АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/129/18 Справа № 202/5069/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001416 від 12 липня 2017 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2017 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, що зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2017 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді п`яти місяців арешту.

ОСОБА_8 визнано винним у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення за наступних обставин.

14 червня 2017 року, приблизно о 22.00 годині, ОСОБА_8 за попередньою домовленістю для вирішення особистих питань зустрівся за адресою: АДРЕСА_2 , з ОСОБА_9 , з якою вони мають спільну доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак спільно не проживають та не ведуть спільний побут. В ході розмови у них виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_8 , реалізуючи свій раптово виниклий умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, стоячи обличчям до ОСОБА_9 , завдав їй лівою рукою стиснутою в кулак один прямий удар в область обличчя, а саме в ніс.
Потерпілій ОСОБА_9 спричинено тілесне ушкодження у виді закритого перелому кісток носу зі зміщенням уламків, стану після носової кровотечі, рубця в проекції правої гайморової пазухи, що є наслідком загоєння поверхневої забійної рани або глибокого садна, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як 3 тижні (21 день).
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, де призначити йому покарання виходячи з правильної оцінки його дій. Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги, ОСОБА_8 посилається на те, що наніс тілесні ушкодження потерпілій не навмисно, захищаючи дитину, яка перебувала разом з ним, коли ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння намагалася з`ясовувати з ним стосунки. Зазначені обставини, на думку останнього, не були враховані судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення. Поряд з цим, обвинувачений вважає, що суд не надав належної оцінки й тим обставинам, що свідки у справі надали показання під тиском органів досудового розслідування. Разом з тим, обвинувачений зазначає, що донька проживає разом з ним, та в разі застосування відносно нього арешту, дитину ні з ким буде залишити.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого, який свою апеляційну скаргу підтримав, а також заявив клопотання про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2016 році», доводи прокурора, який апеляційну скаргу обвинуваченого не підтримав, однак вважав можливим звільнити останнього від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, відповідає фактичним обставинам справи та є обґрунтованим.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не виявлено.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в зазначеному кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Так, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується дослідженими судом першої інстанції показаннями: обвинуваченого ОСОБА_8 , який не заперечував наявність конфлікту з потерпілою та пояснив, що у нього з останньою спільна донька, вже чотири роки вони разом не проживають. 14 червня 2017 року увечері, гуляючи разом з дитиною він зустрівся з ОСОБА_11 , щоб віддати їй ключі від квартири, остання була у нетверезому стані. ОСОБА_8 взяв дитину на руки і всі разом пішли додому, при цьому ОСОБА_11 намагалась чіплятися до доньки, яка спала на руках у обвинуваченого, потім він побачив, як у темряві до дитини тягнуться чиїсь руки, після чого він машинально відмахнувся лівою рукою і пішов далі, можливо він зачепив потерпілу, але це було не навмисно; потерпілої ОСОБА_9 , яка вказала на те, що 14.06.2017 року вона прийшла на зустріч з обвинуваченим з подругою, яка чекала на неї неподалік. ОСОБА_8 ображав її словесно по телефону, а при зустрічі продовжив висловлюватись в її бік нецензурними словами. Потім вона взяла на руки дитину, при цьому ОСОБА_8 почав замахуватись на неї руками, вимагати гроші, забрав 100 гривень, при цьому не віддавав ключі від її квартири, за якими вона приїхала. Коли потерпіла почала відходити від нього з дитиною, яка весь цей час стояла на землі, він її наздогнав і наніс удар кулаком в область носу, після чого вона впала на землю, а ОСОБА_8 разом з дитиною пішов в іншому напрямку; свідка ОСОБА_12 , яка перебувала разом з ОСОБА_9 , яка вказала що 14 червня 2017 року вона чула, як обвинувачений кричав на потерпілу по телефону, вимагав гроші, а коли приїхала разом з потерпілою на зустріч з обвинуваченим, бачила, як вони зустрілись і пішли у бік ж/м Клочко. Потерпіла спочатку тримала доньку на руках, а потім поставила на землю і розмовляла зі ОСОБА_8 , після чого повернулась та почала відходити від них. Після цього, ОСОБА_8 наздогнав потерпілу, повернув її до себе та вдарив її кулаком в обличчя, від чого остання впала на землю; свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що 14.06.2017 року близько 22:00 години, збираючи картон разом з ОСОБА_14 біля кафе, він побачив, як невідома жінка, як стало відомо потім - ОСОБА_9 почала йти від чоловіка ОСОБА_8 , тоді останній потягнув її за руку і вдарив кулаком в обличчя, після чого потерпіла впала на землю.

Крім того, вина обвинуваченого підтверджується й наявними в матеріалах провадження письмовими доказами, зокрема: протоколом пред`явлення особи для впізнання від 18.07.2017 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_13 вказав на особу під №1, як на чоловіка, який 14.06.2017 року близько 22:00 години вдарив у ніс жінку за адресою м. Дніпро, вул. Березинська, 18. Під №1 був розміщений ОСОБА_8 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання від 18.07.2017 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_14 вказала на особу під №1, як на чоловіка, який 14.06.2017 року близько 22:00 години вдарив жінку за адресою АДРЕСА_2 . Під №1 був розміщений ОСОБА_8 ; протоколом слідчого експерименту від 25.07.2017 року з фототаблицею до нього за участю потерпілої ОСОБА_9 , двох понятих та експерта СМЕ ОСОБА_15 , де потерпіла чітко та впевнено, не коливаючись у своїх діях пояснила, що 14.06.2017 року приблизно о 22:00 годині вона знаходилась за адресою: АДРЕСА_2 , куди в цей час прийшов гр. ОСОБА_8 та почав сваритися, ображати її, під час цього наніс один прямий удар в ніс зажатим кулаком лівої руки, від чого вона впала і з носу пішла кров. Як пояснила ОСОБА_9 , впала вона саме через удар; висновком судово-медичної експертизи № 2466-е від 27.07.2017 року, згідно з яким виявлені у потерпілої тілесні ушкодження на обличчі були спричинені від механічної дії тупого твердого предмету, що діяв в область обличчя, яким могла бути і рука стиснута в кулак або інші предмети з аналогічними властивостями. Локалізація та характер виявлених у потерпілої ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення, встановлений при проведенні судово-медичної експертизи, не суперечать механізму, локалізації та характеру, на які вказує потерпіла в ході проведення слідчого експерименту за її участі, тобто від механічної дії (удару) кулаком руки в область обличчя (ніс); протоколом слідчого експерименту від 31.07.2017 р., з фототаблицею до нього, за участю свідка ОСОБА_12 , двох понятих та статиста, де свідок впевнено пояснила, що 14.06.2017 року приблизно о 22:00 годині вона знаходилась за адресою: м. Дніпро, вул. Березинська, біля магазину «Корзинка», в цей час в метрах 12 знаходилась ОСОБА_9 , яка зустрілась зі ОСОБА_8 і вони почали сваритись, під час розмови ОСОБА_8 наніс потерпілій один прямий удар в ніс лівою рукою, від чого вона впала з висоти власного зросту спиною на асфальт.

Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочинного діяння, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Разом з тим, оцінюючи доводи обвинуваченого, викладені в апеляції, колегія суддів зазначає наступне.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги про скасування вироку, ОСОБА_8 вказує на відсутність в нього умислу завдати тілесні ушкодження потерпілій та посилається на те, що він захищав дитину, яка перебувала в нього на руках.

Між тим, погодитись із зазначеною позицією колегія суддів не може, оскільки остання повністю суперечить наявним в матеріалах провадження доказам.

Так, як вбачається з пояснень потерпілої ОСОБА_9 , наданих як під час проведення слідчого експерименту, так й судовому засіданні, ОСОБА_8 завдав їй один удар в обличчя в той час, коли вона намагалася піти. Вказані показання повністю узгоджуються з поясненнями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які були безпосередніми очевидцями події, впізнали обвинуваченого, як особу, яка 14.06.2017 року близько 22:00 години завдала потерпілій тілесні ушкодження, та зауважили, що ОСОБА_8 наздогнав потерпілу та наніс прямий удар в обличчя, від чого вона впала. Окрім цього, обставини вчинення злочину, на які вказує потерпіла, підтверджуються висновком судово-медичної експертизи, згідно з яким локалізація та характер виявлених у потерпілої ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення, встановлений при проведенні судово-медичної експертизи, не суперечать механізму, локалізації та характеру, на які вказує потерпіла в ході проведення слідчого експерименту за її участі.

Таким чином, з урахуванням викладеного, у колегії суддів відсутні сумніви щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України, а також відповідності висновків суду фактичним обставинам провадження.

Що стосується доводів обвинуваченого про надання свідками показань під тиском правоохоронних органів, колегія суддів зазначає, що докази досліджувались судом першої інстанції безпосередньо у судовому засіданні та свої висновки щодо доведеності вини обвинуваченого суд обґрунтовував лише безпосередньо дослідженими під час судового провадження доказами, зокрема показаннями свідків, надавши їм належну оцінку у відповідності з вимогами ст. 94 КПК України. За таких обставин, з огляду на положення ч. 4 ст. 95 КПК України, якими і регламентовані зазначені обмеження, колегія суддів з доводами ОСОБА_8 не погоджується та вважає, що останні не заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції відповідно до ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, характеризується задовільно. Разом із цим, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, судом першої інстанції встановлено не було.

Надавши оцінку вказаним обставинам, на переконання колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання у виді арешту відповідатиме особі обвинуваченого, а також тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення.

Зважаючи на обставини кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого, суд апеляційної інстанції вважає, що виправлення обвинуваченого в даному випадку можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість вироку суду й в частині призначеного обвинуваченому покарання, а тому не вбачає підстав для його пом`якшення.

Разом із цим, колегія суддів вважає таким, що підлягає задоволенню клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про застосування до нього положень п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення його від призначеного судом покарання, оскільки як встановлено в судовому засіданні апеляційного суду, обвинувачений ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, кримінальна справа стосовно нього розглянута судом, але вирок суду не набрав законної сили, він на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» має малолітню дитину - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно якої з гідно з довідкою Служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради він не позбавлений батьківських прав.

Обвинуваченому ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційного суду роз`яснено правові підстави та наслідки звільнення його від кримінального покарання внаслідок акта амністії, що зрозуміло останньому та проти застосування до нього положень Закону України «Про амністю у 2016 році», він не заперечував.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2017 року, залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2017 року, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, залишити без змін.

На підставі п в ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 звільнити ОСОБА_8 від призначеного вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2017 року покарання.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді: