Справа № 369/700/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1066/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 20 10.10.2017

УХВАЛА
Іменем України
10 жовтня 2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7
перекладача ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_12 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2017 року, яким:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сухумі, Грузія, грузина, громадянина Грузії, який постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, раніше не судимого, який утримується під вартою в ДУ «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України, -

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, і призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з конфіскацією майна, яке належить йому на праві власності.

Застосований до обвинуваченого ОСОБА_10 ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського району Київської області від 29.10.2016 року запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_10 постановлено рахувати з моменту його затримання, тобто з 29.10.2016 року, зарахувавши йому в строк відбуття покарання на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального Кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 29.10.2016 року до 21.06.2017 року, а всього 7 (сім) місяців 23 (двадцять) дні попереднього ув`язнення, що дорівнює 1 (одному) року 3 (трьом) місяцям 16 (шістнадцяти) дням позбавлення волі.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Очамчіре, Грузія, грузина, громадянина Грузії, який постійно проживає за адресою: АДРЕСА_3 , до затримання проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, раніше не судимого, який утримується під вартою в ДУ «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України, -

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, і призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з конфіскацією майна, яке належить йому на праві власності.

Застосований до обвинуваченого ОСОБА_11 ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського району Київської області від 29.10.2016 року запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_11 постановлено рахувати з моменту його затримання, тобто з 29.10.2016 року, зарахувавши йому в строк відбуття покарання на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального Кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 29.10.2016 року до 21.06.2017 року, а всього 7 (сім) місяців 23 (двадцять) дні попереднього ув`язнення, що дорівнює 1 (одному) року 3 (трьом) місяцям 16 (шістнадцяти) дням позбавлення волі.

Скасовано арешт, накладений ухвалами слідчого судді Києво-Святошинського району Київської області від 31.10.2016 року та вирішено питання про речові докази і судові витрати.

Згідно вироку суду ОСОБА_10 та ОСОБА_11 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, вчиненого за наступних обставин.

26.10.2016 року близько 10 години 30 хвилин ОСОБА_10 , маючи прямий умисел, направлений на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я ОСОБА_13 , корисливий мотив та мету незаконно збагатитися, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_11 та іншою невстановленою досудовим розслідуванням особою, перебуваючи на ділянці дороги напроти будинку АДРЕСА_4 , діючи спільно, в той час, коли невстановлена досудовим розслідуванням особа, керуючись спільним умислом зі співучасниками злочину, перебувала за кермом автомобіля «Hyndai ХG», номер кузова НОМЕР_1 , сріблястого кольору, номерний знак НОМЕР_2 , та спостерігала за навколишньою обстановкою, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , спільно погрожуючи застосувати до потерпілого ОСОБА_13 насильство, небезпечне для життя та здоров`я останнього, при цьому ОСОБА_10 продемонстрував ніж, після чого співучасники злочину заволоділи належним ОСОБА_13 майном, а саме мобільним телефоном марки «Iphone 5» вартістю 3200 грн. з сім-карткою мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_3 вартістю 25 грн., грошовими коштами в сумі 1700 грн. та 100 доларів США, що еквівалентно, згідно з курсом НБУ станом на 26.10.2015 року, 2559,53 грн., та документами, які знаходились в чоловічій сумці чорного кольору, які матеріальної цінності для потерпілого ОСОБА_13 не становлять.

Після чого, ОСОБА_10 сів на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_11 на заднє пасажирське сидіння автомобіля «Hyndai ХG», номер кузова НОМЕР_1 , сріблястого кольору, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням невстановленої особи, та з місця скоєння злочину зникли, майном потерпілого розпорядилися на власний розсуд, чим завдали потерпілому ОСОБА_13 матеріального збитку на загальну суму 7514,53 грн.

В свою чергу ОСОБА_11 26.10.2016 року близько 10 години 30 хвилин, маючи прямий умисел, направлений на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я ОСОБА_13 , корисливий мотив та мету незаконно збагатитися, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 та іншою невстановленою досудовим розслідуванням особою, перебуваючи на ділянці дороги напроти будинку АДРЕСА_4 , діючи спільно, в той час, коли невстановлена досудовим розслідуванням особа, керуючись спільним умислом зі співучасниками злочину, перебувала за кермом автомобіля «Hyndai ХG», номер кузова НОМЕР_1 , сріблястого кольору, номерний знак НОМЕР_2 , та спостерігала за навколишньою обстановкою, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , спільно погрожуючи застосувати до потерпілого ОСОБА_13 насильство, небезпечне для життя та здоров`я останнього, при цьому ОСОБА_10 продемонстрував ніж, після чого співучасники злочину заволоділи належним ОСОБА_13 майном, а саме мобільним телефоном марки «Iphone 5» вартістю 3200 грн. з сім-карткою мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_3 вартістю 25 грн., грошовими коштами в сумі 1700 грн. та 100 доларів США, що еквівалентно, згідно з курсом НБУ станом на 26.10.2015 року, 2559,53 грн., та документами, які знаходились в чоловічій сумці чорного кольору, які матеріальної цінності для потерпілого ОСОБА_13 не становлять.

Після чого, ОСОБА_11 сів на заднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_10 сів на переднє пасажирське сидіння автомобіля «Hyndai ХG», номер кузова НОМЕР_1 , сріблястого кольору, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням невстановленої особи, та з місця скоєння злочину зникли, майном потерпілого розпорядилися на власний розсуд, чим завдали потерпілому ОСОБА_13 матеріального збитку на загальну суму 7514,53 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням прокурором подано апеляційну скаргу, а якій він не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації вчиненого обвинуваченими кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, оскаржуваний вирок вважає таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особам обвинувачених. Просить вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.07.2017 року в частині призначеного ОСОБА_14 та ОСОБА_11 покарання скасувати, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_14 покарання за ч.2 ст.187 КК України у виді 8 років обмеження волі; призначити ОСОБА_11 покарання за ч.2 ст.187 КК України у виді 8 років обмеження волі.

На думку апелянта, доводи суду першої інстанції про те, що при призначенні покарання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, є формальними і суперечать обставинам кримінального провадження. Зокрема поза увагою місцевого суду залишилось те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 скоїли тяжкий злочин, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого. Вказане свідчить про підвищену суспільну небезпеку обвинувачених та виключає можливість застосування ст.69 КК України при призначенні їм покарання.

Крім того, у вироку не зазначено які саме дії обвинувачених свідчать про їх щире каяття у вчиненому. Разом з тим, інші зазначені обставини лише характеризують ОСОБА_10 та ОСОБА_11 і жодним чином не є обставинами, що пом`якшують покарання.

У запереченнях на апеляційну скаргу захисник обвинувачених адвокат ОСОБА_9 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.07.2017 року стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 без змін.

Свої вимоги мотивує тим, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнали вину в повному обсязі та підтвердили факт вчинення ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України. Прокурором не береться до уваги той факт, що обвинувачені повністю компенсували завдані збитки потерпілому, який не має до них жодних моральних та матеріальних претензій. Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.69 КК України є обґрунтованим, необхідним для можливого перевиховання обвинувачених, профілактики, попередження вчинення нових злочинів і відповідає тяжкості злочину.

У змінах та доповненнях до апеляційної скарги прокурор просить оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинувачених через м`якість та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, призначивши новий розгляд у суді першої інстанції.

На думку апелянта, судом першої інстанції належним чином не враховано, що злочин, вчинений обвинуваченими поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого. Також, у вироку не вказано яким чином пом`якшуючі покарання обставини разом з даними про обвинувачених, виходячи з індивідуальних особливостей вчинення кримінального правопорушення та категорії посягань на охоронювані права і свободи осіб, істотно знижують ступінь його тяжкості, а також перебувають в такому співвідношенні одна з одною, щоб можна було впевнено стверджувати про доцільність призначення їм покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Разом із тим, обвинувачені не сприяли розкриттю злочину, відмовлялися давати покази, що призвело до затягування досудового розслідування. Під час судового розгляду спочатку вини у вчиненому не визнавали, постійно змінювали покази, чим вводили в оману суд. А лише усвідомлюючи тяжкість покарання, яке їм може загрожувати та з метою уникнення кримінальної відповідальності визнали вину та розкаялися.

Таким чином, посилання суду на те, що при призначенні покарання враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, є суто формальними і не відповідають обставинам кримінального провадження.

Крім того, судом першої інстанції досліджено в судовому засіданні письмові докази, однак в мотивувальній частині вироку не зазначено про це і як наслідок, доказам не надано належної оцінки.

Вирішуючи питання про долю речових доказів суд першої інстанції постановив повернути їх ОСОБА_15 . Проте, в ході судового розгляду не встановлено особу вказаного громадянина та належність йому вказаного майна.

У порушення вимог ч.5 ст.364 КПК України в судовому засіданні, яке відбувалося 29.06.2017 року, суд після судових дебатів, не відновлюючи стадію з`ясування обставин та перевірки їх доказами, районний суд вирішив питання про продовження строків тримання під вартою обвинувачених, не зважаючи на те, що вирішення вищевказаного питання вирішується в межах судового розгляду.

Також, суд першої інстанції у резолютивній частині вироку визнає винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України ОСОБА_11 замість ОСОБА_11 .

У запереченнях на зміни та доповнення до апеляційної скарги прокурора захисник обвинувачених ОСОБА_9 просить зміни та доповнення прокурора залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.

Свої вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції було враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими кримінального правопорушення.

Що стосується належності речових доказів, то вона підтверджена і жодним чином не впливає на хід судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурорів на підтримку поданої апеляційної скарги із змінами, думку обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , їхнього захисника ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги із змінами, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги із змінами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга із змінами та доповненнями підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст.409 КПК України, підставою для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, крім іншого, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановления вироку» від 29.06.1990 року при здійсненні правосуддя в кримінальних справах необхідність суворого додержання кримінально-процесуального законодавства незалежно від характеру і тяжкості вчиненого злочину, недопустимість будь-яких відхилень від вимог закону, маючи на увазі, що неухильне додержання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини і прийняття по ній законного, обґрунтованого і справедливого рішення.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги із змінами та доповненнями, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

У відповідності до положень ч.1 ст.319 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні повинен бути проведений в одному складі суддів. У разі якщо суддя позбавлений можливості брати участь у судовому засіданні, він має бути замінений іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому ч.3 ст.35 цього Кодексу. Після заміни судді судовий розгляд розпочинається спочатку, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті та статтею 320 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.319 КПК України суд вмотивованою ухвалою може прийняти рішення про відсутність необхідності розпочинати судовий розгляд з початку та здійснювати повторно всі або частину процесуальних дій, які вже здійснювалися під час судового розгляду до заміни судді, якщо таке рішення не може негативно вплинути на судовий розгляд та за умови дотримання таких вимог: сторони кримінального провадження, потерпілий не наполягають на новому проведенні процесуальних дій, які вже були здійсненні судом до заміни судді; суддя, що замінив суддю, який вибув, ознайомився з ходом судового провадження та матеріалами кримінального провадження, наявними в розпорядженні суду, згоден з прийнятими судом процесуальними рішеннями і вважає недоцільним нове проведення процесуальних дій, що вже були проведені до заміни судді. У випадку, передбаченому цією частиною, докази, що були дослідженні під час судового розгляду до заміни судді, зберігають доказове значення та можуть бути використані для обґрунтування судових рішень.

Із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2017 року вбачається, що головуючим у даному кримінальному провадженні було визначено суддю ОСОБА_1 (т.1, а.п.28). У зв`язку із закінченням терміну повноважень у судді ОСОБА_1 було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Згідно протоколу від 25.04.2017 року головуючим було визначено суддю ОСОБА_16 (т.1, а.п.94).

Згідно матеріалів кримінального провадження суддя ОСОБА_16 прийшла до переконання про відсутність необхідності розпочати судовий розгляд з початку. При цьому, в порушення вимог ч.2 ст.319 КПК України вона не з`ясувала з даного приводу думки учасників процесу та не винесла вмотивованої ухвали за результатами свого рішення.

Відповідно до п.1 ч.1, п.1 ч.2 ст.349 КПК України після виконання дій, передбачених статтею 348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження. Обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.

Частиною 3 ст.349 КПК України передбачено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до абз.3 п.2 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою судом у мотивувальній частині вироку зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Із оскаржуваного вироку видно, що дане кримінальне провадження було розглянуто відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Однак, у ході судового розгляду обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_10 заперечували факт застосування під час нападу на потерпілого ОСОБА_13 ножа.

Також, судом першої інстанції було досліджено протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26.10.2016 року (т.1, а.п.154), протокол огляду від 28.10.2016 року із фототаблицями (т.1, а.п.155-172), протокол пред`явлення речей для впізнання від 29.10.2016 року із фототаблицями (т.1, а.п.173-178), висновок експерта №19/4-01/550 від 21.12.2016 року (т.1, а.п.180-182), протокол проведення слідчого експерименту від 11.12.2016 року (т.1, а.п.183-189), протокол огляду предметів від 09.12.2016 року (т.1, а.п.200-201), протокол пред`явлення особи для впізнання від 29.10.2016 року (т.1, а.п.191-193), протокол пред`явлення особи для впізнання від 29.10.2016 року із фото таблицями (т.1, а.п.195-199).

Проте, у мотивувальній частині вироку не зазначено про дослідження вказаних доказів під час з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, і як наслідок, не надано їм належної оцінки.

Враховуючи зазначене вище та відсутність у матеріалах кримінального провадження відомостей про зміну обсягу доказів, які будуть досліджуватися, та порядку їх дослідження, є не зрозумілим у якому саме порядку було проведено розгляд даного кримінального провадження.

Крім того, у вироку окремо не викладено показань обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Натомість, пред`явлене останнім обвинувачення за ч.2 ст.187 КК України зазначене порізно.

Відповідно до абз.9 п.2 ч.4 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою судом у резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо речових доказів.

Згідно п.1 ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому: гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).

У судовому засіданні від 14.06.2017 року судом першої інстанції було досліджено протокол огляду предметів від 09.12.2016 року (т.1, а.п.200-201) та з`ясовано кому саме належать, вилучені під час огляду предмети. При цьому, вирішуючи питання про долю речових доказів ухвалив повернути ОСОБА_15 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_5 , «мобільні телефони марки «Nokia №7» IMEI НОМЕР_4 з сім- карткою «Life», утримувач для картки «Life» НОМЕР_5 ; «Nokia» IMEI НОМЕР_6 , IMEI НОМЕР_7 з сім-карткою «Life»; «Samsung» IMEI НОМЕР_8 з сім-карткою «Лайфселл»; «Nokia» IMEI НОМЕР_9 з сім-карткою «Київстар»; «Samsung» IMEI НОМЕР_10 ; «Texed» IMEI НОМЕР_11 , IMEI НОМЕР_12 з сім-карткою закордонного оператора, грошові кошти в сумі 365 грн., 100 доларів США, 30 грузинських лар, номерні знаки НОМЕР_13 , документи на автомобіль «Hyndai XG», номер кузова НОМЕР_1 номерний знак НОМЕР_2 , автомобіль «Hyndai XG», номер кузова НОМЕР_1 , сріблястого кольору, номерний знак НОМЕР_2 ». Проте, в ході судового розгляду не встановлено особу громадянина Нарсія Левану та належність йому вказаного майна.

У відповідності до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію.

Згідно з ч.5 ст.364 КПК України учасники судового провадження мають право в судових дебатах посилатися лише на ті докази, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо під час судових дебатів виникне потреба подати нові докази, суд відновлює з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, після закінчення якого знову відкриває судові дебати з приводу додатково досліджених обставин.

