Дата документу Справа № 320/7037/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/718/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 320/7037/16-к
Категорія ст. 15 ч.3 - ст. 115 ч.1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку дистанційно в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0004032 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семенівка Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, який не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 125 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , представника потерпілих адвоката ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_11 ,
за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_12 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 грудня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує, що з вироком не згоден, так як сторона обвинувачення необґрунтовано винесла йому вирок за ст. 115 ч.1 через ч.3 ст. 15 КК України. Прокурором не було надано факту нанесення ним ножових поранень, а тим більше з умислом, так як його не вивозили на слідчий експеримент, а також не була надана довідка з воєнкомату за формою 7 «б». При затриманні через 9 днів у нього взяли відбитки долонь, вони всі були в порізах, так як була довга боротьба за ніж з де кільками людьми, суд це не врахував, покази його вітчима є неправдивими.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеність вини свого підзахисного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, вважає, що вищезазначений вирок є незаконним через неправильне застосування судом першої інстанції за інший інкримінований його підзахисному злочин закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення із застосуванням статті КК України про менш тяжке кримінальне правопорушення.

Зокрема, стосовно обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, зазначає, що об`єктивна сторона подій, які відбулись 05.08.2016 року в будинку АДРЕСА_1 , з урахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, ним також не ставиться під сумнів. Однак, ОСОБА_6 інкриміновано вчинення незакінченого замаху на вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Згідно з обставинами, викладеними в обвинувальному акті, визначаючи вид умислу, а, відповідно, і кваліфікацію дій його підзахисного стосовно потерпілого ОСОБА_8 , сторона обвинувачення, на його погляд, виходила з даних, отриманих під час досудового розслідування, а саме з того, що 05.08.2017 р. між ОСОБА_6 і потерпілим відбувся словесний конфлікт, а згодом, підійшовши з ножем до потерпілого, його підзахисний висловив погрозу його вбивства.

Проте, будучи допитаним в якості потерпілого в судовому засіданні ОСОБА_8 показав, що в день цих подій жодного конфлікту між ним і обвинуваченим не було, і будь-яких погроз, у тому числі вбивства, ОСОБА_6 відносно нього не виказував. При цьому, обвинувачений знаходився у стані сильного алкогольного сп`яніння.

Допитана 14.12.2017 р. в судовому засіданні інша потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що обвинувачений має велику фізичну силу. Він мав можливість впоратись з двома особами похилого віку за наявності бажання завдати смерті потерпілому ОСОБА_8 . Зокрема, після того, як вона залишила будинок і побігла до сусіда, обвинувачений мав можливість позбавити життя ОСОБА_8 за наявності відповідного бажання. Інших переконливих доказів наявності у його підзахисного прямого умислу сторона обвинувачення в судовому засідання не надала.

За таких обставин слід констатувати про відсутність в діях обвинуваченого прямого умислу на умисне вбивство ОСОБА_8 , при наявності в його діях такого виду непрямого умислу, як невизначений умисел, за якого винна особа допускає настання шкідливих наслідків здоров`ю потерпілого, але він не має чіткого уявлення про те, якою фактичне буде шкода. Відповідальність у таких випадках настає за фактично спричинений наслідок. Відповідно до висновку СМЕ діями його підзахисного потерпілому ОСОБА_8 завдано: рану передньої черевної стінки, проникаючу в черевну порожнину з пошкодженням низхідної ободової кишки і за очеревинного простору, яка кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент посягання; рану грудної клітини зліва, не проникаючу в плевральну порожнину, з переломом 4-го ребра, яка кваліфікується як середньої тяжкості тілесне ушкодження; рану задньої поверхні лівого плеча з крайовим переломом плечової кістки, яка кваліфікується як середньої тяжкості тілесне ушкодження; рану 2-го пальця правої кістки, яка кваліфікується як легкі тілесні ушкодження.

