Справа № 164/1871/17
п/с 1-кп/164/107/2017
Категорія: 68
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2017 року Маневицький районний суд Волинської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт. Маневичі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000156 від 6 травня 2017 року, про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, раніше судимого: 21 жовтня 2003 року Луцьким районним судом Волинської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України із звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку 1 рік; 18 лютого 2004 року Луцьким районним судом Волинської області за ч. 3 ст. 185 КК, ст. 71 КК України на 3 роки 9 місяців позбавлення волі; 10 березня 2004 року Луцьким міським судом Волинської області за ч. 3 ст. 185 КК, ч. 4 ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі; 6 лютого 2009 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч. 1 ст. 296 КК України на 3 роки обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України із звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку 3 роки; 8 липня 2009 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч. 3 ст. 185 КК, ст. 71 КК, ст. 72 КК України на 4 роки позбавлення волі; 7 квітня 2014 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ст. 395 КК України на 3 місяці арешту; 24 грудня 2014 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, покарання не відбув, запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи засудженим за вчинення умисного тяжкого злочину, відбуваючи покарання у виді позбавлення волі в Маневицькій виправній колонії № 42, на шлях виправлення та перевиховання не став, проявив себе як злісний порушник встановленого режиму відбування покарання, за що неодноразово піддавався дисциплінарним стягненням.

10 лютого 2016 року ОСОБА_5 був поміщений в приміщення камерного типу (ПКТ) терміном на 2 місяці за отримання 25 січня 2016 року від знайомих шляхом перекиду трьох пляшок із спиртом, які він мав намір занести у відділення та самостійно випити.

Із неодноразово проведених бесід виховного характеру, а також прийнятих мір дисциплінарного реагування, ОСОБА_5 належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення вперто не бажає ставати, після відбуття стягнення у виді переведення до ПКТ продовжує порушувати режим відбування покарання. Так, 19 лютого 2016 року ОСОБА_5 був поміщений в дисциплінарний ізолятор (ДІЗО) терміном на 10 діб за зберігання заборонених предметів - мобільного телефону, що категорично заборонено у відповідності до п. 3 розділу 3 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, які затверджені наказом Міністерства юстиції України № 2186/5 від 29 грудня 2014 року, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30 грудня 2014 року за № 1656/26433. Відбуваючи дисциплінарне стягнення у вигляді переведення в ДІЗО, ОСОБА_5 продовжував вчиняти порушення режиму утримання, за що піддавався дисциплінарним стягненням, зокрема, 16 березня 2016 року та 23 березня 2016 року йому було оголошено попередження за порушення розпорядку дня; 7 квітня 2016 року йому було оголошено догану, а 19 квітня 2016 року - сувору догану за відмову виносити свої речі з камери ПКТ; 19 липня 2016 року ОСОБА_5 згідно постанови начальника установи від 19 липня 2016 року був переведений в ПКТ терміном на 3 місяці за порушення режиму утримання - вживання спиртних напоїв, що категорично заборонено у відповідності до п. 3 розділу 3 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.

Відбуваючи дисциплінарне стягнення у вигляді переведення до ПКТ, ОСОБА_5 продовжував вчиняти порушення режиму утримання, за що піддавався дисциплінарним стягненням, зокрема, 1 серпня 2016 року йому було оголошено догану, 2 серпня 2016 року - попередження, 11 серпня 2016 року та 11 жовтня 2016 року - суворі догани. 29 липня 2016 року ОСОБА_5 був поміщений в ДІЗО терміном на 15 діб за порушення режиму утримання - виражався нецензурними словами в адресу представників адміністрації установи, що заборонено у відповідності до п. 3 розділу 3 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань. 17 жовтня 2016 року ОСОБА_5 був поміщений в ДІЗО терміном на 10 діб за систематичне порушення встановленого режиму утримання та вчинені при цьому непокори законним вимогам представників адміністрації установи. Відбуваючи вказане дисциплінарне стягнення ОСОБА_5 продовжував вчиняти порушення режиму утримання, за що піддавався дисциплінарним стягненням, зокрема, 18 жовтня 2016 року йому було оголошено попередження, 19 жовтня 2016 року, 28 жовтня 2016 року, 31 жовтня 2016 року та 2 листопада 2016 року - догани, а 3 листопада 2016 року та 4 листопада 2016 року - суворі догани.

