Справа № 496/291/18
Провадження № 1-кп/496/144/18
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка Одеської області кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України №303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

14 травня 2016 року ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 призваний для проходження військової служби за контрактом та направлений для проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 навчальний центр ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

16 травня 2016 року ОСОБА_4 наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 навчальний центр ІНФОРМАЦІЯ_3 ) № 123 зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта навчального відділення навчального взводу навчальної роти.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом у тому числі військовозобов`язаних вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з 16.05.2016, тобто з моменту зарахування ОСОБА_5 до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 навчальний центр ІНФОРМАЦІЯ_3 ), він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку - проходження військової служби.

18 липня 2016 року наказом першого заступника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) № 210-РС призначено на посаду номера обслуги радіотелефонної станції реактивного артилерійського взводу реактивно-артилерійського дивізіону реактивно-артилерійської батареї 32 реактивно артилерійського полку - військова частина НОМЕР_3 Військово-Морських Сил Збройних Сил України.

28 липня 2016 року ОСОБА_4 наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 156 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 та поставлено на всі види забезпечення.

Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Проте, всупереч вищевказаних вимог закону, ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді номера обслуги-радіотелефоніста 2 розрахунку 1 реактивного артилерійського взводу 3 реактивного артилерійського дивізіону 8 реактивної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_3 , у військовому званні «матрос», діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, о 08 год. 00 хв. 09.08.2016 в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_3 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та ухилявся від проходження військової служби до 04 год. 10 хв. 12.01.2018 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні визнав винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Оскільки обвинувачений визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, у добровільності його позиції сумніву у суду немає, учасники кримінального провадження не оспорювали фактичних обставин.

Учасникам кримінального провадження роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному суді.

Наявні підстави для визнання винуватості обвинуваченим, оскільки з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що при досудовому розслідуванні зібрано достатньо доказів для обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, а тому визнання обвинуваченим винуватості є цілком виправданим.

З урахуванням викладених обставин суд вирішив недоцільним дослідження інших доказів у провадженні.

Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_4 винний у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України нез`явлення військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин за ч. 4 ст. 407 КК України відноситься до тяжкого злочину.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного ним кримінального правопорушення, ту обставину, що тяжких наслідків від скоєного не настало, особу обвинуваченого, а саме: відношення обвинуваченого до скоєного ним злочину, який усвідомив негідність вчиненого ним діяння і критично оцінює вчинене, готовий нести за вчинене відповідальність.

До обставин, що пом`якшують покарання суд відносить щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Згідно досудової доповіді Біляївського міськрайонного відділу з питань пробації щодо ОСОБА_4 , визначено, що Біляївський МРВ з питань пробації розглядає можливість виправлення особи без позбавлення волі та обмеження волі на певний строк для нього не становить високої небезпеки для суспільства. Виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчинення повторних кримінальних правопорушень, а також за наявності мотивації і готовності до змін самого обвинуваченого .

За викладених обставин суд вважає, що ОСОБА_4 має бути призначене покарання у вигляді трьох років позбавлення волі та з застосуванням ст. 75 КК України, необхідно звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробувальним строком на 1 рік, разом і з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Керуючись ст.ст. 372,374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В

Визнати ОСОБА_4 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання відповідно до ч. 4 ст. 407 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 1, 2 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробувальним строком на 1 рік.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2, ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти повноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнивши його з під варти в залі суду.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана через суд, який ухвалив судове рішення, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1

23 квітня 2018 року