Постанова
Іменем України

15 березня 2018 року
м. Київ
справа № 381/4821/16-к
Провадження № 51-2113 км 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000385,за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Фастів, Київської області, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України, ч. 1 ст. 135 КК України,
за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за:
- ч. 2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки;
- ч. 1 ст. 135 КК України на 1 рік позбавлення волі.
Відповідно до статті 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_7 визначено покарання 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі статті 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11 травня 2017 року вирок залишено без зміни.
За вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 9.03.2015 року, приблизно о 21 год. 20 хв., керуючи автомобілем «Opel Astra», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Соборна міста Фастів Київської області, в напрямку центра міста. Під час руху, ОСОБА_7 , будучи неуважним, відволікся від керування транспортним засобом, що позбавило його змоги постійно контролювати рух і безпечно керувати автомобілем та допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_9 , який рухався по краю дороги у попутному напрямку. У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в Фастівській ЦРЛ.
ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що вищевказаними протиправними діями поставив ОСОБА_9 у небезпечний для життя стан, не вжив заходів щодо збереження життя потерпілого, не надав останньому допомоги, не викликав швидку медичну допомогу та зник з місця пригоди, тим самим завідомо залишив ОСОБА_9 , який внаслідок втрати свідомості і отримання тілесних ушкоджень перебував у безпорадному стані, без допомоги.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та, як наслідок, м`якістю призначеного покарання. Повідомляє, що апеляційний суд не прийняв рішення по суті апеляційної скарги прокурора. Вважає, що ухвала постановлена з порушенням вимог ст. ст. 370, 419 КПК України. Стверджує, що суд апеляційної інстанції не перевірив та не надав відповідей на доводи прокурора щодо м`якості призначеного покарання та безпідставного застосування судом першої інстанції статті 75 КК України.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор касаційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.
Засуджений та його захисник ухвалу апеляційного суду вважають законною та заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора.
Потерпіла ОСОБА_6 заперечила проти задоволення скарги прокурора, зазначила, що ОСОБА_7 допомагає її сім`ї, а у разі позбавлення його волі, вона залишиться без жодної підтримки.
У надісланому запереченні захисник засудженого просить ухвалу апеляційного суду залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
У надісланому зверненні потерпіла ОСОБА_10 просить суд ухвалити справедливе рішення щодо ОСОБА_7 .
Мотиви Суду
Як убачається зі змісту касаційної скарги, доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, кваліфікація дій винного та призначене додаткове покарання прокурором у касаційному порядку не оспорюється.
Доводи прокурора про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України безпідставні та спростовуються матеріалами провадження.
Ухвала апеляційного суду це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, ухвали, що перевіряються в апеляційному порядку та повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною і обґрунтованою.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.
Вказаних вимог закону судом апеляційної інстанції при перегляді вироку дотримано.
З матеріалів провадження убачається, вирок районного суду оскаржувався з підстав м`якості призначеного покарання та неправильного застосування ст. 75 КК України. Прокурор просив постановити свій вирок та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання із застосуванням ст. 70 КК України 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження в межах поданої апеляції, надала відповідь на всі доводи апеляції прокурора, зазначила, що покарання ОСОБА_7 призначене у відповідності до вищевказаних вимог закону, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів, даних про особу винного, конкретних обставин справи.
Апеляційний суд дійшов висновку, про те, що місцевим судом були враховані всі обставини справи, взято до уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, є постраждалим від наслідків на Чорнобильській АЕС 4 категорії, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Враховано судом і обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, та обґрунтовано не встановлено тих, що його обтяжують.
З урахуванням зазначеного, суд призначив покарання в межах санкції статей обвинувачення. Правильно, як того вимагає ст. 70 КК України, ОСОБА_7 визначене і остаточне покарання за сукупністю злочинів.
Колегія суддів також зазначила про врахування конкретних обставин справи, думки потерпілої, яка просила не позбавляти обвинуваченого волі, оскільки він будучи на волі відшкодовує шкоду та допомагає її родині.
Таким чином, при призначенні покарання ОСОБА_7 та при звільненні від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд застосував принцип індивідуалізації призначення покарання, визнав можливим виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства, навів переконливі підстави такого рішення, зазначивши, що за таких обставин буде досягнута мета покарання.
Апеляційний розгляд справи проведений в межах поданої апеляційної скарги з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Доводи апеляції прокурора щодо м`якості призначеного покарання та неправильного застосування ст. 75 КК України, належним чином перевірені, на них надані змістовні відповіді.
Що стосується доводів касаційної скарги прокурора про неприйняття рішення апеляційним судом по суті апеляційної скарги прокурора, то вони є неспроможними та не ґрунтуються на вимогах закону.
Суд апеляційної інстанції розглядаючи апеляційну скаргу прокурора, вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишив без зміни, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 407 КПК України, яка передбачає, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити вирок або ухвалу без змін.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів
ухвалила :
Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_11