Справа № 203/1138/17
Провадження № 1-кп/0203/90/2018
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.01.2018Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000398 від 23.02.2017 р. стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Миколаїва, одруженого, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого
обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України,

встановив:
21 лютого 2017 року близько 21 години 20 хвилин ОСОБА_5 , керуючи технічно справним транспортним засобом автомобілем марки «КІА-СЕЕD» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Наб. Січеславської з боку вул. Воскресенської в напрямку вул. Столярова (Центральний район м. Дніпро) в м. Дніпро (м. Дніпропетровськ).

На шляху руху ОСОБА_5 , порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність к дорожнім обставинам та змінам, повертаючи ліворуч на вул. Ю. Словацького не надав дорогу пішоходам ОСОБА_4 і ОСОБА_8 , які перетинали ділянку дороги вул. Ю. Словацького зліва на право по ходу його руху, внаслідок чого скоїв на них наїзд.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому сідничної кістки ліворуч з задовільним стоянням уламків, садна на зовнішній поверхні лівого стегна у верхній третині та садна тильної поверхні лівої кисті, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 735е від 15.03.2017 відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом автомобілем марки «КІА-СЕЕD» реєстраційний номер НОМЕР_1 порушив вимоги п. 16.2 Правил дорожнього руху України, який свідчить:

п. 16.2 «На регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку»,

невиконання якого згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 6/10.1-212 від 20.03.2017 знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Дії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесне ушкодження, кваліфікуються за ч. І ст. 286 КК України.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 - злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину визнав в повному обсязі і обставини, викладені в обвинувальному акті, підтвердив.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор, потерпіла та інші учасники судового провадження також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, після роз`яснення положень ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи викладені докази, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними, несуперечливими, а викладені в них відомості такими, що вірно відображають фактичні обставини даної справи, у зв`язку із чим приходить до однозначного висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину.
Підводячи підсумок викладеному суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєні злочину, який кваліфікується за ч. 1 ст. 286 КК України.

При визначенні виду та розміру покарання суд виходить із ступеня тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, та особи обвинуваченого, який вину визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому, що суд відносить до пом`якшуючих покарання обставин. При цьому ОСОБА_5 раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину.
Обставини, які обтяжують покарання в ході судового слідства не встановлені.
Із врахуванням викладеного суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання у вигляді обмеження волі із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України та з позбавленням права керування транспортними засобами.
Крім того, в ході судового засідання захисником обвинуваченого було заявлене клопотання про застосування амністії.

Обвинувачений на застосування амністії погоджувався про що заявив в судовому засіданні.

Прокурор та потерпіла не заперечували щодо застосування відносно ОСОБА_5 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Як встановлено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акту амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.
Відповідно до вимог п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», підлягають звільненню від відбування покарання особи, які засуджені за необережні злочини, що не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.
Відповідно до ст. 10 зазначеного Закону України питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.
Застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений (підсудний) або засуджений заперечує проти цього.
Особа, щодо якої вирішується питання про застосування амністії, дає свою згоду суду в усній чи письмовій формі з обов`язковим зазначенням цього в журналі судового засідання.
Згідно ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році» його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив злочини до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» (07.09.2017 року) і на зазначений день є батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , стосовно якого не позбавлений батьківських прав.
Таким чином, ОСОБА_5 відноситься до осіб, які підпадають під дію п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Обставини, передбачені ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_5 , судом не встановлені.
Враховуючи вимоги, які викладені в ст. 10 Закону України «Про амністію в 2016 році», то суд зобов`язаний з`ясовувати наявність згоди на застосування цього акту саме у особи, щодо якої вирішується це питання. Враховуючи, що ОСОБА_5 є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про амністію в 2016 році» у зв`язку з тим, що на день набрання чинності цим Законом він є батьком малолітньої дитини, стосовно якої не позбавлений батьківських прав, кримінальне правопорушення вчинив вперше, а також те, що Закон України «Про амністію в 2016 році» поліпшує становище обвинуваченого, зокрема, передбачає звільненню останнього від призначеного покарання, суд вважає необхідним звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році». При цьому, згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про амністію» обвинувачений звільняється від основного та додаткового покарання.
Судом роз`яснюється обвинуваченому ОСОБА_5 наслідки застосування амністії, а саме що в подальшому протягом десяти років до нього не може бути застосовано амністію.
При вирішенні цивільного позову суд виходить з наступного.
Потерпілою заявлений цивільний позов, відповідно до якого вона просить стягнути солідарно з обвинуваченого та ПАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» завдану матеріальну шкоду, в розмірі 3 858 грн. 13 коп., та з обвинуваченого моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.
Відповідно до положень ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ч. 1 ст. 1195 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

В частині вимог про відшкодування завданої матеріальної шкоди цивільний позов підлягає частковому задоволенню, оскільки витрати потерпілої на лікування в розмірі 2 140 грн., відшкодовані (за вирахуванням франшизи) ПАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» (т. 2 а.с. 101), решта витрат, які підтверджені належними доказами, в сумі 1 718 грн. 13 коп. підлягають стягненню з обвинуваченого.

Відповідно до положень ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно вимог ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна (немайновий) шкода, заподіяна громадянинові діями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода причинна не з його вини. Моральна шкода відшкодовується, у тому числі і в грошовій формі. Розмір відшкодування визначається судом з врахуванням вмісту позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних і моральних стражданнях потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Вирішуючи питання про визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд у відповідності з вимогами статті 23 ЦК України враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача (потерпілої), вимоги розумності і справедливості, і зважаючи на повне визнання позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі слід задовольнити частково визначити розмір відшкодування 20 000 грн., і з урахуванням здійсненого ПАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» страхового відшкодування моральної шкоди в розмірі 107 грн., стягнути з обвинуваченого решту 19 893 грн.

Речовий доказ по даному кримінальному провадженню транспортний засіб підлягає поверненню за належністю власнику відповідно до ст. 100 КПК України.

Транспортний засіб обвинуваченого підлягає залишенню під арештом із забороною розпорядження вказаним транспортним засобом на підставі п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України у зв`язку з частковим задоволенням цивільного позову та з метою забезпечення відшкодування шкоди.
На підставі викладеного та керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України,
засудив:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч. 1 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. ст. 75, п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України обвинуваченого ОСОБА_5 , звільнити від призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, поклавши на нього наступні зобов`язання: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного основного та додаткового покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році».
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ПАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_4 , р.н., зареєстрована: АДРЕСА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1 718,13 грн., моральної шкоди 19 893 грн., а разом: 21 611 (Двадцять одну тисячу шістсот одинадцять) грн. 13 коп.

В решті цивільного позову відмовити.

Речовий доказ: автомобіль KIA CEED, державний № НОМЕР_1 , 2008 року випуску шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 повернути за належністю ОСОБА_5 .

Транспортний засіб KIA CEED, державний № НОМЕР_1 , 2008 року випуску шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 залишити під арештом із забороною його відчуження у будь-який спосіб для забезпечення відшкодування шкоди потерпілій.
На вирок можуть подані апеляційні скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Вирок набирає законної сили після спливу 30 днів з дня його проголошення, у разі якщо учасниками судового провадження не буде подано апеляційних скарг. У разі подання апеляційних скарг, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.
Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку звернувшись до суду із відповідною заявою.
Суддя ОСОБА_1