Номер провадження 1-кп/243/238/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 березня 2018 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

За участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 7 м. Слов`янська Донецької області кримінальне провадження внесене до ЄРДР № 0001041 від 11.04.2017 року, по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився у м. Слов`янськ Донецької області, громадянина України, одруженого, такого, що має на утриманні неповнолітню дитину, не працевлаштованого, раніше, в силу ст. 89 КК України не судимого,

який мешкає за адресою:

АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 296 КК України при наступних обставинах:

07 квітня 2017 року о 21 год. 30 хв. ОСОБА_5 , знаходячись біля чорного входу кафе «Карандаш», розташованого по вул. Центральній, буд. 29-а м. Слов`янська, діючи умисно, з хуліганських спонукань, безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок, за мотивами явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, підійшов до транспортного засобу «MAZDA 626», державний номер НОМЕР_1 в кузові червоного кольору, володільцем якого є ОСОБА_4 та наніс правою ногою один удар по правому передньому крилу автомобіля, чим пошкодив майно ОСОБА_4 та спричинив останньому матеріальну шкоду на загальну суму 2 479 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що провину визнає, однак, надав суду наступні пояснення. 07.04.2017 року у вечірній час він разом зі своєю дружиною були у дворі багатоповерхового будинку, де вони мешкають. У дворі перебував їх син та грав м`ячем. Автомобіль потерпілого стояв біля кафе «Карандаш». Приблизно 21 годині 30 хвилин між ним, потерпілим та працівником кафе «Карандаш», знайомим потерпілого виникла сварка і цей знайомий наніс удар йому в обличчя. Він висловився на адресу потерпілого нецензурною лайкою, потім не захотів продовжувати сварку і пішов. Чи робили йому зауваження не пам`ятає. Проходячи повз автомобіля потерпілого, він наніс удар ногою по його машині, мету нанесення удару пояснити в судовому засіданні не зміг. Додав, що на 07.04.2017 року будь-яких відносин з потерпілим він не мав, неприязних стосунків між ними не було. Сварка з потерпілим продовжувалася приблизно хвилину. Спиртні напої в цей день не вживав.

Позов в частині матеріальної шкоди в сумі 2 479 грн. та моральної шкоди в сумі 621 грн. визнає у повному обсязі.

Незважаючи на таку позицію обвинуваченого, його винність у скоєнні дій, зазначених у вироку, підтверджується наступними зібраними та дослідженими у судовому засіданні доказами.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що він обвинуваченого до 07.04.2017 року знав лише візуально. Відносин ніяких не підтримували. У вечірній час після 21 години обвинувачений з своїм сином грав м`ячем у дворі будинку. У дворі стояла його машина. В цей двір також виходить тильних вихід за кафе «Карандаш», де він працює поваром. В машині спрацювала сигналізація і він вийшов у двір на звук. Він зробив зауваження обвинуваченому. Останній підбіг до нього, став кричати, погрожувати, що знищить машину. На крик вийшли працівники кафе: бармен, повар та інші, приблизно чотири-шість осіб. Він попередив, що якщо обвинувачений не заспокоїться, він викликає поліцію, на що обвинувачений не реагував, навпаки, став погрожувати життю. Потім стали всі заспокоюватися, розходитися, і обвинувачений пішов в напрямок його машини, та ногою вдарив по передньому правому крилу машини. Після цього направився додому. Додав, що події відбувалися 25-30 хвилин. Відвідувачі в кафе перебували, але претензій до роботи, в зв`язку з затримками не було. Заявляє цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 2 479 грн. та моральної шкоди в сумі 621 грн. Міру покарання просить призначити на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що на початку квітня 2017 року вона працювала в кафе «Карандаш» в якості офіціантки. Після 20-21 години, більш точно дату вона не пам`ятає, вона у дворі кафе побачила обвинуваченого, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, розпивав спиртні напої на лавочці з дружиною та іншими особами, які в наступному пішли. Після цього зі своїм сином грав у м`яч та неодноразово попадав по машині обвинуваченого, яка стояла в цьому ж дворі навпроти входу до кафе. Коли м`яч попав по машині Новосельцева, спрацювала сигналізація і вона пішла про це сповістила потерпілого. Вони вийшли на вулицю у двір і потерпілий зробив зауваження обвинуваченому, на що останній відповів, що йому не подобається, що машина стоїть у дворі. Після цього став безпідставно та за відсутності будь-яких стосунків висловлюватися на адресу обвинуваченого нецензурною лайкою. Після цього вона відлучилася і вийшов бармен ОСОБА_8 . Вони намагалася врегулювати конфлікт. Також на вулицю вийшли ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які теж робили зауваження обвинуваченому. Однак, останній на зауваження не реагував, кричав, що в наступному підірве або підпалить транспортний засіб потерпілого. Після цього, потерпілий викликав поліцію. Обвинувачений, коли відходив від них, підійшов до машини обвинуваченого та ногою вдарив по крилу з правої сторони. Інцидент тривав приблизно 20-30 хвилин, коли адміністратор запросила всіх працівників на робочі місця та зачинили двері. Це було ще до приїзду поліції. Робота кафе призупинена не була.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що до 07.04.2017 року вона особисто не була знайома з ОСОБА_12 , але її неодноразово попереджали уникати його, оскільки він конфліктна особа. Початку конфлікту вона не бачила, її покликала працівник кафе ОСОБА_13 та запропонувала викликати поліцію. Вона вийшла на господарський двір кафе «Карандаш» і побачила потерпілого та обвинуваченого, при цьому останній погрожував ОСОБА_14 фізичною розправою та загрожував життю. На подвір`ї знаходилися потерпілий, обвинувачений, його дружина, ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та вона. Вона особисто та інші робили обвинуваченому зауваження припинити дії, але станій не реагував. Він припинив сварку тільки тоді, коли вона запропонувала працівникам кафе зайти до приміщення та зачинила двері. Коли вона вийшла конфлікт вже проходив. Вона була присутня на протязі 3-5 хвилин. Вона особисто удар по машині обвинуваченим не бачила, але чула звук, коли повернулася, то побачила вм`ятину на правій передній частині машини потерпілого. ОСОБА_12 наніс удар по машині, коли конфлікт вже було вичерпано. Додала, що ОСОБА_12 був у стані алкогольного сп`яніння, про що свідчить колір обличчя, вираз очей, порушення координації руху, розв`язна розмова, що характерна для стану алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_16 суду показала, що вона працює в кафе «Карандаш». 07.04.2017 року вона працювала сутки. Приблизно о 21-22 годині вона вийшла на господарський двір кафе із заднього входу в кафе. Обвинувачений йшов з двома дволітровими пляшками пива. Його син грав м`ячем та попав в машину потерпілого. Вона зайшла та попередила потерпілого, що в його машину ударив м`яч. Коли потерпілий вийшов у двір, то до нього підбіг обвинувачений, почав кидатися битися, висловлювався на його адресу нецензурною лайкою. Офіціант ОСОБА_17 вийшов з кафе та став між потерпілим та обвинуваченим. При цьому останній не припиняв своїх дій, погрожував спалити машину, кафе та погрожував життю потерпілого. З кафе вийшли ще працівники. До потерпілого підбігла його дружина, яка також була у стані алкогольного сп`яніння. Після цього адміністратор ОСОБА_18 запросила працівників кафе до приміщення. В цей час обвинувачений підійшов до машини та ногою вдарив по машині потерпілого. Останній викликав поліцію. Інцидент продовжувався 20-30 хвилин.

Свідок ОСОБА_19 суду показала, що вона дружина обвинуваченого. 07.04.2017 року у вечірній час їх син грав м`ячем у дворі та попадав в стелю. Із кафе вийшов потерпілий та почав кричати на дитину. До нього підійшов ОСОБА_12 та почав робити йому зауваження. Потім вийшов друг потерпілого на наніс декілька ударів по обличчю чоловіка. Останній не став продовжувати конфлікт і пішов геть, при цьому коли проходив повз машини потерпілого, «на емоціях» вдарив по машині ногою. Додала, що пиво вони не вживали. В пляшках з під пива у них був компот. ОСОБА_12 не погрожував потерпілому, ніхто йому зауважень не робив. Конфлікт тривав 2-3 хвилини. В лікарню її чоловік не звертався.

Суд не приймає до уваги пояснення свідка ОСОБА_19 в частині обставин, тривалості, мотиву дій обвинуваченого стосовно потерпілого, оскільки свідок є дружиною обвинуваченого і, відповідно, зацікавленою особою у висновках по справі. Крім того, її покази є суперечливими стосовно показів решти свідків та потерпілого.

Разом з тим, суд приймає покази потерпілого та решти свідків, працівників кафе: ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , оскільки їх пояснення є послідовні, логічні, повністю узгоджуються між собою, показами потерпілого та іншими об`єктивними доказами, свідки взагалі не були знайомі раніше з обвинуваченим, будь які підстави для обмови у них відсутні, в зв`язку з чим у суду відсутні сумніви у їх правдивості.

Крім того, провина обвинуваченого підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Під час огляду місця події, було оглянуто автомобіль марки «MAZDA 626», державний номер НОМЕР_1 в кузові червоного кольору, який має ззовні на правому крилі вм`ятину, що підтверджується протоколом від 07.04.2017 року та фототаблицею до нього.

Відповідно до свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «MAZDA 626», державний номер НОМЕР_1 , в кузові червоного кольору власником є ОСОБА_20 .

З Акту огляду колісного транспортного засобу №128 від 23.06.2017 року, вбачається, що вартість відновлюваного ремонту автомобілю марки «MAZDA 626», державний номер НОМЕР_1 на час проведення експертизи становить 2 479 грн. 00 коп.

Під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідок ОСОБА_7 впізнала на фотокартці № 3 чоловіка (протокол від 06.11.2017 року), яким виявився ОСОБА_5 , який 07.04.2017 року порушував громадський порядок біля кафе Карандаш.

Під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (протокол від 07.11.2017 року), в свідок ОСОБА_21 впізнав на фотокартці № 1 чоловіка, яким виявився ОСОБА_5 , який пошкодив автомобіль ОСОБА_4 .

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.11.2017 року вбачається, свідок ОСОБА_16 впізнала на фотокартці № 3 чоловіка, яким виявився ОСОБА_5 , який у квітні 2017 року ображав потерпілого та пошкодив автомобіль Новосельцеву Ю.

Потерпілий ОСОБА_4 , якому пред`являли особу для впізнання за фотознімками (протокол від 18.11.2017 року), впізнав на фотокартці № 2 чоловіка, яким виявився ОСОБА_5 , який 07.04.2017 року пошкодив його автомобіль біля кафе Карандаш.

Суд приймає зазначені докази, оскільки покази, які зазначили свідки та потерпілий під час судового засіданні та пред`явлення особи для впізнання повність узгоджуються між собою, будь-яких порушень норм кримінально процесуального законодавства України щодо процедури проведення зазначених слідчих дій судом під час судового розгляду не було встановлено.

Суд критично відноситься до пояснень обвинуваченого стосовно того, що він не вчиняв хуліганських дій, і відповідно не скоював зазначеного кримінального правопорушення, оскільки доводи обвинуваченого повністю спростовуються наданими суду об`єктивними доказами.

Суд приходить до переконання, що поведінка, дії, висловлювання були вчинені ОСОБА_5 з мотивів грубого порушення громадського порядку явної зневаги до встановлених в суспільстві правил поведінки, прагненні самоутвердитися за рахунок приниження потерпілого, протиставити ставити себе іншим громадянам та суспільству, що супроводжувалися особливою зухвалістю, що виразилося у пошкодженні майна потерпілого.

Разом з тим, суд не погоджується з доводами обвинувачення стосовно того, що ОСОБА_12 перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Визначення стану алкогольного сп`яніння і його ступінь у живих осіб проводиться лікарями-психіатрами і невропатологами, а в разі їх відсутності - лікарями інших спеціальностей, в тому числі в окремих випадках і судово-медичними експертами. Висновок про наявність алкогольного сп`яніння дається на підставі клінічного обстеження, якісних проб ( ОСОБА_22 на наявність алкоголю у видихуваному повітрі, ОСОБА_23 і ОСОБА_24 та ін.) і біохімічного дослідження крові та сечі на кількісний вміст в них алкоголю.

Посилання прокурора на пояснення свідків про те, що вони бачили у обвинуваченого пляшки пива и неадекватний стан не можуть слугувати належним доказом наявності сп`яніння, оскільки як зазначив обвинувачений у пляшках був компот. Свідки та потерпілий пояснили, що їм достовірно не відомо, що було у пляшках.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Разом з тим, прокурором не надано суду будь-яких належних та переконливих доказів перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину, таким чином суд вважає, що ця обставина повинна бути виключена з обвинувачення ОСОБА_5 .

Аналізуючи вищезазначені докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що обвинувачений ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення передбачене ст. 296 ч. 1 КК України, а саме у вчиненні хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

З висновку судово-психіатричної експертизи № 1372 від 22.11.2017 року, вбачається, що ОСОБА_5 , 1987 року народження, виявляє емоційно нестійкий розлад особистості, ускладнений психічними та поведінковими порушеннями внаслідок вживання алкоголю зі шкідливими наслідками для організму. На час скоєння правопорушення міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На час скоєння правопорушення не знаходився в тимчасово-хворобливому розладі психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В застосуванні примусових заходів медичного характеру не потребує.

При визначенні міри покарання, суд враховує характер та ступінь загальної небезпеки скоєного правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості; дані про особу: раніше не судимий, в силу ст. 89 КК України, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з червня 2012 року, з діагнозом: Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності, за місцем проживання характеризується посередньо, одружений, має неповнолітню дитину.

Обставини, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України ОСОБА_5 відсутні.

Суд не погоджується з доводами обвинувачення стосовно того, що обставиною, що обтяжує покарання є рецидив. Так, обвинувачений засуджений 16.04.2007 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст. 15 ч. 1, 186 ч. 2, 190 ч. 2, 304, 70 ч.1, 69 ч. 1 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 3 місяці; звільнився 16.04.2008 року на підставі ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08.04.2008 року на підставі ст. 81 КК України умовно достроково (не відбутий строк 7 місяців 20 днів).

Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26.09.2011 року кримінальна справа за ст. 122 ч. 1 КК України закрита згідно Закону України «Про амністію» від 08 липня 2011 року, ОСОБА_5 звільнений від кримінальної відповідальності.

Пунктом 15 Постанови ПВС України 04.06.2010 N 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» встановлено, що рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин. Оскільки відповідно до частини першої

статті 88 КК особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості, то вчинення саме в цей період нового умисного злочину утворює з попереднім умисним злочином їх рецидив. Якщо після вчинення особою нового злочину виникли обставини, які усувають передбачені статтею 34 КК підстави для визнання вчинених нею діянь рецидивом злочинів (наприклад, обвинувальний вирок за попередній злочин (злочини) було скасовано як неправосудний і особу було реабілітовано; обвинувальний вирок за попередній або наступний злочин було змінено і особа у зв`язку з цим вважається такою, що має судимість за необережний злочин; новим законом було скасовано злочинність діяння тощо), то судам належить виходити з того, що рецидив злочинів у поведінці такої особи був відсутній. У зв`язку з цим втрачають своє правове значення всі несприятливі для особи наслідки, які виникли внаслідок визнання вчинених нею діянь рецидивом злочинів.

Таким чином рецидив злочину у обвинученого ОСОБА_5 відсутній.

Суд не погоджується з доводами захисту стосовно визнання винуватості обвинуваченим обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, оскільки незважаючи на такі пояснення обвинуваченим, щирого каяття в судовому засіданні обвинуваченим висловлено не було, наслідки злочину не усунув, фактичні його пояснення свідчили про невизнання винуватості, тому, суд приходить до висновку що обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого відсутні.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, думку потерпілого про призначення покарання, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання у вигляді арешту, оскільки більш м`який вид покарання у вигляді штрафу призначений обвинуваченому бути не може в зв`язку з тим, що останній не працює, тому з метою виконання вироку, арешт є найбільш доцільною мірою покарання.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Так, у розумінні ЄСПЛ, покарання повинне встановити новий додатковий обов`язок для особи, який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає, що покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів, а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

Вирішуючи питання стосовно заявленого цивільного позову потерпілим про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди в сумі 2 479 грн., моральної шкоди в сумі 621 грн. 00 коп. та процесуальних витрат у розмірі 400 грн., суд приходить до наступного висновку.

