АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/6228/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 грудня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 13 квітня 2017 року,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Святошинського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_8 , яке погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 міста Києва ОСОБА_9 , і накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, а саме на: - нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , реєстраційний номер № 00 від 01 липня 2016 року, власник ОСОБА_7 ; - нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , реєстраційний номер № 00 від 01 липня 2016 року, власник ОСОБА_7 ; - нежитлове приміщення АДРЕСА_3 , реєстраційний номер № 00 від 16 січня 2015 року, власник ОСОБА_10 ; - нежилі приміщення з № 1 по № 5 (групи приміщень № 122), загальною площею 87,4 кв. м., за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер № 00 від 10 лютого 2015 року, власник ОСОБА_11 , із забороною власникам вказаного майна розпоряджатись таким майном будь-яким чином, використовувати його, проводити реконструкцію та будівельні роботи.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, власник майна ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого. Зокрема, апелянт зазначає, що слідчий суддя ОСОБА_1 послалася в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали на недіючу редакцію ст. 170 КПК України. Крім того, власник майна стверджує, що під час прийняття рішення слідчим суддею не було взято до уваги, що ОСОБА_7 не має жодного процесуального статусу в кримінальному провадженні № 0011250, яке, крім іншого, не містить цивільного позову. Також автор апеляції звертає увагу, що ст. 356 КК України не передбачає спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи. При цьому апелянт запевняє, що слідчим не доведено обставин, передбачених ч. 3 ст. 132 КПК України, у тому числі і того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.

Далі в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_7 повідомляє, що вона особисто подала до відповідного державного реєстратора всі необхідні документи для оформлення права власності, які передбачені чинним законодавством, отримавши всі необхідні документи від забудовника, а тому доводи слідчого щодо невстановленої особи, на її думку, є абсолютно безпідставні.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання був завчасно проінформований. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу у відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405, ч. 1 ст. 172 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника власника майна ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, щовласник майна ОСОБА_7 не пропустила строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, а її апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно з матеріалами судового провадження, клопотання слідчого про арешт майна було розглянуто слідчим суддею 13 квітня 2017 року без виклику власника майна ОСОБА_7 чи її представника. Лише 01 грудня 2017 року власник майна ОСОБА_7 отримала копію ухвали слідчого судді та ознайомилася з її текстом, а 05 грудня 2017 року остання подала до Апеляційного суду міста Києва апеляційну скаргу. Таким чином, власник майна ОСОБА_7 не пропустила п`ятиденний строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, про що вона вказала і в апеляційній скарзі.

Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.

Як вбачається з матеріалів провадження, СВ Святошинського УП ГУ НП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0011250 від 10 листопада 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

До СВ Святошинського УП надійшли матеріали звернення співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 щодо вчинення посадовими особами ТОВ «Явір-Житлобуд-2» кримінального правопорушення.
Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлена особа надала до Реєстраційної служби ГУ юстиції у місті Києві документи щодо права власності на об`єкти нерухомого майна, а саме на підвальні приміщення, які розташовані за адресою: АДРЕСА_4 ), на поверсі «-1» та на поверсі «-2», а також на технічне приміщення, яке розташоване на поверсі «23» вказаного будинку.
Встановлено, що 01 липня 2016 року державний реєстратор ДП «СЕТАМ» ОСОБА_12 внесла рішення про державну реєстрацію, реєстраційний номер 00 від 01 липня 2016 року, щодо об`єкту нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення № 127, загальною площею 239,7 кв. м., за адресою: АДРЕСА_4 . Державний реєстратор Реєстраційної служби ГУ юстиції у місті Києві ОСОБА_13 внесла рішення про державну реєстрацію, реєстраційний номер 00 від 16 січня 2015 року, щодо об`єкту нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення № 126, загальною площею 179,3 кв. м., за адресою: АДРЕСА_4 . Державний реєстратор ДП «СЕТАМ» ОСОБА_12 внесла рішення про державну реєстрацію, реєстраційний номер 00 від 01 липня 2016 року, щодо об`єкту нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення № 128, загальною площею 798,1 кв. м., за адресою: АДРЕСА_4 . Державний реєстратор управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_14 внесла рішення про державну реєстрацію щодо об`єкту нерухомого майна, а саме нежитлових приміщень групи АДРЕСА_5 . При цьому 19 листопада 2016 року під час огляду місця події слідчим виявлено, що у вказаних підвальних приміщеннях розташовано комунікаційні системи загального користування зазначеного будинку, проводяться ремонтні роботи, знесені деякі суміжні стіни. Також під час огляду квартир мешканців вказаного будинку, що був здійснений слідчим 19 листопада 2016 року, виявлено тріщини на стінах у приміщенні квартир АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , а також у приміщенні фотостудії у вказаному будинку.
Згідно з приписом Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу КМДА № 553 від 27 жовтня 2016 року встановлено, що за адресою: АДРЕСА_4 , у підвальному приміщенні розпочато реконструкцію та виконання будівельних робіт ОСОБА_15 без документу, що надає йому право на проведення вказаних будівельних робіт у встановленому законом порядку, що є порушенням ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність». Також щодо ОСОБА_15 вказаним приписом було висунуто вимогу стосовно припинення проведення будівельних робіт у вказаному приміщенні.
13 квітня 2017 року (датоване 10 квітня 2017 року) слідчий СВ Святошинського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 міста Києва ОСОБА_9 , звернулася до Святошинського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, а саме на: - нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , реєстраційний номер № 00 від 01 липня 2016 року, власник ОСОБА_7 ; - нежитлове приміщення № 128, загальною площею 798,1 кв. м., за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер № 00 від 01 липня 2016 року, власник ОСОБА_7 ; - нежитлове приміщення № 126, загальною площею 179,3 кв. м., за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер № 00 від 16 січня 2015 року, власник ОСОБА_10 ; - нежилі приміщення з № 1 по № 5 (групи приміщень № 122), загальною площею 87,4 кв. м., за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер № 00 від 10 лютого 2015 року, власник ОСОБА_11 , із забороною власникам вказаного майна розпоряджатись таким майном будь-яким чином, використовувати його, проводити реконструкцію та будівельні роботи. Це клопотання мотивовано необхідністю забезпечення можливого цивільного позову у даному кримінальному провадженні та виконання вироку в частині можливої конфіскації майна.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 13 квітня 2017 року вказане клопотання слідчого про арешт вищезазначеного майна було задоволено.
Оскільки дана ухвала слідчого судді оскаржена тільки власником майна ОСОБА_7 , то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах її апеляційної скарги, а щодо інших осіб, на майно яких теж накладено арешт вказаною ухвалою слідчого судді, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на майно останніх колегією суддів не вирішується.
Задовольняючи зазначене клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0011250, про накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, а саме на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , реєстраційний номер № 00 від 01 липня 2016 року, власник ОСОБА_7 , та на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , реєстраційний номер № 00 від 01 липня 2016 року, власник ОСОБА_7 , із забороною власнику вказаного майна розпоряджатись таким майном будь-яким чином, використовувати його, проводити реконструкцію та будівельні роботи, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого ОСОБА_8 та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку, що існують достатні правові підстави для накладення арешту на вищевказані об`єкти нерухомого майна з метою недопущення втрати, знищення чи пошкодження майна.

З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо з огляду на наступні обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

До того ж, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема, шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Вищевикладених вимог закону слідчий суддя та слідчий, який вніс клопотання про арешт майна, не дотрималися.

Зокрема, посилаючись у клопотанні на необхідність накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, власником яких є ОСОБА_7 , з метою забезпечення можливого цивільного позову у даному кримінальному провадженні та з метою виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, слідчий та прокурор повинні були зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження існування правових підстав арешту майна з тією чи іншою метою, яку визначено у клопотанні. Жодного належного доказу на підтвердження наявності правових підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_7 в клопотанні слідчого не приведено і в матеріалах, доданих до клопотання, не надано. Так, в матеріалах провадження відсутні відомості, що ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення, за яке кримінальним законом передбачено покарання у виді конфіскації майна, і, крім того, не міститься даних, що у кримінальному провадженні до останньої заявлено цивільний позов, розмір якого є обґрунтованим, а це безумовно виключає можливість накладення арешту на її майно з метою, передбаченою п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, як то ставиться питання в клопотанні слідчого.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Однак слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя при розгляді даного клопотання, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий і прокурор, в порушення ч. 2 ст. 171 КПК України, не тільки не вказали у клопотанні передбаченої кримінальним процесуальним законом правової підстави для накладення арешту на майно ОСОБА_7 , а і не довели, що стосовно ОСОБА_7 існує обґрунтована підозра щодо вчинення нею кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження.

В свою чергу, слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності ОСОБА_7 завданням кримінального провадження, а також в якості правової підстави для накладення арешту на майно визначив ч. 3 ст. 170 КПК України в редакції, яка з 11 грудня 2015 року втратила чинність відповідно до Закону України № 769-VІІІ від 10 листопада 2015 року.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність, неповноту і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна та необґрунтована, а апеляційна скарга власника майна ОСОБА_7 задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого як такого, що внесено до суду з порушенням ст. 171 КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу слідчого суддіСвятошинського районного суду міста Києва від 13 квітня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Святошинського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 міста Києва ОСОБА_9 , в частині накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, а саме на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , реєстраційний номер № 00 від 01 липня 2016 року, власник ОСОБА_7 , та на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , реєстраційний номер № 00 від 01 липня 2016 року, власник ОСОБА_7 , із забороною власнику вказаного майна розпоряджатись таким майном будь-яким чином, використовувати його, проводити реконструкцію та будівельні роботи, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в частині задоволення клопотання слідчого СВ Святошинського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_8 , погодженого із прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 міста Києва ОСОБА_9 , про накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, а саме на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , реєстраційний номер № 00 від 01 липня 2016 року, власник ОСОБА_7 , та на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , реєстраційний номер № 00 від 01 липня 2016 року, власник ОСОБА_7 , із забороною власнику вказаного майна розпоряджатись таким майном будь-яким чином, використовувати його, проводити реконструкцію та будівельні роботи, відмовити.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

___________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4