Справа №635/993/17
Провадження №1-кп/635/478/2017

15 лютого 2018 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю прокурора - ОСОБА_3
потерпілих - ОСОБА_4
ОСОБА_5
ОСОБА_6
представника потерпілих - ОСОБА_7
обвинуваченого - ОСОБА_8
захисників - ОСОБА_9
ОСОБА_10
ОСОБА_11
ОСОБА_12
обвинуваченого - ОСОБА_13
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Харківського районного суду Харківської області перебуває зазначене кримінальне провадження.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 грудня 2017 року обвинуваченому ОСОБА_8 був змінений запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Встановлено строк дії ухвали до 19 лютого 2018 року.
Відповідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до ч.6 ст.181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора.
Строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під цілодобовим домашнім арештом спливає 19 лютого 2018 року.
Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням засобів електронного контролю обвинуваченому ОСОБА_8 , посилаючись на наявність ризиків передбачених п.п.1, 3 ст.177 КПК України, які дають підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду та незаконно впливати на недопитаних потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні. В обґрунтування клопотання про продовження строків домашнього арешту прокурор посилався на те, що обвинуваченому інкримінується вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 8 років, обвинувачений не працює та не навчається, крім того, може впливати на недопитаних потерпілих та свідків в цьому кримінальному проваджені.
Потерпілі та їх представник у судовому засіданні підтримали доводи, викладені в клопотанні прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисники у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на те, що прокурором не доведені ризики, які слугували для обрання у відношенні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Крім того, стан здоров"я ОСОБА_8 є незадовільним, йому потрібно провести ряд обстежень та лікування від наявних в нього захворювань, а тому просили змінити обраний у відношенні ОСОБА_8 запобіжний захід на більш м"який.
Обвинувачений ОСОБА_13 у судовому засіданні підтримав позицію, висловлену обвинуваченим ОСОБА_8 та його захисниками
При вирішенні питання щодо продовження строку тримання під домашнім арештом обвинуваченого ОСОБА_8 суд виходить з наступного.
Згідно вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.
Вимогами ст.178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.
Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для застосування суворих запобіжних заходів, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не обравши до особи запобіжні заходи, а саме домашній арешт. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Обираючи у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 19 грудня 2017 року запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту суд виходив з наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України.
Аналізуючи надані стороною захисту докази на підтвердження поведінки обвинуваченого, суд зазначає наступне.
Дані щодо відсутності порушень дисципліни обвинуваченим під час перебування його в слідчому ізоляторі та станом на 02 лютого 2018 року не зменшує ризик можливості переховування обвинуваченого від суду, зокрема ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд, що є підставою для відмови у зміні запобіжного заходу, виходячи з принципів конвенційного прецедентного права (рішення по справі «Штегмюлллер проти Австрії»).
Також суд не приймає до уваги доводи сторони захисту щодо неможливості здійснення обвинуваченим лікування від наявних в нього захворювань, оскільки за весь період дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, ані від обвинуваченого ані від його захисників до суду не надходило жодного клопотання щодо надання дозволу обвинуваченому ОСОБА_8 на відвідування медичної установи з метою проведення обстеження або лікування.
Вирішуючи питання про продовження строків домашнього арешту, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого, викладені в ухвалі про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, беручи до уваги посилання прокурора на те, що обвинувачений в разі скасування або зміни запобіжного заходу на більш м`який може переховуватися від суду, суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а тому вважає доцільним продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки більш м`який запобіжний захід, ніж домашній арешт є недієвим та є всі підстави вважати, що ця міра запобіжного заходу зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченим.
Вищевказані обставини свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж домашній арешт.
Разом з тим, прокурором не доведено наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості обвинувачених незаконно впливати на недопитаних свідків та потерпілих.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 181, 194, 201, 331 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисників про заміну запобіжного заходу на більш м"який відмовити.
Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під цілодобовим домашнім арештом задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні обвинуваченому цілодобово без дозволу суду залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .
Встановити строк дії ухвали - два місяці, тобто до 15 квітня 2018 року.
Зобов`язати ОСОБА_8 протягом часу до 15 квітня 2018 року включно:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- носити електронний засіб контролю.
Роз`яснити ОСОБА_8 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Копію ухвали направити для виконання до Харківського ВП ГУНП в Харківській області за місцем проживання обвинуваченого.
Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.
Суддя ОСОБА_1