Після повторного протягом року відбування стягнення у вигляді переведення в ПКТ, незважаючи на прийняті міри дисциплінарного реагування, ОСОБА_5 продовжував вчиняти порушення режиму утримання. Так, 8 листопада 2016 року ОСОБА_5 був поміщений в ДІЗО терміном на 15 діб за злісне порушення встановленого режиму утримання та непокору законним вимогам представників адміністрації установи. Відбуваючи дисциплінарне стягнення у вигляді переведення в ДІЗО ОСОБА_5 продовжував допускати систематичні порушення встановленого режиму утримання, за що піддавався дисциплінарним стягненням, зокрема, 9 листопада 2016 року йому було оголошено попередження, 10 листопада 2016 року, 11 листопада 2016 року та 12 листопада 2016 року - догани, а 14 листопада 2016 року, 16 листопада 2016 року, 17 листопада 2016 року, 22 листопада 2016 року та 24 листопада 2016 року - суворі догани. Крім того, 25 листопада 2016 року ОСОБА_5 постановою начальника установи було поміщено в ДІЗО терміном на 15 діб за порушення встановленого режиму утримання, відмову виконати команду „підйом та винести свої спальні речі, непокору законній вимозі представника адміністрації установи. Аналогічні порушення ОСОБА_5 були допущені 26 листопада 2016 року, за що йому було оголошено попередження; 27 листопада 2016 року та 27 листопада 2016 року, за що йому було оголошено догани, а також 5 грудня 2016 року та 6 грудня 2016 року, за що йому було оголошено суворі догани. 12 грудня 2016 року ОСОБА_5 постановою начальника установи було поміщено в ДІЗО терміном на 15 діб за вчинення 8 грудня 2016 року непокори представникам адміністрації установи - відмову виконати їх законну вимогу та висловлювання в їх адресу нецензурними словами. 13 грудня 2016 року йому було оголошено попередження за порушення встановленого режиму утримання. 12 грудня 2016 року під час засідання дисциплінарної комісії установи ОСОБА_5 на законну вимогу начальника установи пройти до визначеної камери для відбування дисциплінарного покарання в ДІЗО виконувати вказану вимогу категорично відмовився, за що 22 грудня 2016 року постановою начальника установи був переведений в ПКТ терміном на два місяці. 3 січня 2017 року йому було оголошено попередження за порушення встановленого режиму утримання. Відбуваючи стягнення в ПКТ, ОСОБА_5 за систематичні порушення режиму утримання та вчинення непокори законним вимогам представників адміністрації установи постановою начальника установи від 3 лютого 2017 року був помішений в ДІЗО терміном на 15 діб. 14 лютого 2017 року йому було оголошено попередження за порушення встановленого режиму утримання. 17 травня 2017 року ОСОБА_5 згідно ухвали Маневицького районного суду Волинської області був переведений в ПКТ терміном на три місяці за вчинення 5 травня 2017 року непокори законній вимозі представника адміністрації установи без поважних причин не приступив до виконання робіт по благоустрою.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст. 391 КК України, оскільки він, відбуваючи покарання у виді позбавлення волі, будучи засудженим за тяжкий злочин, порушував вимоги режиму відбування покарання, за що протягом року піддавався стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу і продовжував вчиняти злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань.

Під час досудового розслідування 27 липня 2017 року між прокурором Маневицької місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_4 , який на підставі ст. 37 КПК України здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000156, та підозрюваним ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості, що відповідає вимогам ст. 472 КПК України, за умовами якої ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, зобов`язувався співпрацювати з Маневицькою місцевою прокуратурою Волинської області та іншими правоохоронними органами у межах строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з метою викриття та виявлення відомих йому правопорушень. Сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_5 за ст. 391 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. Сторонами також узгоджено міру покарання, яке повинен понести ОСОБА_5 , у виді 1 (одного) року позбавлення волі. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 2, 4, 5 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів…, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається. Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, яке згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_5 про підозру, потерпілих у даному кримінальному провадженні немає, узгоджена сторонами міра покарання передбачена санкцією ст. 391 КК України, зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України та її умови не суперечать іншим вимогам закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього в разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором Маневицької місцевої прокуратури Волинської області юристом 1 класу ОСОБА_4 з однієї сторони та обвинуваченим ОСОБА_5 з іншоїі призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Керуючись ст.ст. 110, 314, 369-371, 373-374, 395, 468, 471-475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 27 липня 2017 року, укладену між прокурором Маневицької місцевої прокуратури Волинської області юристом 1 класу ОСОБА_4 з однієї сторони та обвинуваченим ОСОБА_5 з іншоїв кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000156 від 6 травня 2017 року.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, призначивши покарання 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання за даним вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2014 року 3 (три) місяці позбавлення волі і остаточно визначити до відбування 1 (один) рік 3 (три) місяці позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу відносно засудженого ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу обрати у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі судового засідання.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 рахувати з 19 вересня 2017 року.

На вирок може бути подана з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, апеляція до апеляційного суду Волинської області через Маневицький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя районного суду ОСОБА_1