справа №622/1158/15-к
провадження №1-кп/619/419/17
УХВАЛА
25 жовтня 2017 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді - ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
захисника - ОСОБА_4
обвинуваченого - ОСОБА_5
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Золочів Харківської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України,
У судовому засіданні захисником заявлено клопотання, яке підтримано обвинуваченим, про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України, оскільки не зазначено потерпілу особу, не зазначено осіб, у присутності яких скоєно грабіж.
Прокурор у судовому засіданні проти клопотання заперечував, вважаючи його безпідставним.
Вислухавши клопотання та думку учасників судового провадження, суд дійшов висновку про задоволення клопотання та повернення обвинувального акту прокурору з наступних мотивів.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Отже, обвинувальний акт це - обґрунтоване відповідно до норм права і сукупністю досліджених доказів твердження органу досудового слідства і прокурора про вчинення певною особою конкретного кримінально караного діяння і яке створює умови для реалізації повноважень учасниками процесу з метою подальшого вирішення кримінальної справи по суті в судовому порядку і можливого покарання обвинуваченого, винність якого хоча й обґрунтована, проте залишається версією обвинувачення в силу презумпції невинуватості і свободи оцінки доказів. Обвинувальним актом встановлюються межі кримінальної відповідальності особи та гарантується можливість реалізації прав особи як обвинуваченого.
До того ж відповідно до вимог ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, який висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Обвинувачення повинно бути конкретним, обвинувачена особа реалізує своє право на захист від пред`явленого їй конкретного обвинувачення.
Згідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті має, зокрема міститься виклад фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_5 проїжджаючи на своєму автомобілі повз поле, яке розташоване між с.Березівка та смт Золочів, побачив, що там проводиться демонтаж кабелю зв`язку, після чого вирішив підійти ближче до поля, де біля узбіччя лежав порізаний на шматки кабель зв`язку, в результаті чого у нього виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна. ОСОБА_5 шляхом вільного доступу, незважаючи на те, що за його діями спостерігають сторонні особи, взяв один із шматків кабелю, довжиною 1,6м, який поклав до свого автомобіля, після чого з викраденим з місця кримінального правопорушення зник у невідомому напрямку.
Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч.1 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Відкритим визнається викрадення, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює цю обставину. Такими особами можуть бути особи, у власності, володінні чи під охороною яких знаходиться майно, на яке здійснюється посягання, очевидці.
Суб`єктивна сторона злочину характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності - вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. При цьому винний ігнорує цю обставину.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення. Розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. У зв`язку з цим викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише тоді, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого, але й у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні). Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї, а також тоді, коли викрадення вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, що виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається (сон, непритомність, стан сп`яніння).
Так, в обвинувальному акті не зазначено час вчинення злочину та осіб, у присутності яких було здійснено грабіж та чи усвідомлювали вони протиправний характер дій обвинуваченого.
Пунктом 3 ч.2 ст. 291КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).
Так, в обвинувальному акті відсутні дані про потерпілу особу, при цьому, зазначено, що шкоду завдано юридичній особі ПП «Консоль», отже в якості потерпілої особи повинно бути зазначено найменування юридичної особи, її юридичну адресу, однак в обвинувальному акті зазначено лише прізвище, ім`я, по батькові, місце народження та місце проживання представника потерпілого - ОСОБА_6 , якого суд викликав за адресою, зазначеною в обвинувальному акті та іншою адресою, яка містилася в матеріалах справи, однак, судові повістки повернуті до суду з значенням про не проживання адресата та за закінченням терміну зберігання, у зв`язку з чим, суд позбавлений можливості здійснити виклик представника, а відповідно до ч.2 ст. 314 КПК України підготовче судове засідання відбувається за участю потерпілого, його представника.
Тоді як з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_6 був допитаний як потерпілий, а не представник потерпілого.
Таким чином, з обвинувального акту не можливо встановити потерпілу особу та викликати її у судове засідання.
Відповідно до п.3 ч.4 ст.291 КПК України до обвинувального акту додається розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта.
Так, до суду додано бланк розписки про отримання копії обвинувального акту, на якому вчинено напис прокурором у присутності понятих про відмову ОСОБА_5 отримати обвинувальний акт.
На останній сторінці обвинувального акту (а.с.2) вчинено два написи про отримання копії обвинувального акту 21.10.2015 та 30.11.2016 без зазначення прізвищ осіб, отже, встановити ким саме отримано обвинувальний акт не можливо.
Таким чином, прокурором не надано доказів про вручення (направлення) обвинуваченому у встановленому порядку обвинувального акту.
Згідно ч.2 ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
Частиною 1 ст. 110 КПК України передбачено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.
Так, в обвинувальному акті зазначено, що речові докази знаходяться на зберіганні у представника потерпілого ОСОБА_6 , при цьому реєстр не містить даних про процесуальні рішення щодо вилучення речових доказів, їх арешт та передачу на відповідальне зберігання. Також, відсутні дані щодо огляду місця події та інші процесуальні дії та прийняті рішення, а в розділі ІІ про прийняті процесуальні рішення містяться дані лише щодо внесення відомостей до ЄРДР.
Суд зазначає, що у кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Суд вважає, що вказані вище недоліки фактично унеможливлюють здійснення судового розгляду, оскільки згідно з вимогами п.13 ч.1, ст.3 та ч.1 ст.337 КПК України такий проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а неконкретність обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, порушує право обвинуваченого ОСОБА_5 на захист.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Керуючись ст.ст. 314 ч.3 п.3, 392 КПК України, суд
Повернути прокурору обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_5 за фактом скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1