АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/89/2018 Категорія КК України: ч. 2 ст. 185
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0004817 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 26 січня 2017 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, українця, громадянина України, номер картки фізичної особи платника податків НОМЕР_1 , який здобув вищу освіту, працює на посаді інженера в ПАТ «Гідроспецбуд», неодружений зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 08.11.2013 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 190 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовим строком на 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 26 січня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 08 листопада 2013 року, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) місяць. Призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 2 (два) місяці.

Як зазначено у вироку, обвинувачений ОСОБА_7 17.05.2015 в період часу з 12 год. 00 хв. по 15 год. 00 хв., перебуваючи v квартирі АДРЕСА_3 , а саме у своєї знайомої ОСОБА_9 , користуючись тим що остання попросила його залишився з її дітьми, а сама поїхала у власних справах, та розуміючи, що у квартирі, крім неповнолітніх дітей більше нікого немає, вирішив повторно, таємно викрасти золоті прикраси зі шкатулки, яка знаходилась у шафі, та належить ОСОБА_9 .

З метою виконання свого злочинного умислу, направленого на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 розуміючи, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до шафи, в якій знаходилася шкатулка із золотими виробами, та викрав з неї майно, а саме: золоту підвіску з перлиною, проби 585, загальною вагою 2,17 г, вартістю 2200 грн 00 коп., золоту підвіску з перлиною, проби 585, загальною вагою 2,01 г, вартістю 2200 грн 00 коп., золотий ланцюжок, проби 585, загальною вагою 2,43 г, вартістю 1500 грн 00 коп.; золоті сережки, в кількості 2 шт., проби 585, вагою 2,06 г, вартістю 1000 грн 00 коп.; золоті сережки з камінням топазу, в кількості 2 шт. проби 585, загальною вагою 3,47 г, вартістю 1600 грн 00 коп.; золотий ланцюжок, проби 585, загальною вагою 4,16 г, вартістю 2300 грн 00 коп.; золотий браслет, проби 585, вартістю 2800 грн 00 коп.; золоті сережки з камінням перлин, в кількості 2 шт., проби 585, загальною вагою 4,55 г, вартістю 1400 грн 00 коп., всього майна на суму 15000 грн 00 коп.

Заволодівши вищевказаним майном, яке належить ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, а викрадене майно, за допомогою своїх знайомих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яких ввів в оману, заклав до різних ломбардів, отримавши за них грошові кошти, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу, у якій просять змінити вирок суду та пом`якшити покарання ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України, звільнити його від покарання, встановивши іспитовий строк.

Вважають, що вирок суду є надто суворим та таким, який односторонньо, з недостатньою повнотою враховує особу обвинуваченого ОСОБА_7 . При визначенні міри покарання, суд першої інстанції визначив покарання, яке є невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та є несправедливим через суворість.

В обґрунтування своїх вимог зазначають, що визначаючи міру покарання ОСОБА_7 слід зважити на те, що він щиро покаявся в скоєному правопорушенні та визнав повністю вину, потерпіла сторона не має до нього жодних вимог та претензій. Також в кримінальному законодавстві відсутня пряма заборона на повторне застосування покарання з іспитовим строком.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду кримінального провадження неодноразово в судові засідання не з`являлись. Неодноразові клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про перенесення розгляду кримінального провадження не підтверджені належними документами на підтвердження поважних причин неявки в судові засідання і необхідності відкладення розгляду кримінального провадження, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про умисне ухилення обвинуваченого від явки в судове засідання без поважних причин з метою затягування судового розгляду.

В матеріалах кримінального провадження міститься заява потерпілої ОСОБА_9 про розгляд кримінального провадження без її участі.

За таких обставин, враховуючи, що відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження підлягає розгляду в розумні строки, колегія суддів, заслухавши думку прокурора, вважає за можливе проводити розгляд кримінального провадження за відсутності обвинуваченого та його захисника, участь яких при апеляційному розгляді не є обов`язковою у відповідності з ч. 4 ст. 401, ст. 405 КПК України.

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив фактичні обставини справи, у відповідності з вимогами ст. 94 КПК України керуючись законом оцінив зібрані у справі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності, взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, за наявності суперечливих доказів зазначив, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Згідно ст. ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначенні йому покарання вказані вимоги кримінального і кримінального процесуального законодавства дотримані. Керуючись законом суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого і з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичних обставин провадження, характеру вчиненого правопорушення, даних про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення умисного злочину та вчинив кримінальне правопорушення в період звільнення від відбування покарання з випробуванням, маючи не погашену судимість, в тому числі тих, на які посилаються обвинувачений та захисник в апеляційній скарзі, щире каяття та відшкодування завданих збитків, враховуючи відсутність обставин, що обтяжують покарання, прийшов до законного та обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_7 на підставі ст. 71 КК України остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 2 (два) місяці, яке відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і особі обвинуваченого, та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд першої інстанції, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого, особу обвинуваченого та його відношення до скоєного, прийшов до законного та обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів при реальному відбутті покарання у виді позбавлення волі та належним чином мотивував відсутність підстав для застосування ст. 75 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами ст. ст. 71, 72 КК України.

Статтею 75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину повинно розцінюватись як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням, а покарання призначатись за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги обвинуваченого та захисника про необхідність повторного застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України є безпідставними, не підтверджені належними доказами та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, підстав для зміни вироку суду першої інстанції та застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України при апеляційному розгляді не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду міста Києва від 26 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_________________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4