Справа №577/4436/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/543/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисника ОСОБА_9 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 квітня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Дептівка Конотопського району Сумської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий в силу ст. 89 КК України,

обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.156, ч.3 ст.153 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Дептівка Конотопського району Сумської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

з участю прокурора - ОСОБА_10

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника - ОСОБА_11

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисника ОСОБА_9 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 квітня 2017 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 просить скасувати вирок міськрайонного суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

Увалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним в обсязі обвинувачення, пред`явленого йому органом досудового розслідування, за ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 156, ч.3 ст. 153 КК України та призначити покарання:

- за ч. 3 ст. 185 КК України - 3 роки позбавлення волі,

- за ч. 2 ст. 156 КК України - 6 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади та займатись певною діяльністю,

- за ч. 3 ст. 153 КК України - 10 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Визнати ОСОБА_8 винним за ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років розбавлення волі.

Запобіжні заходи, застосовані до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити раніше обрані у виді тримання під вартою, продовживши їх у визначеному Законом порядку.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив вирок суду скасувати та направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд до суду, який знаходиться в іншому районі Сумської області або у м. Суми.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить переглянути вирок районного суду та призначити йому покарання у виді 1 року 6 місяців умовного ув`язнення.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , що діяла в інтересах обох обвинувачених, просила вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 квітня 2017 року в частині призначеного обвинуваченим покарання змінити, обвинуваченому ОСОБА_7 пом`якшити призначене покарання, а обвинуваченому ОСОБА_8 призначити більш м`яке покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Як вбачається з вироку суду, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у період часу з червня 2015 року до 29 серпня 2015 року, попередньо домовившись між собою про вчинення крадіжки з чужого домогосподарства, в якому ніхто не проживав, близько 22 години прибули до нежитлового господарства за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_12 , і, переконавшись, що їх дії є таємними для власника та сторонніх осіб, через незамкнене хвіртку проникли на подвір`я вказано господарства, де ОСОБА_8 залишився спостерігати за обстановкою, щоб в разі появи сторонніх осіб, попередити про це ОСОБА_7 , а в цей час ОСОБА_7 , шляхом зриву навісного замка на вхідних дверях до веранди, проник у житловий будинок, звідки таємно викрав належне потерпілій ОСОБА_12 майно, спричинивши останній майнову шкоду на загальну суму 2184 грн. В подальшому вказане майно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винесли з двору та з місця скоєння злочину зникли, а пізніше розпорядились викраденим на власний розсуд.

Дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло та сховище, за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 в червні 2016 року, точна дата не встановлена, в денний час прийшов до місця проживання малолітнього племінника ОСОБА_13 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та, користуючись відсутністю батьків малолітнього та інших дорослих осіб, які могли б перешкодити його намірам на задоволення власної статевої пристрасті та розбещення ОСОБА_13 , завів останнього до приміщення сараю, яке закрив, щоб запобігти втечі останнього, а сам через вікно заліз до сараю, де , діючи умисно з використанням безпорадного стану малолітнього, вчинив щодо нього розпусні дії сексуального характеру за обставин зазначених у вироку.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 у період з червня по серпень 2016 року, точна дата не встановлена, у вечірній час, з метою задоволення власної статевої пристрасті та розбещення малолітнього племінника ОСОБА_14 , 2004 року народження, користуючись відсутністю батьків та інших дорослих осіб, які могли б перешкодити вчиненню злочину, привів останнього у чагарники напроти господарства АДРЕСА_1 та , використовуючи безпорадний стан ОСОБА_14 , який в силу свого віку не міг розуміти характер і значення вчинених з ним дій, а також чинити будь-який опір, користуючись своїми віковими і фізичними перевагами, вчинив щодо нього розпусні дії сексуального характеру, за обставин зазначених у вироку.

А також, обвинувачений ОСОБА_7 приблизно у в середині серпня 2016 року, точна дата не встановлена, у денний час, з метою задоволення власної статевої пристрасті та розбещення того ж малолітнього племінника ОСОБА_14 , користуючись відсутністю батьків та інших дорослих осіб, які могли б перешкодити вчиненню злочину, привів останнього до покинутого господарства за адресою: АДРЕСА_3 і, увійшовши до нежилого будинку, ОСОБА_7 , користуючись безпорадним, з огляду на малолітній вік, станом ОСОБА_14 , за обставин зазначених у вироку вчинив щодо нього розпусні дії сексуального характеру.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 156 КК України, як вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 , приблизно у середині серпня 2016 року, точна дата не встановлена, у вечірній час, перебуваючи разом із малолітнім ОСОБА_14 у нежилому будинку АДРЕСА_3 , після вчинення відносно ОСОБА_14 розпусних дій сексуального характеру вирішив задовольнити свою статеву пристрасть неприродним способом. З метою реалізації злочинного наміру та подолання опору малолітнього, при цьому, користуючись безпорадним станом останнього, власними віковими і фізичними перевагами, а також, застосовуючи до малолітнього фізичне насильство, яке виразилось у нанесенні ляпасів по обличчю та висловлюванні погроз застосування фізичного насильства, обвинувачений ОСОБА_7 проти волі ОСОБА_14 вступив з ним у статеві зносини неприродним способом, та примусив малолітнього до орогенітального контакту, самостійно повторивши аналогічні дії по відношенню до малолітнього.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 3 ст. 153 КК України задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування та з використанням безпорадного стану потерпілої особи.

Крім цього, у мотивувальній частині вироку, суд першої інстанції дійшов висновку про виключення з обсягу обвинувачення відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 156 КК України по епізоду про вчинення ним розпусних дій відносно малолітнього ОСОБА_13 наприкінці квітня 2016 року, точна дата не встановлена, в денний час на території сусіднього господарства за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні якого обвинувачувався ОСОБА_7 .

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 квітня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.156, ч.3 ст.153 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки ;

- за ч.2 ст. 156 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю;

- за ч.3 ст. 153 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_7 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 10 років.

Запобіжний захід ОСОБА_7 залишено тримання під вартою до вступу вироку в законну силу, але не більше, ніж до 23 червня 2017 року до 24 години.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 06 вересня 2016 року.

Зараховано ОСОБА_7 у строк покарання час його попереднього ув`язнення з 06 вересня 2016 року до 27 квітня 2017 року, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Застосовано запобіжний захід до ОСОБА_8 , до вступу вироку в законну силу у виді тримання під вартою, взято його під варту в залі суду і з 27 квітня з 10 год. 10 хв. рахувати строк відбуття покарання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в солідарному порядку на користь ОСОБА_12 1009 грн. матеріальної шкоди.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_14 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта по 131 грн. 94 коп. з кожного.

Питання речових доказів вирішено в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Ухвалою колегії суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області від 21 червня 2017 року, обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 квітня 2017 року законної сили, але не більше, як на шістдесят днів, тобто до 24 год. 20 серпня 2017 року.

Ухвалою колегії суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області від 09 серпня 2017 року, обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 квітня 2017 року законної сили, але не більше, як на шістдесят днів, тобто до 24 год. 07 жовтня 2017 року.

Згідно повідомлення Державної установи «Сумський слідчий ізолятор» від 09 жовтня 2017 року за №5964, обвинуваченого ОСОБА_7 07 жовтня 2017 року було звільнено по закінченню строку тримання під вартою.

Вимоги поданої апеляційної скарги прокурор у кримінальному провадження ОСОБА_6 мотивує тим, що:

- суд виключив з обсягу обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 156 КК України епізод про вчинення останнім розпусних дій відносно малолітнього ОСОБА_13 наприкінці квітня 2016 року на території сусіднього господарства за адресою: АДРЕСА_1 , однак не врахував що в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_13 не зміг розповісти про всі випадки вчинення відносно нього обвинуваченим ОСОБА_7 розпусних дії, зокрема ті, що мали місце наприкінці квітня 2016 року на території господарства по АДРЕСА_1 , в силу свого малолітнього віку, при цьому, в судовому засіданні під час допиту малолітній дуже помітно проявляв ознаки тривожності, нервування, постійно замикався у собі та плакав;

- судом не враховано, що відповідно до висновку психологічної експертизи (а.с. 13 т.2 наданих матеріалів), проведеної за наслідками допиту малолітнього 25.10.2016 (а.с. 7-9 т. 2 наданих матеріалів), під час якого останній повідомив про два факти розбещення, встановлено, що на контакт з новими людьми ОСОБА_15 іде дуже важко, коли говорить про злочин, замикається та боїться, при цьому, встановлено, що ознак фантазування він не виявляє, чітко та правдиво розповідає про ситуацію, сприймає все адекватно;

- крім того, допитана у судовому засіданні методист з психологічної роботи ОСОБА_16 підтвердила, що ОСОБА_13 раніше розповідав про два факти розпусних дій щодо нього з боку ОСОБА_7 , дитина замкнута і для з`ясування у нього обставин випадку слід було докласти великих зусиль, вигадати такі події ОСОБА_15 не міг, ознак фантазування з його боку вона не виявила;

- поза увагою суду залишилось те, що під час допиту малолітній свідок ОСОБА_14 та свідок ОСОБА_17 вказали, що від ОСОБА_13 їм відомо про те, що ОСОБА_7 вчиняв неправомірні дії відносно нього неодноразово, при цьому, суд, покладаючи в основу вироку покази обвинуваченого ОСОБА_7 про часткове визнання вини за ч. 2 ст. 156 КК України, не оцінив їх критично та не звернув увагу на непослідовність та суперечливість його показів під час досудового розслідування, а також на початку та наприкінці судового засідання.

Свої вимоги обвинувачений ОСОБА_7 мотивує тим, що:

- на досудовому і судовому слідстві до нього та до його матері застосовувався моральний тиск, крім того, її не пускали в судове засідання.

Доповнивши вимоги поданої апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_7 вказує на те, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

При цьому зазначає, що йому в провину ставився епізод вчинення розпусних дій щодо малолітнього ОСОБА_13 в квітні 2016 року, а саме, що він, з метою задоволення статевої пристрасті та збудження у малолітнього ОСОБА_13 статевого інстинкту, діючи умисно, користуючись відсутністю сторонніх осіб завів малолітнього ОСОБА_13 до туалету, після чого вчинив дії сексуального характеру, чим навчав останнього статевим збоченням. Однак під час розгляду справи судом не знайшло свого підтвердження вчинення ним розпусних дій за вказаним епізодом і суд першої інстанції виключив його з обсягу обвинувачення за ч. 2 ст. 156 КК України, про що зазначено в мотивувальній частині вироку суду, в той же час, при тому, що суд мав виправдати його по вказаному епізоду, а не виключати його з обсягу обвинувачення. Крім того, в резолютивній частині вироку рішення по цьому епізоду судом взагалі нічого не зазначено.

Вимоги поданої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 мотивує тим, що:

- суд призначив суворе покарання і не взяв до уваги те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, співпрацював зі слідством, вину визнав в повному обсязі, перед потерпілою вибачився, та має намір сплатити їй завдану шкоду.

Вимоги поданих апеляційних скарг захисник ОСОБА_9 мотивувала тим, що:

- призначене судом обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, хоча і не виходить за межі, встановлені відповідними статтями закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм розміром є явно несправедливим через суворість;

- ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнали себе винними, розкаялися у скоєному, вибачилися перед потерпілими;

- ОСОБА_7 , відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 210 від 07 вересня 2016 року, страждав на час скоєння інкримінованого йому діяння, та страждає, на даний час, вродженою недоумкуватістю у вигляді «легкої розумової відсталості з порушенням поведінки», що безумовно вплинуло на його поведінку;

- ОСОБА_8 раніше не судимий, має молодий вік, позитивно характеризується за місцем мешкання, має намір відшкодувати заподіяну шкоду.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідь головуючого судді про зміст оскарженого судового рішення, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_11 , які просили задовольнити вимоги поданої ОСОБА_7 апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав подану ним та захисником ОСОБА_9 , в його інтересах, апеляційну скаргу та просив їх задовольнити, прокурора, яка частково на підтримала подану апеляційну скаргу, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 та апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 підлягають частковому задоволенню, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.368 КПК України, якщо особа обвинувачується у вчиненні декількох злочинів або декількох кримінальних проступків, суд вирішує питання, зазначені у п.п.1-8 цієї статті, окремо за кожним кримінальним правопорушенням.