Так, при вирішенні цивільного позову суд приймає до уваги положення Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів і зловживання владою (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 р.) щодо необхідності дотримання балансу між правами підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, з одного боку, та інтересами жертви, - з іншого.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана злочином може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно до положень ст. ст. 128, 129 КПК України, цивільний позов особи, якій злочином завдано майнової та/або моральної шкоди, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ч. 1 ст. 61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Верховним Судом України в п. 2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 (з подальшими змінами та доповненнями) роз`яснив судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

За правилами ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Судом достовірно встановлений розмір заподіяної шкоди потерпілому обвинуваченим ОСОБА_5 , який становить 2 479 грн. 00 коп. саме така вартість відновлюваного ремонту автомобілю марки «MAZDA 626», державний номер НОМЕР_1 що підтверджується Актом огляду колісного транспортного засобу №128 від 23.06.2017 року.

Суд, не приймає до уваги посилання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 в частині відмови у задоволенні цивільного позову, оскільки потерпілий ОСОБА_4 не є власником транспортного засобу, а тільки користувачем, з огляду на наступне.

Так, згідно до п.2.2. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Пунктом 13 Постанови ПВС України № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки передбачено», що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

У зв`язку з чим вимоги, стосовно стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого матеріальної шкоди обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у тому числі: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Таким чином, будь-який факт протиправної поведінки щодо особи має наслідком отримання даною особою моральної шкоди, оскільки вона впевнена, що її права є непорушними (ст. 21 Конституції України).

Виходячи із зазначених норм Конституції України та ЦК України, суд вважає, що потерпілий має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок протиправної поведінки обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Крім того, при визначені розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує роз`яснення п. 9 постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» - відповідно до яких розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визнає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

В той же час, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Таким чином, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, судом з`ясовано, що за своїм характером кримінальне правопорушення, скоєне стосовно майна потерпілого.

Усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з Прав Людини(далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Крім того, відповідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ромашов проти України «по заяві від 27.07.2004 року № 67534/01 ( пункт 52 ) встановлено, що суд враховує той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації Судом факту порушення. За ст. 41 Конвенції розмір сатисфакції має бути справедливим. Враховуючи практику ЄСПЛ, суд вважає, що розмір моральної шкоди, яка має бути стягнута з обвинуваченого на користь позивача буде справедливою сатисфакцією за дії та наслідки, які були їм заподіяні внаслідок вказаного злочину.

.

Вирішуючи питання, що пов`язані з розміром відшкодування моральної шкоди, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, суд керується принципами умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей; поміркованості - відповідності вимогам здорового глузду і розважливості; розумності - об`єктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення; справедливості - неупередженого ставлення до всіх учасників спору. Принципи розумності і справедливості виявляються в тому, що більш глибоким моральним стражданням відповідає більший розмір відшкодування.

Виходячи із вищезазначеного, враховуючи обставини скоєного злочину, керуючись вимогами розумності і справедливості, суд приходить до переконання, що винними діями обвинуваченого, через вчинений злочин, потерпілому дійсно спричинено моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню, а позов, в цій частині, також підлягає задоволенню.

У зв`язку з чим, з обвинуваченого на користь потерпілого необхідно стягнути суму моральної шкоди у розмірі 621 грн. 00 коп.

Також підлягають задоволенню й вимоги щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_4 процесуальних витрат у розмірі 400 грн., з огляду на наступне.

За правилами ч. 1 ст.124 КПК України,у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до ч. 3 ст. 118 КПК України, до процесуальних витрат у кримінальному провадженні належать витрати, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

До матеріалів додано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 40 про сплату ОСОБА_4 суму у розмірі 400 грн., за проведення експертизи автомобіля марки «MAZDA 626», державний номер НОМЕР_1 .

Таким чином, вимоги в даній частині підлягають задоволенню, а сума у розмірі 400 грн. стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_4 .

Судові витрати та речові докази за провадженням відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 369-370,374 КПК України, -

З А С У Д И В :

Визнати винним ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 296 ч.1 КК України та призначити покарання у вигляді арешту на строк 5 місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 визначити з часу приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід, відповідно до видів, передбачених ст. 131 КПК України не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 матеріальну шкоду у розмірі 2 479 грн. 00 коп., моральну шкоду в сумі 621 грн. 00 коп. та процесуальні витрати в сумі 400 грн.

Апеляційна скарга на вирок суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Слов`янській міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя

Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1