У Х В А Л А
19 січня 2018 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області
головуючий суддя ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001209 за обвинуваченням ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Зміїв Харківської області, є громадянином України, має середньо-спеціальну освіту, не працює, проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимий, востаннє вироком Зміївського районного суду Харківської області від 02.07.2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ухвали Балаклійського районного суду Харківської області від 06.09.2017 року звільнений умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 2 дні,
у злочині, передбаченому ч. 1 ст. 259 КК України.
у с т а н о в и в:
Згідно обвинувального акта від 12.01.2018 року ОСОБА_4 обвинувачується у завідомо неправдивому повідомленні про підготовку вибуху за наступних обставин: 24 листопада 2017 року в м. Змієві Харківської області ОСОБА_4 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебував за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , де у нього виник умисел, направлений на завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху адміністративної будівлі Зміївського районного суду Харківської області.
З метою реалізації вказаного умислу ОСОБА_4 використовуючи власний мобільний телефон "Sony Ericsson K220I" S/N: НОМЕР_1 , із сім-карткою мобільного оператора "Vodafone" із номером НОМЕР_2 , здійснив декілька телефонних дзвінків оператору "102" Головного управління Національної поліції в Харківській області, а саме о 09:19 годині, о 09:25 годині, о 09:26 годині, о 09:34 годині, о 09:38 годині та завідомо неправдиво повідомив про підготовку вибуху Зміївського районного суду Харківської області.
У зв`язку з отриманням черговим ГУНП в Харківській області від ОСОБА_4 вказаного вище повідомлення, було вжито негайні заходи з перешкоджання події, встановлення вибухонебезпечних предметів і вибухових речовин. Згідно акту вибухотехнічного управління Головного управління Національної поліції в Харківській області від 24.11.2017 в період часу з 10:40 години до 11:40 години було здійснено огляд будівлі та прилеглої території до Зміївського районного суду Харківської області, але вибухонебезпечних предметів, вибухових речовин не встановлено.
Учасники судового провадження висловили думку щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта.
Відсутні підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України.
У зв`язку з відсутністю клопотань сторін судового провадження питання щодо доручення представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь не вирішувалося.
Наявні підстави для закінчення підготовчого провадження та призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта.
Під час підготовчого судового засідання прокурор ОСОБА_3 заявила мотивоване клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого.
В обґрунтування клопотання зазначила, що продовжують існувати ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину проти громадської безпеки, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, раніше судимий за тяжкі злочини, окрім цього, був звільнений 06.09.2017 року умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 2 дні за вироком суду від 02.07.2015 року, на шлях виправлення не став і в період умовно-дострокового звільнення обвинувачується у новому злочині. Також послалася на практику Європейського суду з прав людини, а саме на рішення у справі "Ілійков проти Болгарії", яке містить правову позицію, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. А обґрунтованість обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, дає підстави вважати, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню, та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Обвинувачений ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 проти клопотання заперечували, та у свою чергу заявили клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. В обґрунтування заперечень проти клопотання прокурора та клопотання про зміну запобіжного заходу вказали, що підстав для подальшого тримання обвинуваченого під вартою немає, а запобіжного заходу у виді домашнього арешту достатньо для виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Вислухавши думку учасників судового провадження щодо заявленого клопотання, суд дійшов наступного:
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.
Відповідно до абз. 1, 2 ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Частиною 1 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно п. 1"с" ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: - законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 24.11.2017 року відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань №27 на строк до 22 січня 2018 року.
Під час підготовчого засідання сторонами не надано будь-яких доказів того, що зменшилися ризики, передбачені статтею 177 КПК України, або змінилися обставини, передбачені ст. 178 КПК України, які існували під час застосування запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 .
Наявні відомості про те, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, останній раз у 2015 році до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, від відбування якого він був звільнений умовно-достроково на 1 рік 2 дні, обвинувачується у вчиненні під час строку умовно-дострокового звільнення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, вказує на наявність ризиків вчинення ним нових злочинів, а також і ризику перешкоджання кримінальному провадженню.
Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним за вказаним обвинуваченням, вказує на наявність ризику переховування від суду.
Крім того, на високий ризик вчинення нового злочину або перешкоджання кримінальному провадженню вказують: незначна тривалість часу після умовно-дострокового звільнення до дня злочину, у якому він обвинувачується (менше трьох місяців); відсутність постійного місця роботи та легальних доходів.
Незначний час, що пройшов з моменту умовно-дострокового звільнення, свідчить також і про відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, які б могли перешкодити новим злочинам.
Також, слід взяти до уваги, що ОСОБА_4 інкримінується вчинення злочину під час його перебування вдома у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого суд не має підстав вважати, що домашній арешт може бути достатнім заходом для запобігання зазначеним вище ризикам.
Наведені вище обставини в сукупності вказують на те, що ризики, які існували на час застосування запобіжного заходу та на час розгляду клопотання про продовження його строку не зменшилися і продовжують існувати, а також на неможливість забезпечення виконання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, передбачених ст. 42 КПК України, та усунення ризиків продовження ним протиправної поведінки без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Зазначене вище відповідає правовій позиції, викладеній в п. 25 рішення Європейського суду з справ людини у справі "Чанєв проти України", якою передбачено, що "законність" тримання під вартою за національним законом є важливим, але не завжди вирішальним чинником. Відповідно чого суд повинен переконатись, що тримання під вартою упродовж періоду, який розглядається, відповідало меті пункту 1 статті 5 Конвенції, яка полягає в недопущенні позбавлення особи свободи у свавільний спосіб.
Застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення Європейського суду з справ людини у справі "Летельє проти Франції".
За таких обставин, належить відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу та задовольнити клопотання сторони обвинувачення і продовжити у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314-317, 177, 181, 331 КПК України, суд
п о с т а н о в и в :
1. Закінчити підготовче провадження та призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у відкритому судовому засіданні в залі суду на 11:30 годину 29.01.2018 року.
2. В судове засідання викликати прокурора, обвинуваченого, захисника.
3. Відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
4. Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу - задовольнити.
5. Продовжити строк запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою в ДУ "Харківська установа виконання покарань (№ 27)" на строк до 19 березня 2018 року.
6. Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий: