина.
При новому розслідуванні належить з`ясувати обставини про наявність чи відсутність складу (події) злочину, в достатньому для встановлення об`єктивної істини обсязі, і в залежності від встановленого, прийняти законне та обґрунтоване рішення щодо подальшого провадження у справі, яке у будь-якому випадку має бути належним чином обґрунтованим з всебічним аналізом фактичних обставин справи та доводів скаржника.
Щодо вимог скаржника про зобов`язання слідчого провести конкретні слідчі дії, то слід виходити з наступного.
Слідчий суддя відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України у порядку передбаченому цим Кодексом здійснює судовий контроль за дотримання прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Згідно ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Таким чином слідчий суддя за результатами розгляду скарги може зобов`язати слідчого, прокурора внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР, повернути тимчасово вилучене майно, а також здійснити іншу процесуальну дію, яку він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк. Проте слідчий суддя не вправі зобов`язувати слідчого чи прокурора прийняти конкретне процесуальне рішення.
Прийняття слідчим суддею ухвали про зобов`язання слідчого вчини конкретні слідчі дії можливе лише за результатом розгляду скарги на рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій в порядку, передбаченому п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України.
У зв`язку із наведеним, скарга в цій частині задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307 КПК України, -
Скаргу задовольнити частково.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя :