Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/1800/17
Провадження № 1-кп/480/209/17
Вирок
Іменем України
08 листопада 2017 року м.Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 липня 2017 року за № 0000291 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаїв Миколаївської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом на посаді старшого стрільця-санітара відділення морської піхоти роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні старший матрос, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .
у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України, -
встановив:
28 липня 2016 року ОСОБА_4 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) від 16.08.2016 № 156 старший матрос ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду старшого стрільця-санітара 3 відділення 3 взводу 2 роти морської піхоти зазначеної військової частини.
Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно з положенням ч. 1 п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», початком проходження військової служби для громадян призваних на військову службу за контрактом є день зарахування до списків особового складу військової частини.
Будучи військовослужбовцем, старшим стрільцем-санітаром відділення морської піхоти роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , тобто військовою службовою особою, старший матрос ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 13, 16, 17, 30, 31, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарною статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів начальників), беззастережно, неухильно, точно та у встановлений строк виконувати їх накази, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, бути взірцем належної поведінки, виконуючи службові обов`язки не вживати алкогольних напоїв.

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби матросу ОСОБА_4 достеменно було відомо, і до часу нез`явлення вчасно на службу без поважних причин останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №58 від 21.03.2017 старший матрос ОСОБА_4 вибув у складі 1-ої роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 на навчальний полігон у 235 міжвидовий центр підготовки частин та підрозділів ( АДРЕСА_3 ).
26 березня 2017 року о 20 годині 30 хвилин старший матрос ОСОБА_4 діючи умисно, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, самовільно залишив місце проведення табірного збору військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та перебував за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

22 травня 2017 року о 09 годині 30 хвилин старший матрос ОСОБА_4 добровільно з`явився до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та того ж дня приступив до виконання службових обов`язків.
Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи допитаним у судовому засіданні, свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро каявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення. Так, обвинувачений ОСОБА_4 показав суду, що 26 березня 2017 року о 20 годині 30 хвилин з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, не одержавши дозволу відповідного начальника, самовільно залишив місце проведення табірного збору військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та перебував за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд. Пояснив, що залишив місце служби у зв`язку з сімейними обставинами.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, враховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому з`ясував, те, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
При викладених обставинах, суд вважає, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.4 ст.407 КК України - самовільне залишення місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_4 за місцем служби характеризується позитивно, за місцем проживання характеризується позитивно; відповідно до медичної характеристики є здоровим; на обліку у лікаря психіатра-нарколога не перебуває; брав участь у проведенні антитерористичної операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України; раніше не судимий; вчинив злочин вперше; повністю визнав вину.
Обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.
Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.
На підставі вищевикладеного, враховуючи обставини які пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, особу обвинуваченого, суд вважає, що для попередження вчинення нових злочинів, а також для виправлення обвинуваченого слід обрати покарання у виді позбавлення волі з одночасним встановленням іспитового строку відповідно до ст.ст.75, 76 КК України.
Окрім того, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про застосування до нього Закону України Про амністію у 2016 році, посилаючись на те, що він є учасником бойових дій, а саме учасником проведення АТО.
Прокурор не заперечував щодо застосування до ОСОБА_4 ЗУ Про амністію у 2016 році.
Розглядаючи клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд дійшов наступного.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1 ЗУ Про застосування амністії в Україні амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07 вересня 2017 року набув законної сили Закон України Про амністію у 2016 році від 22.12.2016 року.
Відповідно до статті 2 цього Закону, звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно яких не набрали законної сили, а також, особи, визнанні винними у вчинені злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров,я особи та не є діяннями, передбаченими частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 КК України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині 4 статті 86 КК України, ст.4 ЗУ Про застосування амністії в Україні та статті 9 цього Закону).
Судом встановлено, що ОСОБА_4 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується матеріалами кримінального провадження. Свою вину ОСОБА_4 у вчиненні вказаного злочину за ч. 4 ст.407 КК України, який за класифікацією злочину є тяжким злочином, визнає повністю, щиро кається у вчиненому.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ч.4 ст.86 КК України, ст.4 ЗУ Про застосування амністії в Україні, ст.9 ЗУ Про амністію у 2016 році, судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України Про амністію у 2016 році, а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.
Наслідки застосування амністії обвинуваченому зрозумілі.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Керуючись п.1 ч.3 ст.314, ч.1 ст.369, ч.2 ст.373, ст.ст.374, 468, 469, 472, 474, 475 КПК України, ЗУ Про амністію у 2016 році суд, -
постановив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.
На підставі ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
На підставі статті 2 Закону України Про амністію у 2016 році звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного за цим вироком покарання у зв`язку з амністією.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1

08.11.2017