Справа № 131/24/18
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"16" лютого 2018 р.

Слідчий суддя Іллінецького районного суду Вінницької області ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 ,
слідчого Іллінецького відділення поліції Гайсинського відділу поліції ГУ Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_4 ,
розглянувши клопотання слідчого Іллінецького відділення поліції Гайсинського відділу поліції ГУ Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про надання дозволу на проведення позапланової виїзної перевірки,
ВСТАНОВИВ:
Слідчий Іллінецького відділення поліції Гайсинського відділу поліції ГУ Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_4 14.02.2018 звернувся до суду з клопотанням про надання дозволу на проведення позапланової виїзної перевірки, яке мотивував з підстав вказаних у ньому.
В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав з мотивів, викладених у клопотанні, прсив його задоволити.
Прокурор в судовому засіданні вказав, що клопотання достатньо мотивоване, тому його слід задоволити.
Розглянувши клопотання слідчого, заслухавши його пояснення та думку прокурора, слідчий прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Враховуючи те, що учасники процесуальної дії не з`явились в судове засідання, слідчий суддя вважає за можливим розглянути дане клопотання без застосування технічних засобів фіксування.
Слідчий суддя, дослідивши вказане клопотання та додані до нього матеріали, дійшов до наступного висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
В свою чергу відповідно до вимог п. 18 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Тобто, за змістом вказаної норми однією з головних функцій слідчого судді є насамперед здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів учасників кримінального провадження під час досудового розслідування. Наступне, відповідно до вимог ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суду кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (КПК України). Тобто, враховуючи сферу дії принципу диспозитивності, процесуальний закон чітко зазначає у який спосіб суд, слідчий суддя вирішують питання. Таким чином, слідчий суддя має вирішувати питання, які віднесені до його повноважень процесуальним законом і саме в спосіб, передбачений процесуальними нормами.
Відповідно до ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Частина 2 даної статті вказує, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом (КПК України).
Положеннями ч. 1 ст. 1 КПК України визначено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Положеннями ч. 3 ст. 9 КПК України регламентовано, що закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу, а при здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.
Відповідно до ст. 6 Конституції України, якої «державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України».
З цього приводу у абз. 4 п. 3 рішення №8-рп/2002 від 7.05.2002 Конституційний Суд України зазначив, що «державна влада здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, які урівноважують одна одну системою стримувань і противаг». Крім того, у в абз. 1, 2 п. 1.2 рішення №5-рп/2016 від 8.07.2016 Конституційний Суд України зазначив, що «метою функціонального поділу державної влади на законодавчу, виконавчу та судову є, зокрема, розмежування повноважень між різними органами державної влади, що означає самостійне виконання кожним із них своїх функцій та здійснення повноважень відповідно до Конституції та законів України».
Тобто відповідно до приписів Конституції, повноваження органів державної влади чітко розмежовані, не можуть пересікатися, а тим паче дублюватися. Такий підхід спрямований на урівноваження кожної гілки влади завдяки системі стримувань і противаг.
Відповідно до п. 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України затвердженого постановою КМУ від 19.04.2017 № 275 державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Отже, право на призначення і проведення податкових перевірок віднесено законодавцем до виключних повноважень органів виконавчої влади. А слідчий суддя у складі суду першої інстанції, відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», є представником судової гілки влади. Виходячи з цього, надання законопроектом слідчому судді права призначати податкові перевірки допускає дублювання ним як представником судової гілки влади повноважень органу виконавчої влади.
Таким чином, вирішення слідчим суддею вказаного клопотання не охоплюється його повноваженнями, які мають реалізовуватися в спосіб, передбачений процесуальним законом, адже не відносяться ані до заходів забезпечення кримінального провадження, ані до слідчих дій, ані до негласних слідчих дій. Отже, КПК України не передбачає права слідчого, прокурора на звернення до слідчого судді з клопотанням про призначення (проведення) перевірки, більше того, в КПК відсутня процесуальна процедура розгляду такого виду клопотань. В той же час, відповідно до правової позиції викладеної в Рішенні ЄСПЛ «Михайлюк та Петров проти України» від 10.12.2009 (п.25 Рішення) зазначається, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві, він також стосується якості відповідного законодавства і потребує, аби воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права. Ті ж самі обґрунтування стосуються і посилань слідчого на положення ч. 2 ст. 93 КПК України, адже дана норма передбачає, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій, та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених КПК і не містить окремого права прокурора, слідчого звертатися до слідчого судді з даними клопотаннями.
Тому, у задоволенні клопотання необхідно відмовити, так-як чинна редакція КПК України не містить норми, що надає слідчому право звертатися з таким клопотанням до суду.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 9, 18, 26, 93, 131, 170 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання слідчого Іллінецького відділення поліції Гайсинського відділу поліції ГУ Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про надання дозволу на проведення позапланової виїзної перевірки - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає, а заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: