справа № 489/3389/17
кримінальне провадження
№1-кп/489/141/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2018 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження на підставі обвинувального акта відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні має малолітню дитину, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
представника потерпілої ОСОБА_7
встановив:
07.06.2017 близько 17:15 години, ОСОБА_3 , знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , діючи умисно, наніс потерпілій ОСОБА_6 біля 5-7 ударів в область живота, далі виламуючи пальці на лівій руці наніс біля 4-6 ударів рукою в область потилиці та правої скроні, та продовжуючи свої незаконні дії наніс останній біля 2-3 ударів рукою в область носу та між очей, чим спричинив потерпілій легкі тілесні ушкодження.
Суд визнає ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень.
Обвинувачений визнав себе винним, від надання показів відмовився зіславшись на дійсність фактичних обставин пред`явленого обвинувачення, які ним не оспорюються. Цивільний позовом потерпілої про відшкодування 3469,00 грн. матеріальної шкоди визнав повністю, а в частині відшкодування 20000,00 грн. моральної шкоди частково, в розмірі 5000,00 грн. Також просив застосувати до нього амністію, так як є батьком малолітньої дитини.
Вина обвинуваченого ОСОБА_3 в інкримінованому йому діянні, крім визнання себе винним, підтверджується наступними дослідженими судом доказами.
Показами потерпілої ОСОБА_6 , яка у судовому засіданні пояснила, що 07.06.2017 близько 17:15 години, знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , обвинувачений, який є її колишнім чоловіком, побив її зламавши ніс, що стало причиною цьому не знає, також не пам`ятає скільки ударів їй було нанесено.
Заявою потерпілої ОСОБА_6 від 07.06.2017 про вчинене кримінальне правопорушення, згідно якої просить прийняти міри до колишнього чоловіка ОСОБА_3 , який під час сімейної сварки, наніс їй тілесні ушкодження, ударивши кулаком по носу.
Висновком додаткової судово-медичної експертизи Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи Миколаївської міської ради від 29.06.2017 № 857/766-17р. відповідно до якого у ОСОБА_6 мають місце тілесні ушкодження у вигляді синця обличчя, забія спинки носа та 3-го пальця лівої кисті, які могли утворитися від дії твердих предметів, не менше ніж трьох ударних дій тупим предметом з давністю їх утворення біля двох діб до часу огляду. По ступеню тяжкості дані тілесні пошкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Утворення тілесних ушкоджень при падінні тіла на площину з висоти власного зросту виключається. Діагноз: струс головного мозку при оцінці ступеню тяжкості до уваги не приймався, так як не підтверджений об`єктивними клінічними даними. Діагноз: перелом кісток носу без зміщення при оцінки ступеню тяжкості до уваги не приймався, так як не підтверджений даними рентгенологічного дослідження.
Для усунення розбіжностей у висновку експертизи щодо неврахування перелому спинки носа без зміщення, про що вказано у картці хворого ОСОБА_6 (запис від 13.06.2017), за клопотанням представника потерпілої допитано експерта ОСОБА_8 .
Експерт пояснила, що перелом кісток носу без зміщення при оцінки ступеню тяжкості до уваги нею не приймався так як не було надано рентгенограми, а тому експертиза проведена на підставі наявних медичних документів, що надійшли від слідчого. Також повідомила, що перелом кісток носа відноситься до легких тілесних ушкоджень, що може бути наслідком незначної втрати працездатності.
Судом було роз`яснено право на призначення у кримінальному провадженні додаткової судово-медичної експертизи, від якого потерпіла та її представник відмовилися.
За таких обставин, виходячи з вимог ст.337 КПК України судовий розгляд проводився в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він не судимий, з вищою освітою, непрацюючий, неодружений (розлучений), має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліках в обласному наркологічному диспансері та обласній психіатричній лікарні не знаходиться.
Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому, суд враховує скоєння ним злочину невеликої тяжкості, має на утриманні малолітню дитину, характеризується посередньо, відсутність обставин, що обтяжують і пом`якшують покарання, та з урахуванням того, що обвинувачений не працює, вважає необхідним призначити покарання у вигляді громадських робіт, яке буде достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.
При цьому, відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07.09.2017, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили - не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Із свідоцтва про народження ОСОБА_9 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 (видано повторно) вбачається, що її батьком вказано ОСОБА_3 , тобто обвинуваченого по справі.
Враховуючи, що ОСОБА_3 на день вчинення злочину невеликої тяжкості, і набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» не позбавлений батьківських прав і мав дитину, якій не виповнилося 18 років, на нього не поширюються заборони, щодо застосування амністії, передбачені Законом України «Про амністію у 2016 році» та Законом України «Про застосування амністії в Україні», та обвинувачений не заперечував проти застосування до нього амністії, вказане дає підстави для звільнення його від відбування покарання відповідно до вимог п. «в» ст.1 Закону «Про амністію у 2016 році» та ст. 5 Закону України «Про застосування амністії в Україні».
Доводи представника потерпілої про відсутність підстав для застосування амністії до обвинуваченого через неутримання дитини, про що свідчить про заборгованість по аліментам, суд до уваги не приймає, так як застосування амністії не передбачає такої підстави як утримання дитини.
У кримінальному проваджені, потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 3469,00 грн. та моральної шкоди в сумі 20000,00 грн.
Сума матеріальної шкоди, завданої потерпілій, була доведена в ході судового розгляду, а тому цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню в повному розмірі.
При вирішенні цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного.
Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
З урахуванням зазначеного та враховуючи, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення, потерпіла зазнала моральної шкоди, яка виразилася в її фізичних стражданнях, необхідністю звернення до правоохоронних органів та лікування, оскільки злочином їй було заподіяно легкі тілесні ушкодження, що негативно відобразилось на її житті, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням обов`язку обвинуваченого з утримання дитини та задоволеного розміру матеріальної шкоди, суд вважає, що заявлений потерпілою цивільний позов в частині моральної шкоди підлягає задоволенню частково в розмірі 7000,00 грн.
Процесуальні витрати сторонами кримінального провадження не заявлялися.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді 150 (сто п`ятдесят) годин громадських робіт.
На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити засудженого від відбування покарання.
Цивільний позов потерпілої - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 3469,00 грн. матеріальної шкоди та 7000,00 грн. моральної шкоди.
У іншій частині цивільного позову - відмовити.
Запобіжний захід відносно засудженого не обирався.
Процесуальні витрати відсутні.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1