Дата документу Справа № 314/6971/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/1355/17 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №314/6971/16-к Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.5 ст.72 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2017 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 липня 2017 року про відмову в зарахуванні строку попереднього ув`язнення в строк покарання щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в ДУ «Вільнянська УВП №11»,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання, з посиланням на те, що положеннями ч.5 ст.72 КК України не передбачено можливості зарахування строку попереднього ув`язнення до покарання у виді довічного позбавлення волі.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою зарахувати йому строк його попереднього ув`язнення до строку покарання, посилаючись на те, що положення ч.5 ст.72 КК не містять будь-яких застережень щодо їх застосування до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, засудженого та його захисника, які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; з`ясувавши думку прокурора, яка також підтримала вимоги апеляційної скарги; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу та ухвалити нову ухвалу.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Волноваського районного суду Донецької області від 23 жовтня 2013 року ОСОБА_7 засуджено за ч.4 ст.187, ч.2 ст.194, п.п.1, 6, 9, 13 ч.2 ст.115 КК України, із застосуванням положень ч.1 ст.70 КК України, остаточно до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Строк відбування покарання постановлено обчислювати з 11.05.2011 року.

Вироком апеляційного суду Донецької області від 17 березня 2014 року вирок Волноваського районного суду Донецької області від 23 жовтня 2013 року в частині призначеного покарання скасовано. ОСОБА_7 призначено покарання: за ч.4 ст.187 КК у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, за ч.2 ст.194 КК у виді 7 років позбавлення волі; за п.п.1, 6, 9, 13 ч.2 ст.115 КК до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. На підставі ч.1 ст.70 КК призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

В решті вирок залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 червня 2015 року вирок Волноваського районного суду Донецької області від 23 жовтня 2013 року, в частині залишеній без зміни апеляційним судом, та вирок апеляційного суду Донецької області від 17 березня 2014 року залишено без змін. Тобто вирок щодо ОСОБА_7 набрав законної сили 04 червня 2015 року.

Відповідно до положень Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Принцип рівності всіх громадян перед законом - конституційна гарантія правового статусу особи, що поширюється, зокрема, на призначення кримінального покарання. Притягнення особи, яка вчинила злочин, до кримінальної відповідальності не лише означає рівність усіх осіб перед законом, а й передбачає встановлення в законі єдиних засад застосування такої відповідальності.

Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Положення Конституції України щодо людини, її прав і свобод, а також статей 50, 51, 63-64, 72 КК України свідчать про гуманістичну направленість Основного Закону України та кримінального законодавства України, про поширення загальних засад призначення покарання на всі види покарань, незалежно від їх суворості.

Враховуючи вищевказані вимоги Основного Закону України та кримінального законодавства України, колегія суддів вважає безпідставними доводи суду першої інстанції про те, що довічне позбавлення волі є безстроковим покаранням, межі застосування якого у часі законом не встановлюються, а тому зарахування строку тримання під вартою відповідно до ч.5 ст.72 КК України розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання, оскільки, по-перше, твердження про застосування ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону N 838-VIII від 26.11.2015 року) тільки до строкових покарань, не відповідають принципу рівності всіх громадян перед законом, а по-друге, вказівка в ч.5 ст.72 КК України про те, що «зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі», свідчить про те, що це стосується двох видів покарань, як позбавлення волі на певний строк, так і довічного позбавлення волі.

Крім того, колегія суддів вважає, що застосування до ОСОБА_7 , засудженого до довічного позбавлення волі, положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, не може бути обмежено, оскільки передбачені ним правила зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення мають істотне значення для обрахування засудженому строку фактичного відбування покарання та використання ним права на звернення з клопотанням, зокрема про помилування.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, такою, що обмежує права засудженого ОСОБА_7 , а тому підлягає скасуванню, а засудженому підлягає зарахуванню в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 11 травня 2011 року (з дня затримання) по 04 червня 2015 року (день набрання вироком законної сили).

Між тим, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_7 підлягає задоволенню частково, оскільки в строк покарання підлягає зарахуванню лише строк попереднього ув`язнення з 11 травня 2011 року (день затримання) по 04 червня 2015 року (день набрання вироком законної сили), так як попереднє ув`язнення у розумінні положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 липня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання скасувати.

Постановити нову ухвалу.

Клопотання засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону N 838-VIII від 26.11.2015 року) зарахувати засудженому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 11 травня 2011 року (включно) по 04 червня 2015 року (включно) із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4