Абзац 15 п.2 ч.4 ст.374 КПК України передбачає, що, якщо особі пред`явлено декілька обвинувачень і деякі з них не доведені, то у резолютивній частині вироку зазначається, за якими з них обвинувачений виправданий, а за якими засуджений.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.374 КПК України, у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, а саме у вчиненні розпутних дій щодо малолітніх осіб ОСОБА_13 , 2009 року народження, та ОСОБА_14 , 2004 року народження, у період з квітня по серпень 2016 року.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні розпутних дій щодо малолітніх осіб ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у період з червня по серпень 2016 року, а епізод про вчинення ОСОБА_7 розпусних дій відносно малолітнього ОСОБА_13 наприкінці квітня 2016 року, точна дата не встановлена, в денний час на території сусіднього господарства за адресою: АДРЕСА_1 , виключив з обсягу обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 156 КК України, оскільки вказаний епізод не доведений.

При цьому, резолютивна частина вироку не містить жодного рішення суду по епізоду вчинення ОСОБА_7 розпусних дій відносно малолітнього ОСОБА_13 наприкінці квітня 2016 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції в мотивувальній частині вироку про виключення із обвинувачення за ч. 2 ст. 156 КК України вищевказаного інкримінованого ОСОБА_7 епізоду, не узгоджується з вищезазначеними положеннями КПК України, оскільки за вказаних обставин не передбачено саме виключення епізоду у разі не доведення його вчинення. При цьому, з урахуванням абзацу 15 п.2 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку необхідно зазначати, за якими з них обвинувачений виправданий, а за якими засуджений. Однак зазначених вимог судом першої інстанції дотримано не було.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку про те, що суд першої інстанції, вказавши лише в мотивувальній частині вироку про виключення з обсягу обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 156 КК України епізоду вчинення останнім розпусних дій відносно малолітнього ОСОБА_13 наприкінці квітня 2016 року, і не зазначивши про виправдання обвинуваченого за вказаним епізодом у резолютивній частині вироку, допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч.1 ст. 412 КК України), що, відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України, є підставою для скасування вироку, ухваленого відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та повернення справи на новий судовий розгляд.

Щодо інших доводів апеляційних скарг прокурора, обвинувачених ОСОБА_7 ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 , то колегія суддів не вбачає підстав для проведення їх аналізу та відповідно задоволенню, лише у зв`язку з тим, що відповідно до ч.2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

З урахуванням вказаного, під час нового судового розгляду доводам зазначеним у апеляційних скаргах може бути надана відповідна оцінка.

Приймаючи до уваги вищезазначене колегія суддів прийшла до висновку, що:

- апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню з вищезазначених підстав;

- вимоги апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 підлягають задоволенню лише в частині скасування вироку;

- вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 , щодо зміни вироку суду та призначення більш м`якого покарання, задоволенню не підлягають з урахуванням положень передбачених ч.2 ст. 415 КПК України.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції слід усунути зазначені в ухвалі порушення вимог КПК України, а також ретельно дослідити в сукупності всі обставини справи, наявні докази, дати їм належну оцінку та з урахуванням всіх даних щодо осіб обвинувачених, які є у матеріалах кримінального провадження прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Скасовуючи вирок суду та призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, колегія суддів, не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 , приймаючи до уваги те, що ризики, які стали підставою для обрання зазначеного запобіжного заходу не зменшились, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. При цьому, тримання обвинуваченого під вартою, на думку колегії, може бути виправдане, з урахуванням конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст.404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити частково.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 квітня 2017 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду зі стадії підготовчого судового засідання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у виді тримання під вартою продовжити на строк до 21 грудня 2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.