Однак, в порушення вказаних вимог в судовому засіданні, яке відбувалося 29.06.2017 року суд першої інстанції після судових дебатів, не відновлюючи стадію з`ясування обставин та перевірки їх доказами, вирішив питання про продовження строків тримання під вартою обвинувачених, не зважаючи на те, що вирішення вищевказаного питання вирішується в межах судового розгляду.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції у резолютивній частині вироку при визнанні ОСОБА_11 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України допущено помилку в прізвищі останнього.

Відповідно до ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення може бути також невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Колегією суддів встановлена така невідповідність призначеного ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покарання, а саме не обґрунтоване застосування до них ст.69 КК України.

Згідно положень ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Частиною 1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Так, обираючи ОСОБА_10 кримінальне покарання, суд першої інстанції виходив з того, що він раніше не судимий, за даними місця попереднього ув`язнення характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні малолітніх синів ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , врахував характер і ступінь тяжкості злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, який, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до тяжких злочинів. Обставинами, що, відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого діяння, районний суд визнав щире каяття, яке полягає у відвертому осуді обвинуваченим ОСОБА_10 своєї протиправної поведінки і готовності нести відповідальність за вчинене та добровільне відшкодування завданої його діями шкоди. Обставин, що, відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання, судом першої інстанції встановлено не було.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд першої інстанції взяв до уваги те, що він, раніше не судимий, за даними місця попереднього ув`язнення характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до тяжких злочинів. Обставинами, що, відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого діяння, районний суд визнав щире каяття, яке полягає у відвертому осуді обвинуваченим ОСОБА_11 своєї протиправної поведінки і готовності нести відповідальність за вчинене та добровільне відшкодування завданої його діями шкоди. Обставин, що відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання, судом першої інстанції встановлено не було.

Разом з тим, суд першої інстанції в порушення вимог ст.65 КК України, у повній мірі не врахував тяжкість скоєного ОСОБА_10 та ОСОБА_11 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, за вчинення якого передбачене покарання до десяти років позбавлення волі із конфіскацією майна, індивідуальних особливостей злочинного діяння, те, що: засуджені вчинили злочин проти власності за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, із метою реалізації свого злочинного умислу заздалегідь підготували спеціальне знаряддя, певний час чекали на потерпілого; при цьому демонструючи останньому ножа. Така поведінка обвинувачених, всупереч доводам суду першої інстанції, вказує на його суспільну небезпечність.

Крім того, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не сприяли розкриттю злочину, відмовлялися давати показання, чим суттєво затягували досудове розслідування. Після вчинення кримінального правопорушення та під час судового розгляду спочатку не визнавали вини, постійно змінювали показання та вводили суд в оману. А лише усвідомлюючи тяжкість покарання, яке їм може загрожувати та з метою уникнення кримінальної відповідальності визнали вину та щиро розкаялися.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції необґрунтовано призначив ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покарання із застосуванням ст.69 КК України, оскільки таке покарання не є необхідним та достатнім для їхнього виправлення та попередження нових злочинів і не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинувачених внаслідок м`якості і є явно несправедливим.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв оскаржуваний вирок із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених. Наведені порушення чинного законодавства колегія суддів вважає такими, що істотно вплинули на правильність прийняття рішення у справі, що є безумовною підставою для скасування вироку.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2017 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підлягає скасуванню.

Відповідно до положень ст.9, ч.2 ст.412, ч.1 ст.415 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії судового розгляду для виконання вимог ст.416 КПК України.

При новому судовому розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суду першої інстанції необхідно прийняти міри до всебічного, повного та об`єктивного розгляду кримінального провадження, ретельно перевірити зібрані докази, дати їм належну оцінку, у разі доведеності винуватості ОСОБА_10 і ОСОБА_11 призначити їм покарання з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, ч.3 ст.415 КПК України, постановити законний та обґрунтований вирок.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу із змінами та доповненнями прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_12 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2017 року відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 задовольнити.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2017 року відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадженні в суді першої інстанції зі стадії судового розгляду в іншому складі суду.

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою терміном на 60 днів, кожному, до 09 грудня 2017 року, включно.

Головуючий :
Судді :