Справа № 286/2920/17
У Х В А Л А
06 вересня 2017 року м. Овруч
Слідчий суддя Овруцького районного суду в Житомирській області ОСОБА_1 ,
з секретарем ОСОБА_2 ,
за участю слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , володільця майна ОСОБА_5 ,
розглянувши клопотання ст. слідчого СВ Овруцького ВП Корост енського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 про арешт майна , -
ВСТАНОВИВ :
Старший слідчий СВ Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням та просить накласти арешт на майно, а саме: автомобіль марки «ЗИЛ - 131» д/з НОМЕР_1 , автомобіль марки «ЗИЛ - 131» д/з НОМЕР_2 , автомобіль із механізмом навантаження марки «УРАЛ» д/з НОМЕР_3 , та лісопродукцію породи «дуб» в об`ємі 10,667 метри кубічних і «вільха» об`ємом 0,21 метри кубічні, які отримані в результаті скоєння злочину та зберігають на собі сліди кримінального правопорушення, мотивуючи тим, що 02.09.2017 на автомобільній дорозі сполученням Бережесть - Магдин Овруцького району було зупинено та вилучено автомобіль марки «ЗИЛ - 131» д/з НОМЕР_1 , автомобіль марки «ЗИЛ - 131» д/з НОМЕР_2 , які було завантажено лісопродукцією породи «дуб», при цьому жодної документації на походження вказаної лісопродукції надано не було. Одночасно з вказаними автомобілями було зупинено автомобіль із механізмом навантаження марки «УРАЛ» д/з НОМЕР_3 .
В ході проведеного досудового слідства встановлено, що завантаження вказаної лісопродукції відбувалося на території 55 кварталу Ситовецького лісництва ДП «Овруцьке спеціалізоване лісове господарство» без відповідних дозвільних документів.
В ході огляду вилученої лісопродукції було встановлено, що вони являють собою колоди дерева породи дуб «звичайний» в об`ємі 10,667 метри кубічних та колоди дерева породи вільха об`ємом 0,21 метра кубічних, на які володільцем не пред`явлено належних документів законності походження вказаної лісопродукції.
Досудове слідство вважає, що колоди лісопродукції породи «дуб» і «вільха» незаконного походження й потребують додаткової перевірки. На даний час достовірність походження лісопродукції породи «дуб» і «вільха» та її відношення до користувачів вилучених транспортних засобів не перевірено. Дана перевірка потребує відповідного часу, адже вищевказані транспортні засоби могли використовуватися під час скоєння кримінального правопорушення, пов`язаного з викраденням виявленої лісопродукції.
З огляду на викладене, з метою належного зберігання речових доказів та можливої спеціальної конфіскації майна, яке отримане в результаті злочинної діяльності, а також з врахуванням того, що вилучене майно є саме предметом кримінального правопорушення та відповідає критеріям, визначеним ст. 170 КПК України, виникає необхідність у арешті майна.
В судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 та прокурор клопотання підтримали.
Володілець майна в судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечив в частині накладення арешту на автомобілі, зазначивши, що вказані автомобілі орендовані його приватним підприємством «Агал». Вони здійснюють перевозку лісопродукції. Водії працюють за розпорядженнями керівництва приватного підприємства. Щодо походження затриманої лісопродукції йому нічого не відомо. Ніякого відношення він до неї не має.
Заслухавши думки учасників та дослідивши надані докази, слідчий суддя встановив наступне.
При накладенні арешту повинні враховуватись одночасно його мета, завдання і підстави (ст.170 КПК України) та інші передбачені законом обставини (ст.173 КПК України).
Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.
В ст. 173 КПК України законодавець закріпив, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Оцінюючи наявність підстав для накладення арешту, слідчий суддя вважає, що в судовому засіданні доведено існування розумних підозр вважати, що зазначені автомобілі та лісопродукція можуть бути доказом злочину і лише такий захід забезпечення кримінального провадження може забезпечити належне зберігання вказаного майна на час проведення досудового розслідування.
Обставини, за яких зазначене майно було вилучено, на думку слідчого судді, додатково підтверджують необхідність застосування арешту до нього для проведення розслідування. Зокрема, було їх вилучено на автомобільній дорозі під час перевезення лісопродукції без будь-яких документів. Причому сам володілець майна в судовому засіданні пояснив, що є незрозумілим як водії його приватного підприємства, які здійснюють перевезення лише за вказівками керівництва підприємства, могли перевозити лісопродукцію без дозвільних документів.
Таким чином, аналізуючи правові відносини, що склалися, норми права, що їх регулюють, слідчий суддя приходить до переконання, що наявні достатні підстави вважати, що майно, щодо якого ставиться питання про арешт, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, відповідно про доведеність слідчим і прокурором необхідності такого арешту та задоволення клопотання.
Керуючись ст.ст.170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя -
УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на майно, а саме: автомобіль марки «ЗИЛ - 131» д/з НОМЕР_1 , автомобіль марки «ЗИЛ - 131» д/з НОМЕР_2 , автомобіль із механізмом навантаження марки «УРАЛ» д/з НОМЕР_3 , які перебувають в користуванні ПП «Агал» та лісопродукцію породи «дуб» в об`ємі 10,667 метри кубічних і «вільха» об`ємом 0,21 метри кубічні, належність яких не встановлено.
Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Житомирської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала слідчого судді, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявляти клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя

ОСОБА_1