УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №296/7061/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 459 КПК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2017 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
засудженого: ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 26 червня 2017 року,-
в с т а н о в и л а:
Засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Корольовського районного суду м. Житомира від 29.05.2015 року, яким його було засуджено за ч.2 ст.156 КК України до 5 років позбавлення волі.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 26.06.2017 року заяву засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Корольовського районного суду м.Житомира від 29 травня 2015 року за нововиявленими обставинами залишено без задоволення за її безпідставністю.
Рішення суду обґрунтовано тим, що засуджений ОСОБА_7 в своїй заяві, а також в своїх поясненнях в судовому засіданні, не навів підстав, які б на думку суду підпадали під поняття нововиявлених обставин в розумінні ст. 459 КПК України та рішень Європейського Суду з прав людини. Крім того, на час постановлення вироку суду першої інстанції обвинуваченому було відомо про те, що вирок суду у частині його засудження за ст. 263 ч.2 КК України не відповідає фактичним обставинам справи.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить прийняти її до розгляду, об`єктивно розглянути її в порядку апеляційного провадження та за наслідками її розгляду постановити законне та обгрунтоване рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Вказує, що прийняте судом першої інстанції рішення є необгрунтованим та незаконним. Судом першої інстанції не було досліджено оспорюваних в його заяві документів, які зазначені в обвинувальному вироку суду в якості доказів обвинувачення щодо обставин, що встановлені у цьому вироку. Скаржник вказує, що суд першої інстанції не встановив фактичну відсутність в матеріалах кримінального провадження та не навів в мотивувальній частині обвинувального вироку відомостей щодо нібито заподіяної ним чи ймовірності заподіяння малолітнім ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 істотної шкоди немайнового характеру. Тому безпідставно було інкриміновано вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.156 КК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його вимоги про задоволення апеляційної скарги, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без зміни, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно положень ч.2 ст.459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються:1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 2) зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) визнання Конституційним Судом України неконституційності закону України, іншого акта (їх окремих положень) або надання Конституційним Судом України офіційного тлумачення положень Конституції України, що є відмінним від того, як їх застосував суд при вирішенні справи; 5) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Суд першої інстанції при розгляді заяви засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами даних вимог закону дотримався.
Так, згідно матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджено вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 29.05.2015 року за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.156, ч.2 ст.263, ч.1 ст.70 КК України, до 5 років позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 18.11.2015 року вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 29.05.2015 року щодо ОСОБА_7 в частині визнання його винуватим за ч.2 ст.263 КК України скасовано, кримінальне провадження в цій частині закрито за відсутністю в його діях складу даного кримінального правопорушення.
Судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду та вирішення кримінальної справи щодо ОСОБА_7 досліджено наявні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності та прийняли рішення про визнання заявника винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.156КК України.
Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 09.06.2016 року ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 18.11.2015 року щодо ОСОБА_7 залишено без змін. Тобто, судом касаційної інстанції рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 29 травня 2015 року та апеляційного суду Житомирської області від 18.11.2015 року щодо визнання винуватим засудженого ОСОБА_7 за ст. 156 ч.2 КК України були визнані законними та обґрунтованими.
У своїй заяві засуджений ОСОБА_7 не навів доказів того, що при розгляді відносно нього кримінального провадження мали місце факти зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду, а також що по його обвинуваченню за ст.156 ч.2 КК України органами досудового розслідування було створено штучні докази щодо його винуватості. Посилання засудженим в заяві на те, що в його матері встановлено інвалідність по зору, не передбачено кримінальним процесуальним законом як ново виявленою обставиною, яка дає підстави до перегляду вироку.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що обставини, зазначені в заяві засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Корольовського районного суду м. Житомира від 29.05.2015 року не відносяться до жодної із підстав перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами.
Щодо апеляційних доводів засудженого ОСОБА_7 про те, що судом першої інстанції не було досліджено оспорюваних в його заяві про перегляд вироку за нововиявленими обставинами документів, які зазначені в обвинувальному вироку суду в якості доказів обвинувачення щодо обставин, що встановлені у цьому вироку, колегія суддів вважає їх необгрунтованими, оскільки дані обставини були предметом дослідження під час судового розгляду по суті кримінального провадження щодо нього. Крім того, засуджений ОСОБА_7 не навів будь-яких доказів, що дані документи були штучно створеними або підробленими доказами, як це передбачає ч.1 ст.459 КПК України, як підставу перегляду вироку за нововиявленими обставинами.
З цих же мотивів безпідставними є також доводи засудженого ОСОБА_7 з приводу того, що суд першої інстанції не встановив фактичну відсутність в матеріалах кримінального провадження та не навів в мотивувальній частині обвинувального вироку відомостей щодо нібито заподіяної ним чи ймовірності заподіяння малолітнім ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 істотної шкоди немайнового характеру.
Колегія суддів, звертає увагу, що засуджений ОСОБА_7 не був позбавлений можливості з цих підстав оскаржити вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 29.05.2015 року, що підтверджується матеріалами судового провадження, оскільки як вбачається з копії ухвали апеляційного суду Житомирської області від 18.11.2015 року засуджений ОСОБА_7 звертався до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вказаний вирок суду.
При цьому вищенаведені обставини не є нововиявленими в сенсі положень ст. 459 КПК України.
Посилання засудженого як на ново виявлену обставину на той факт, що ухвалою апеляційного суду вирок суду першої інстанції в частині обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст. 263 КК України скасовано, а провадження в цій частині закрито, також є безпідставним, оскільки вказане кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 263 КК України, в якому обвинувачувався ОСОБА_7 , ніяким чином не стосується обставин вчинення ним злочину, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України, і встановлення відсутності в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України, не може бути підставою для скасування вироку за ч.2 ст. 156 КК України за нововиявленими обставинами.
З огляду на наведене, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції з мотивів, наведених в апеляційній скарзі скаржника, немає.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 466, 467 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 26 червня 2017 року про залишення без задоволення за безпідставністю заяви засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Корольовського районного суду м.Житомира від 29 травня 2015 року за нововиявленими обставинами без зміни.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її ухвалення, набирає чинності негайно.
Судді: