АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/6361/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 183 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
28 грудня 2017 рокуколегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
підозрюваного ОСОБА_11
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_11 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року,-
Цією ухвалою задоволено клопотанняпрокурора відділу пріоритетних доручень управління особливо важливих справ Департаменту міжнародно-правового співробітництва Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 31 січня 2018 року включно, щодо
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Донецьк, не одруженого, згідно паспорту зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно зі слів, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 15, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 256; ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 110-2; ч. 1 ст. 15, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 110-2 КК України.
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_11 інкримінованих кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, та прийшов до висновку про необхідність застосування щодо підозрюваного ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_10 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_11 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність та необгрунтованість, постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_11 більш м`який запобіжний захід.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, адвокат посилається на численні порушення КПК України, зокрема щодо вручення повідомлення про підозру, об`єднання та виділення матеріалів кримінального провадження та порушення принципу безпосереднього дослідження доказів.
Крім цього, апелянт вважає обґрунтованість підозри недоведеною через наявні порушення під час допиту свідків та відсутність можливості встановлення анкетних даних свідків, до яких застосовані заходи безпеки.
Також апелянт наполягає на відсутності доказів наявності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, що на його думку, свідчить про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити в повному обсязі, пояснення прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника та просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, щоапеляційна скарга захисника задоволенню непідлягає, виходячи з наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За результатами апеляційного перегляду колегією суддів апеляційного суду не встановлено порушень наведених вимог закону слідчим суддею.
29 листопада 2017 року ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 256 КК України та у зв`язку із не встановленням місцезнаходження підозрюваного, його оголошено у розшук.
04 грудня 2017 року ОСОБА_11 затриманий в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 256 КК України.
05 грудня 2017 року ОСОБА_11 повідомлено про нову підозру та про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 256; ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 110-2; ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 110-2 КК України.
06 грудня 2017 року ОСОБА_11 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 15, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 256; ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 110-2; ч. 1 ст. 15, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 110-2 КК України.
06.12.2017 року прокурор відділу пріоритетних доручень управління особливо важливих справ Департаменту міжнародно-правового співробітництва Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року дане клопотання прокурора задоволено та застосовано щодоОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 31 січня 2018 року включно.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).
Як вбачається з оскаржуваної ухвали та журналу судового засідання, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні обставини, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали додані до клопотання, свідчать про достатність підстав вважати доведеність обгрунтованої підозри ОСОБА_11 .
Посилання апелянта на недоведеність обґрунтованої підозри спростовуються фактами та інформацією, що міститься у протоколах допитів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 від 11.10.2017 року та 28.10.2017 року (т. 1 а.с. 68, 71, 85, 87), ОСОБА_14 від 03.12.2017 року (т. 1 а.с. 120), ОСОБА_15 від 04.12.2017 року (т. 1 а.с. 138), протоколі огляду та вручення грошових коштів від 19.10.2017 року (т. 1 а.с. 123), протоколі огляду місця події від 04.12.2017 року (т. 1 а.с. 134).
Доводи сторони захисту про відсутність підстав для врахування інформації, що міститься в протоколах допиту свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 від 12.10.2017 року та 19.10.2017 року (т. 1 а.с 74, 76, 79, 81) заслуговують на увагу через відсутність у доданих до клопотання прокурора копіях цих протоколів підпису особи, яка проводила допит, проте не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали через наявність наведених вище протоколів слідчих дій, що оформлені у відповідності до вимог КПК України.
Разом з цим, наведені обставини можуть бути предметом перевірки під час розгляду справи по суті з урахуванням пояснень прокурора про наявність підпису на оригіналах документів.
Також колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що за результатом апеляційного перегляду адвокат просить постановити судове рішення яким застосувати до ОСОБА_11 запобіжний захід, проте більш м`який ніж тримання під вартою, однак відповідно до положень ч. 3 ст. 194 КПК України це можливо лише у разі доведеності прокурором обгрунтованої підозри ОСОБА_11 .
Посилання апелянта на невизнання підозрюваним ОСОБА_11 своєї вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень також не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки питання доведеності вини особи не є предметом розгляду у цьому провадженні, та віднесено законом до компетенції суду під час розгляду справи по суті, тоді як предметом цього розгляду є вирішення питання наявності або відсутності підстав застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема запобіжних заходів.
Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_11 , колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження. Такі обставини зокрема містяться у листі СБУ від 29.11.2017 року (т. 1 а.с. 89), та постанові про оголошення розшуку ОСОБА_11 від 29.11.2017 року (т. 1 а.с 102).
Такі висновки слідчого судді, з якими погоджується колегія суддів, узгоджуються з практикою Європейського суду з захисту прав людини, в контексті того, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
Посилання сторони захисту про недоведеність ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного є необгрунтованими, оскільки містять лише незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, тоді як положення ч. 5 ст. 132 КПК України вимагають доведення обставин, на які посилається сторона, що у цьому випадку не мало місця.
В сукупності із вищенаведеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону, слідчий суддя врахував дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_11 та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема матеріальний та сімейний стан, міцність соціальних зв`язків, вік і стан здоров`я, наявність постійного місця проживання.
Твердження сторони захисту про суворість призначеного слідчим суддею запобіжного заходу, є необгрунтованими, з урахуванням доведення прокурором того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та з урахуванням положень ч. 5 ст. 176 КПК України, яка виключає можливість застосування іншого запобіжного заходу у разі доведення обставин, передбачених п. 1 ст. 194 КК України.
Посилання апелянта на порушення принципу змагальності сторін та свободу в поданні своїх доказів, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються змістом журналу судового засідання, відповідно до якого сторони кримінального провадження вільно висловлювали свою правову позицію під час розгляду даного клопотання прокурора. З цих же підстав не заслуговують на увагу і твердження адвоката про те, що докази сторони захисту не були досліджені судом.
Доводи апелянта про такі порушення під час розгляду справи як відсутність безпосереднього дослідження доказів, а саме посилання на показання свідків без їх безпосереднього допиту та не дослідження слідчим суддею матеріалів справи є необгрунтованими, оскільки положення КПК України не містять такого обов`язку слідчого судді як дослідження матеріалів справи, проте містять обов`язок дослідити документи за клопотанням учасників судового провадження, якого заявлено не було, а за власної ініціативи слідчий суддя не визнав за необхідне це здійснити. Обов`язок суду безпосередньо допитати свідка стосується стадії судового провадження при вирішенні питання доведеності вини особи, тоді як на стадії судового контролю за досудовим розслідуванням слідчий суддя має перевіряти факти та інформацію на предмет доведеності обґрунтованості підозри та необхідності застосування запобіжного заходу з метою досягнення належної процесуальної поведінки особи.
Посилання апелянта на наявність ознак політичного переслідування носить декларативний характер через відсутність будь-яких доказів таких ознак, з урахуванням положень ч. 5 ст. 132 КПК України, які вимагають доводити обставини, на які посилається кожна сторона провадження.
Доводи апелянта щодо наявності порушень КПК України стороною обвинувачення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.
Інші доводи апеляційної скарги не є визначеними законом підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви з яких прийняв відповідне рішення.
За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.
Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року, якою задоволено клопотанняпрокурора відділу пріоритетних доручень управління особливо важливих справ Департаменту міжнародно-правового співробітництва Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 та застосовано щодо ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 31 січня 2018 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_11 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4