Провадження № 1-кс/344/4/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 захисника ОСОБА_4 , та підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000048 від 06.03.2017р., -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернувся з вказаним клопотанням, в обґрунтування якого покликався на те, що військовою прокуратурою Івано-Франківського гарнізону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000048 від 06.03.2017р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 402, ч.3 ст.408 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що розпорядженням начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 (ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») від 25.01.2017 №501/5/2/119 з 31.01.2017, військовослужбовцю військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_2 солдату ОСОБА_5 необхідно було вибути до військової частини польова пошта НОМЕР_3 терміном на 12 місяців.

26.01.2017 начальником штабу першим заступником командира батальйону радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_2 в приміщені довідково-інформаційного центру було доведено вимоги начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 (ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») від 25.01.2017 №501/5/2/119, щодо вибуття у довготривале відрядження зазначеному особовому складу батальйону радіаційного, хімічного, біологічного захисту у тому числі і солдату ОСОБА_5

31.01.2017 о 09 год. 00 хв. військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи те, що зобов`язаний неухильно та у визначений строк виконати розпорядження начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 25.01.2017 №501/5/2/119, який був до нього доведений 26.01.2017 начальником штабу першим заступником командира батальйону радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_2 , що відданий йому наказ є законним, зрозумілим і такими, що не допускають подвійного тлумачення, відчуваючи свою безкарність, діючи умисно, з єдиним злочинним наміром не виконав розпорядження начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах особливого періоду та не вибув у службове відрядження до військової частини польова пошта НОМЕР_3 .

01.02.2017 о 09 год. 00 хв. солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин, не з`явився вчасно на службу до розташування військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) та перебуває за місцем постійного проживання по АДРЕСА_2 , де проводить час на власний розсуд, обов`язків військової служби станом на даний час безпідставно не виконує.

Таким чином, солдат ОСОБА_5 01.02.2017 о 09 год. 00 хв., діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи військову службу за контрактом, з метою ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився на службу до розташування військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) та незаконно, без поважних причин перебуває поза розташуванням військової частини, проводячи час на власний розсуд, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 408 КК України (в редакції закону від 12.02.2015) дезертирство, тобто нез`явлення до військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану;

Він же, 31.01.2017 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_5 , на якого покладалися обов`язки щодо сумлінного, точного та вчасного виконання відданих командирами (начальниками) наказів, усупереч вимог ст.ст.11,28,30,35,37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст.4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушуючи військову дисципліну, усвідомлюючи те, що зобов`язаний неухильно та у визначений строк виконати розпорядження начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 25.01.2017 №501/5/2/119 щодо вибуття у відрядження терміном на 12 місяців для виконання обов`язків за призначенням у складі структурних підрозділів військової частини польова пошта НОМЕР_3 згідно призначення і те, що відданий йому наказ є законним, зрозумілим і такими, що не допускають подвійного тлумачення, відчуваючи свою безкарність, діючи умисно, з єдиним злочинним наміром не виконав розпорядження начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 25.01.2017 №501/5/2/119, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах особливого періоду, не вибув у службове відрядження до військової частини польова пошта НОМЕР_3 , чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 402 КК України (в редакції закону від 12.02.2015) непокора, тобто інше умисне невиконання наказу, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

31.08.2017 відносно ОСОБА_5 складено повідомлення про підозру в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 402 та ч. 3 ст. 408 КК України.

Матеріалами клопотання також зазначено про наявність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, покликаючись на викладені в ньому обставини, просив клопотання задоволити.

В судовому засіданні підозрюваний та його захисник заперечили відносно клопотання, вказавши на безпідставність наведених у ньому ризиків. Просили обрати щодо підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши прокурора, захисника та підозрюваного, дослідивши матеріали клопотання вважаю наступне.

Матеріалами клопотання встановлено, що у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Ніжин, громадянина України, українця, з середньотехнічною освітою, раніше не судимого, неодруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно зі змістом ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

За ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад пять років.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Статтею 22 КПК Українипередбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Прокурор, звертаючись з клопотанням про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, довів про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 402 та ч. 3 ст. 408 КК України, однак наявність підстав, що існують ризики переховування підозрюваного від досудового розслідування, можливість впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, не доведено в судовому засіданні.

Проте, враховуючи вагомість наявних доказів про можливу причетність підозрюваного до кримінального правопорушення, яке йому інкриміноване, можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років; враховуючи молодий вік підозрюваного, стан здоров`я та майновий стан, наявність місця проживання, а також раніше не судимого вважаю, що у відповідності до ч.4 ст. 194 КПК України щодо ОСОБА_5 слід застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього зазначених обов`язків., визначених ч.5 ст.194 КПК України.

Відповідно, слідчий суддя приходить до переконання про часткове задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та вважає, що на підставі ч.4 ст. 194 КПК України слід застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

У ч. 6 ст. 194 КПК України передбачено, що обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного на строк не більше двох місяців та при необхідності можуть бути продовжені.

Керуючись ст.ст. 176-179, 194, 309 КПК України,

У Х В А Л И В:
Клопотання задоволити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

2. Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 на строк до 13 березня 2018 року включно наступні обов`язки:

1) Прибувати до слідчого та прокурора військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону, Івано-Франківського міського суду за першою вимогою;

2) Повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

та роз`яснити, що в разі невиконання таких обов`язків щодо нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання ОСОБА_5 доручити здійснювати прокурору військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .

Повний текст ухвали складено 19 січня 2018 року.