Справа №585/932/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/581/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 травня 2017 року, якою засудженому ОСОБА_8 відмовлено в задоволенні клопотання про зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання згідно ч. 5 ст. 72 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До Роменського міськрайонного суду Сумської області звернувся засуджений ОСОБА_8 з клопотанням, у якому просив зарахувати строк попереднього ув`язнення до строку відбування покарання згідно ч.5 ст.72 КК України.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 травня 2017 року засудженому ОСОБА_8 відмовлено у задоволенні його клопотання з огляду на те, що положення ч. 5 ст. 72 КК України не розповсюджуються на осіб засуджених до покарання у виді довічного позбавлення волі.

У поданій апеляційній скарзі з доповненнями засуджений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу та прийняти нове рішення, яким задовольнити його клопотання та зарахувати строк попереднього ув`язнення в строк відбування покарання з 30.01.2003 року (час взяття під варту) по 25.05.2009 року - по дату прибуття до виправної колонії, а також весь строк перебування в Сумському слідчому ізоляторі з 23.09.2016 року по час відбуття до виправної колонії, мотивуючи свої вимоги тим, що суд не врахував відсутність у законодавстві заборон чи обмежень застосування ч.5 ст.72 КК України до осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, що прямо передбачено прикінцевими положеннями Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання». При цьому, відмова у застосуванні до нього положень ст. 72 КК України може свідчити про дискримінацію, з огляду на те, що зарахування строку попереднього ув`язнення не змінює строковість покарання, але має значення для обрахування строку, з якого особи засуджені до довічного позбавлення волі мають можливість на реалізацію певних прав, передбачених Главою 22 КВК України.

Заслухавши головуючого-суддю, пояснення засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та було встановлено судом, вироком Апеляційного суду Донецької області від 06 жовтня 2003 року ОСОБА_8 засуджений за п.п.1, 6, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187, ст.70 КК України до довічного позбавлення волі.

Вирок набрав законної сили 26 травня 2005 року.

Крім того, 21 листопада 2005 року ОСОБА_8 засуджений вироком Ворошиловського районного суду м. Донецька за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 357, ч.2 ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі.

Даний вирок вступив в законну силу 30 травня 2006 року.

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , суд першої інстанції дійшов висновку про те, що правила ч. 5 ст. 72 КК України розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання, в той час як ОСОБА_8 був засуджений до довічного позбавлення волі, яке не відноситься до переліку таких покарань.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є обґрунтованими та відповідають вимогам кримінального закону.

Частиною 5 ст. 72 КК України передбачено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах до якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Статтею 51 КК України серед видів покарань виділено два різні види покарання, пов`язаного з позбавленням волі, а саме, позбавлення волі на певний строк (строкове покарання) (п. 11 ч. 1) та довічне позбавлення волі (безстрокове покарання) (п. 12 ч.1).

З огляду на це, вжите у ч. 5 ст.72 КК України формулювання «позбавлення волі» слід тлумачити буквально, не поширюючи дію цієї статті на такий вид покарання, як довічне позбавлення волі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про відсутність обмежень у застосуванні ст.72 КК України до осіб, які були засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, не відповідають змісту цієї норми закону.

Про відмежування покарання у виді позбавлення волі як строкового виду покарання від довічного позбавлення волі, яке не має строкового виміру, і до якого положення Загальної частини КК України, які містять кількісні критерії, не застосовуються, свідчить також і позиція Верховного Суду України, який у справі № 5-16кс11 від 12.09.2011 р. зазначив, що покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання не поширюється на осіб засуджених до довічного позбавлення волі, зокрема і до засудженого ОСОБА_8 , тому доводи апеляційної скарги з цього приводу є явно надуманими.

Доводи засудженого ОСОБА_8 з приводу того, що відмова у застосуванні до нього положень ст. 72 КК України може свідчити про дискримінацію, не заслуговують на увагу, оскільки відмова у задоволенні клопотання про зарахування строку його попереднього ув`язнення в термін відбуття покарання, ніяким чином не впливає на його права і обов`язки, як громадянина та особи, що засуджена до покарання у виді довічного позбавлення волі, що встановлюється законодавством України, зокрема, Главою 22 КВК України, та гарантується Конституцією України.

Крім того, визначення виду покарання, в межах якого попереднє ув`язнення може бути зараховане із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, має суттєве значення для встановлення наявності (чи відсутності) підстав для застосування ч. 5 ст. 72 КК України, а тому доводи засудженого з приводу того, що зарахування строку попереднього ув`язнення не змінює строковість покарання, жодним чином не відносяться до предмету даного судового розгляду та є необґрунтованими.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, незастосування судом положень ч. 5 ст. 72 КК України, жодним чином не звужує права засудженого та не позбавляє його можливості, зокрема, на покращення умов відбування покарання, передбачених Главою 22 КВК України, оскільки поліпшення деяких умов можуть за законом бути застосовані до особи, яка відбула більше, ніж 5 років покарання, при цьому ОСОБА_8 за матеріалами провадження та особової справи на цей час відбув строк, який значно перевищує 5 років.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування оскаржуваного судового рішення, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

У зв`язку з викладеним, апеляційна скарга з доповненнями засудженого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 травня 2017 року, якою ОСОБА_8 відмовлено у задоволенні клопотання про зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання згідно ч. 5 ст. 72 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.