АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002314 від 12 серпня 2017 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області на вирок Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 листопада 2017 року, ухвалений відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кайдакове Вґяземського району Смоленської області, РФ, росіянина, громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
16.10.2015 року Самарським районним судом м.Дніпропетровська за ч.1 ст.309 КК України до одного року позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України, остаточно визначено 1 рік 7 місяців позбавлення волі. Звільнився 07.07.2017 року за відбуттям строку покарання.
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.2 ст.186 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 листопада 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
Вирішено долю речових доказів.
ОСОБА_7 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, за наступних обставин.
11 серпня 2017 року приблизно о 21 годині 20 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись біля ТЦ «Терра», за адресою: м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, 118-Д, підійшов до потерпілої ОСОБА_9 та шляхом ривка, відкрито, з корисливих мотивів, умисно викрав сумку чорного кольору фірми «Baleford», яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє, в якій знаходився гаманець з грошовими коштами в сумі 1000 грн. та мобільний телефон марки «DООGЕЕ Х5 МАХ», вартістю 1543 грн.16 коп., чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2 543 грн.16 коп.
ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними, однак довести до кінця злочин та розпорядитися викраденим майном не міг, з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий потерпілими та свідками.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду першої інстанції та застосувати стосовно нього Закон України «Про амністію». На його думку, судом не враховано, що він хворіє на ВІЛ інфекцію та туберкульоз. Зазначив, що він щиросердно розкаявся. Крім того зазначив, що розгляді кримінального провадження щодо нього має місце порушення ч.3 ст.349 КПК України.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити у зв`язку з допущеними судом істотними порушеннями Закону України про кримінальну відповідальність, додати до мотивувальної частини вироку суду першої інстанції відомості про наявність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно ст.67 КК України рецидив злочину. Виключити із мотивувальної частини вироку суду першої інстанції застосування стосовно ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки даний злочин вчинено ОСОБА_7 в 2017 році.
На його думку, має місце неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначив, що судом першої інстанції у резолютивній частині вироку, всупереч вимогам п.2 ч.4 ст. 374 КПК України, не зазначено про порядок отримання копії вироку, що призводить до порушення прав учасників кримінального провадження, насамперед обвинуваченого, якому необхідно роз`яснити про негайне вручення йому копії вироку після його проголошення.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого та просили застосувати стосовно обвинуваченого Закон України «Про амністію», доводи прокурора, який не підтримав доводи апеляційної скарги прокурора та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, за яке його засуджено, при обставинах викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі і досліджених в судовому засіданні доказах.

Суд дав правильну оцінку доказам і дії обвинуваченого ОСОБА_7 вірно кваліфікував за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України.

При перевірці матеріалів кримінального провадження істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку, колегія суддів не вбачає.
Стосовно доводів ОСОБА_7 про порушення судом першої інстанції ч.3 ст.349 КПК України є безпідставними, оскільки суд першої інстанції відповідно до ч.3 ст.349 КПК України зґясував думку обвинуваченого про можливість застосування вказаних положень, роз`яснив обвинуваченому наслідки такого розгляду, та з урахуванням того, що обвинувачений визнає свою вину повністю та оспорює обставин вчинення кримінального правопорушення, що йому інкримінується, ухвалив розглядати справу відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, що підтверджується журналом та аудіозаписом судового засідання від 09.11.2017 року (а.п.65).
Доводи прокурора про те, що у вироку суду першої інстанції має місце істотне порушення Закону України про кримінальну відповідальність та неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, оскільки судом першої інстанції не враховані відомості про наявність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно ст.67 КК України рецидив злочину, не відповідають дійсності з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 25.06.2012 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська було засуджено за ч.2 ст.186, ч.1 ст.187, ч.1 ст.70 КК України до п`яти років позбавлення волі.

01.07.2015 року ОСОБА_7 було звільнено з Софієвської виправної колонії № 45 Дніпропетровської області ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23.06.2015 року на підставі ст.81 КК України на невідбутий строк 1 рік 6 місяців 1 день.

16.10.2015 року Самарським районним судом м.Дніпропетровська ОСОБА_7 було засуджено за ч.1 ст.309 КК України до одного року позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України, остаточно визначено 1 рік 7 місяців позбавлення волі.
З огляду на викладене, суд першої інстанції у оскаржуваному вироку врахував повторність вчиненого злочину.
На підставі ч.4 ст.67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.
Доводи прокурора про виключення із мотивувальної частини вироку суду першої інстанції застосування стосовно ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2016 році», спростовуються висновками суду, викладеними у вироку, оскільки судом першої інстанції стосовно останнього взагалі не застосовувався Закон України «Про амністію у 2016 році».

Вимоги апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції у резолютивній частині вироку, всупереч вимогам п.2 ч.4 ст.374 КПК України, не зазначено про порядок отримання копії вироку обвинуваченим, на думку колегії суддів, є порушенням, однак не є підставою для скасування чи зміни судового рішення, до того ж апеляційна скарга обвинуваченого подана ним в строк та є предметом апеляційного розгляду.
Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом не встановлено.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що виправлення засудженого неможливе без відбування покарання та правильно призначив обвинуваченому ОСОБА_7 реальний строк покарання.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, яке на підставі ст.ст. 50, 65 КК України є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що призначаючи йому покарання, судом першої інстанції не враховано пом`якшуючі його вину обставини не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції відповідно до положень ст.66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 встановлено щире каяття, та призначено обвинуваченому найнижчу межу покарання, передбачену санкцією ч.2 ст.186 КК України.

Доводи обвинуваченого про застосування відносно нього Закону України «Про амністію в 2016 році» не мають правового підґрунтя, оскільки злочин, за який його засуджено, дійсно було вчинено в 2017 році.

За таких обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним і обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.
Керуючись ст.ст.404,407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області залишити без задоволення.
Вирок Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 листопада 2017 року, ухвалений відносно ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді: