н/п 1-кп/640/1004/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2017 р. Київський районний суд м.Харкова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретері ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця . Нововасилівка Врадіївського району Миколаївської області, українця, громадянина України, одруженого, має малолітню доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з неповною загальною середньою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України,-
13 березня 2015 року ОСОБА_4 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ІНФОРМАЦІЯ_3 та в подальшому послідовно проходив військову службу у військових частинах НОМЕР_1 та 3017.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №74 від 13 березня 2015 року ОСОБА_4 зараховано до списків військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду стрільця.
В подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №76 від 20 березня 2017 року ОСОБА_4 для подальшого проходження військової служби направлено до військової частини НОМЕР_2 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №83 від 23 березня 2015 року ОСОБА_4 призначено на посаду кулеметника 3 відділення 4 взводу оперативного призначення 4 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_2 та поставлено на всі види забезпечення.
В цей же день, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №84 від 23 березня 2015 року ОСОБА_4 вибув у службове відрядження до зони проведення антитерористичної операції з 23 березня 2015 року по 14 травня 2015 року.
Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Будучи військовослужбовцем, призваним під час мобілізації, на особливий період, солдат ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст.ст. 2, 4 Закону України «Про Національну гвардію України», ст.ст. 9, 11, 16, 129-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.
Проте, ОСОБА_4 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище вимогами законодавства, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження строкової військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення та тимчасово ухилився від проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період.
Так, 21 червня 2015 року солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, призваним під час мобілізації, на особливий період, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний намір в умовах особливого періоду, порушив вимоги зазначеного вище законодавства та самовільно залишив місце служби військове містечко № НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_2 , яке дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та до 03 травня 2017 року до місця служби не повертався.
03 травня 2017 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №88 солдата ОСОБА_4 виключено зі списків особового складу вказаної частини.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України, визнав повністю та пояснив, що дійсно він 21.06.2015р. залишив місце військової служби та поїхав до дому, хворіла мати, допомагав сім`ї, дружина від нього пішла, а він виховував доньку, щиро кається , просить застосувати до нього ЗУ «Про амністію у 2016 році» так, як він є учасником АТО.
Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції. Роз`яснивши їм положення ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ст. 349 КПК України.
За таких обставин суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, доведена у повному обсязі, та кваліфікує його дії за - ст. 407 ч.4 КК України, тобто самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах особливого періоду, військовослужбовцем (крім строкової військової служби).
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатру не перебуває, характеризується формально-задовільно, офіційно не працює, одружений.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та знаходження у нього на утриманні неповнолітньої дитини ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також що обвинувачений є учасником АТО.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд не знаходить.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, і вважає, що необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів для ОСОБА_4 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ст. 407 ч.3 КК України.
При цьому, ОСОБА_4 підлягає звільненню від відбування покарання на підставі ст.2 ЗУ «Про амністію у 2016р.», оскільки злочин, передбачений ст. 407 ч.4 КК України , відповідно до ст. 12 КК України не є особливо тяжким злочином , а сам ОСОБА_4 є учасником АТО (згідно довідки В/Ч 3017 від 25.05.2015р.), і не є особою, щодо яких визначені обмеження в застосування амністії відповідно до ст.ст. 4, 9 ЗУ «Про амністію у 2016р.» та ст. 86 КК України .
Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, ст.ст. 2, 4, 9 ЗУ «Про амністію у 2016 році», суд -
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ст. 407 ч. 3 1 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
В силу ст.ст. 2, 4, 9 ЗУ «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання за цим вироком.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий - суддя ОСОБА_1