Справа №590/552/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/50/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 590/552/16-к за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Ямпільського районного суду Сумської області від 08 червня 2017 року, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та зареєстрований по АДРЕСА_1 , мешканець АДРЕСА_2 , раніше судимий

визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:
В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 просить скасувати вирок суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки було порушено право обвинуваченого на захист, а встановлені докази є неналежними та недопустимими.

За вироком Ямпільського районного суду Сумської області від 08.06.2017 ОСОБА_9 був визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, приєднано не відбуту частину покарання за вироком Ямпільського районного суду Сумської області від 19.05.2009 та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

У строк відбування покарання зараховано час знаходження ОСОБА_9 в місцях відбування покарання з 09.11.2012 до 17.11.2012 при вирішенні питання про його умовно-дострокове звільнення.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_9 зараховано в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення з 29.07.2016 по 08.06.2017 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Покладені обов`язки відшкодувати солідарно з ОСОБА_12 завдану шкоду: ОСОБА_13 в розмірі 12500 грн.; ОСОБА_14 в розмірі 20000 грн.; ОСОБА_15 в розмірі 25000 грн.; ОСОБА_16 в розмірі 80000 грн.

Відповідно до вироку суду ОСОБА_9 30.07.2013 близько 07 год. за попередньою змовою з ОСОБА_12 , засудженим 01.06.2016 Ямпільським районним судом Сумської області за ч.3 ст.185 і ч.2 ст.185 КК України, діючи повторно, викрав з пасовиська по вул. Кості Яніна в с. Чуйківка Ямпільського району Сумської області, належну ОСОБА_17 корову, чим завдав майнової шкоди в розмірі 6000 грн.

11.06.2015 у після обідній час ОСОБА_9 , за попередньою змовою з ОСОБА_12 та невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи повторно, з пасовища біля с. Княжичі Ямпільського району Сумської області, викрав трьох кобил, чим завдав майнової шкоди ОСОБА_15 в розмірі 26500 грн., ОСОБА_18 в розмірі 26500 грн. та ОСОБА_16 в розмірі 26500 грн.

04.07.2015 близько 07 год. ОСОБА_9 , за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_12 , діючи таємно, повторно викрав з пасовиська поблизу вул. Бугор в с. Чуйківка Ямпільського району Сумської області, належну ОСОБА_13 кобилу, чим завдав майнову шкоду в розмірі 12500 грн.

08.08.2015 близько 07-00 год. ОСОБА_9 , за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_12 та невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, викрав з пасовища в с. Зорине Ямпільського району Сумської області, належну ОСОБА_14 кобилу, чим завдав майнової шкоди в розмірі 20000 грн.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_19 , доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення вироку суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають матеріалам кримінального провадження та ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_19 про те, що встановлені під час судового розгляду докази є неналежними та недопустимими, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки обставини вчинення ОСОБА_9 інкримінованого йому злочину були ретельно досліджені та проаналізовані судом першої інстанції, всім наявним у кримінальному провадженні доказам була дана належна правова оцінка, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.

Зокрема, суд першої інстанції не поклав в основу свого вироку в якості доказу обвинувачення протокол проведення слідчого експерименту та фото таблиці до нього за участю підозрюваного ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_20 і двох понятих ОСОБА_21 та ОСОБА_22 від 02.08.2016, на які вказував під час судового розгляду захисник, оскільки ці докази були отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою, а саме того, що адвокат ОСОБА_20 фактично участі при проведенні слідчих експериментів не брав, внаслідок чого ці процесуальні документи не відповідають встановленим законом критеріям допустимості доказів і не можуть бути покладені в основу судового рішення.

При цьому, доводи сторони захисту щодо недопустимості наведених доказів у зв`язку з тим, що суд першої інстанції може обґрунтовувати свої висновки виключно тими показаннями, які безпосередньо отримав під час судового засідання, та не вправі обґрунтовувати свої висновки показаннями, наданими слідчому і прокурору, не заслуговують на увагу, оскільки слідчий експеримент не є класичним допитом особи і за змістом ст.240 КПК України це слідча дія, метою якої є перевірка і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, а тому, на думку колегії суддів, на нього не поширюються в повному обсязі вимоги ч.4 ст.95 КПК України, зокрема те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 цього Кодексу.

Результати такої слідчої дії як слідчий експеримент підлягають оцінці, як джерело процесуального доказу, передбачене ст.84 КПК України, в сукупності з іншими доказами у справі, що і було зроблено судом першої інстанції.

Твердження сторони захисту про те, що в судовому засіданні від 23.02.2017 зміна обвинувачення із ч.3 на ч.2 ст.185 КК України відбулася за участі лише одного потерпілого ОСОБА_15 , є необгрунтованими і також не заслуговують на увагу, оскільки 23.02.2017 судове засідання не проводилось, а 24.02.2017 у судовому засіданні прокурор ОСОБА_23 заявив клопотання про зміну обвинувачення ОСОБА_9 . При цьому, судовий розгляд був відкладений та всім потерпілим був надісланий змінений обвинувальний акт та роз`яснено право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі згідно ч.3 ст.338 КПК України, про що маються відповідні розписки у матеріалах кримінального провадження (т.3 а.к.п.66-70).

Є необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника і в частині тверджень про безпідставне задоволення цивільного позову потерпілих через їх відсутність в судовому засіданні, так як всіма потерпілими були подані відповідні заяви, в яких вони просили здійснити судовий розгляд кримінального провадження без їх участі та погоджувалися із рішенням суду, що не заборонено кримінальним процесуальним законом, а тому суд першої інстанції мав можливість розглянути цивільні позови потерпілих та прийняти з цього приводу відповідне процесуальне рішення.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_10 про порушення вимог КПК України при складенні обвинувального акту, то колегія суддів також не може прийняти їх до уваги, оскільки згідно вимог ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити, крім іншого, такі відомості: п.5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вимоги процесуального закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації були дотримані. Обставини, які у відповідності до ч.1 ст.91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), винуватість обвинуваченого у його вчиненні тощо, викладено чітко і конкретно.

Твердження захисника ОСОБА_10 про невмотивованість рішення про застосування до обвинуваченого недозволених методів ведення слідства колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки судом першої інстанції перевірялися доводи сторони захисту щодо вказаних недозволених методів і вони не знайшли підтвердження в ході судового розгляду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження з приводу вказаного вище факту прокуратурою Сумської області проводилась перевірка, за наслідками якої був складений відповідний висновок (т.1 а.к.п.143-149), згідно якого перевірку за повідомленням обвинуваченого ОСОБА_9 про застосування відносно нього колишнім заступником начальника Ямпільського ВП капітаном поліції ОСОБА_24 незаконних методів слідства, свого підтвердження не знайшла. Даний висновок є чинним, своїм правом на його оскарження обвинувачений не скористався.

Також працівниками ВІОС УКЗ ГУНП проведено перевірку за зверненням ОСОБА_9 щодо неправомірних дій окремих поліцейських Ямпільського ВП, за результатами якого вказана інформація свого підтвердження не знайшла (т. 3 а.к.п.189-193).

За даними Ямпільського ВП ГУНП в Сумській області в період досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні від ОСОБА_9 та його захисника ніяких заяв, клопотань, звернень не надходило (т.3 а.к.п.108).

Відповідно до наданої інформації ДУ «Сумський слідчий ізолятор» за № 7433 від 10.10.2016, ОСОБА_9 під час прибуття до Сумського СІЗО 08.08.2016 був оглянутий черговим медичним працівником установи, на підставі якого встановлено, що ОСОБА_9 практично здоровий, на момент огляду тілесні ушкодження відсутні та на диспансерному обліку в медичній частині слідчого ізолятора не перебуває (т.1 а.к.п.162, 164).

Доводи захисника ОСОБА_10 про відсутність у матеріалах справи клопотань про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 також є необгрунтованими, оскільки запобіжний захід обвинуваченому був обраний за письмовим клопотанням прокурора від 01.08.2016. Далі 07.09.2016, 01.11.2016 і 08.12.2016 запобіжний захід був продовжений за усним клопотанням прокурора під час судового засідання, а в інші рази 06.03.2017, 13.04.2017 і 23.05.2017 строк тримання під вартою ОСОБА_9 було продовжено за письмовими клопотаннями прокурора, які містяться в матеріалах кримінального провадження (т.3 а.к.п.96-97, 169а-169б, 194-195).

Що стосується доводів сторони захисту про вручення обвинуваченому не підписаної суддею копії вироку, то вони не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки вказаний факт не є підставою для скасування судового рішення та повторного судового розгляду провадження, так як оригінал цього судового рішення відповідає вимогам кримінального процесуального закону (п.3 ч.1 ст.415 КПК України), вирок ухвалений та підписаний тим складом суду, який і здійснював судовий розгляд (т.3 а.к.п.214-218).

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що кримінальне провадження розглянуто судом першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні доказів, які у своїй сукупності і взаємозв`язку є достатніми для прийняття рішення про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, а тому твердження апеляційної скарги про упередженість, неповноту та неправильність судового розгляду є необґрунтованими.

Що стосується клопотання обвинуваченого про звільнення його від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ЗУ «Про амністію у 2016 році», то воно задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до п.«а» ст.9 цього Закону, амністія не застосовується до осіб, які після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, знову вчинили умисний злочин.

На підставі викладеного, при розгляді даного кримінального провадження у відношенні ОСОБА_9 судом першої інстанції в повному обсязі були дотримані положення кримінального та кримінального процесуального законів, вирок суду є законним, обґрунтованим і належним чином вмотивованим, тому він підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Ямпільського районного суду Сумської області від 08 червня 2017 року відносно ОСОБА_25 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цей вирок без задоволення.

Запобіжний захід ОСОБА_26 залишити тримання під вартою.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_26 в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення з 09.06.2017 по 05.03.2018 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_27 про звільнення його на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4