Таким чином, дії ОСОБА_6 за даним епізодом слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент посягання. Просить змінити вирок Мелітопольського міськрайонного суду від 14.12.2017 р. у справі № 320/7037/16-к відносно ОСОБА_6 , змінивши в порядку, передбаченому п. 2 ч. 1 ст. 408 КПК України, правову кваліфікацію його дій ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та ч. 2 ст. 125 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України та ч. 2 ст. 125 КК України. Призначити ОСОБА_6 кримінальне покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: захисника та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які просили апеляційні скарги задовольнити; прокурора, потерпілих та представника потерпілих, які просили апеляційні скарги залишити без задоволення, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 грудня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.1 ст.115, ч.2 ст.125 КК України та призначено йому покарання: - за ч.2 ст.125 КК України у вигляді 2 років обмеження волі; - за ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 ч.1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді 9 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 19 серпня 2016 року.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили - залишено у вигляді тримання під вартою.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано обвинуваченому ОСОБА_6 у строк відбуття покарання, строк його попереднього ув`язнення з 19.08.2016 (включно) по 20.06.2017 (включно) з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі, а з 21. 06. 2017 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі до набрання вироком законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семенівка Мелітопольського району Запорізької області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , моральну шкоду, заподіяну злочином, в розмірі 100 000 гривень 00 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семенівка Мелітопольського району Запорізької області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , моральну шкоду, заподіяну злочином, в розмірі 25 000 гривень 00 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семенівка Мелітопольського району Запорізької області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь держави (р/р № 0009, одержувач УК у Шевченківському районі м. Запоріжжя/24060300, код банку 813015, , назва банку6 ГУДКСУ у Запорізькій області) витрати на проведення дактилоскопічної експертизи в розмірі 351 грн. 84 коп. Вирішена доля речових доказів.
Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 05 серпня 2016 року, приблизно о 20 годині 10 хвилин, знаходячись на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , між обвинуваченим ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, а також потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , на ґрунті особистих неприязних відносин, виник словесний конфлікт, по закінченню якого обвинувачений ОСОБА_6 пішов з вищевказаного будинку.
Після чого, того ж дня, приблизно о 22 годині 40 хвилин, обвинувачений ОСОБА_6 будучи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, на ґрунті особистих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_8 , 1948 року народження, який є особою похилого віку, повернувся до будинку АДРЕСА_1 , маючи при собі заздалегідь підшукане знаряддя злочину ніж, з довжиною клинка 37 см, увійшов до кімнати, вищевказаного будинку, в якій знаходився потерпілий ОСОБА_8 , лежачи на ліжку. Після цього, громадянин ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, підійшов до потерпілого ОСОБА_8 та висловив погрозу вбивством на його адресу, а потім реалізуючи свій злочинний умисел, вищевказаним ножем, умисно, з метою вбивства, наніс 3 удари в область передньої черевної стінки, грудної клітини зліва та лівої верхньої кінцівки потерпілого ОСОБА_8 , який захищаючись, схопив правою рукою лезо ножа, чим спричинив потерпілому наступні тілесні ушкодження: рану передньої черевної стінки, проникаючу в черевну порожнину з пошкодженням низхідної ободової кишки і заочеревинного простору, яка кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння; рану грудної клітини зліва по середній пахвовій лінії, не проникаюча в плевральну порожнину, з переломом 4-го ребра в кінці ранового каналу, яка кваліфікується як середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке потягло за собою тривалий понад 21 день) розлад здоров`я; рану задньої поверхні лівого плеча з крайовим переломом плечової кістки в області дна рани, яка кваліфікується як середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке потягло за собою тривалий понад 21 день) розлад здоров`я; рану 2-го пальця правої кисті, яка кваліфікується, як легкі тілесні ушкодження.
Однак, обвинувачений ОСОБА_6 з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для умисного вбивства ОСОБА_8 , так як під час скоєння ним злочину втрутилась потерпіла ОСОБА_9 та зупинила злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_6 шляхом чинення йому активного опору, а тим часом потерпілий ОСОБА_8 , рятуючись, зміг втекти з місця вчинення злочину та йому було надано своєчасну медичну допомогу.
Одразу ж після вчинення замаху на вбивство потерпілого ОСОБА_8 , 05 серпня 2016 року, приблизно о 22 годині 50 хвилин, знаходячись в приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_1 , обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 , 1953 року народження, яка є особою похилого віку, на ґрунті особистих неприязних відносин з потерпілою ОСОБА_9 , ножем з довжиною клинка 37 см, який він мав при собі, умисно наніс потерпілій ОСОБА_9 не менше 5 ударів в область тулуба та правої руки, заподіявши їй, тим самим, тілесні ушкодження у вигляді: наскрізного колото-різаного поранення тулубу з локалізацією шкірних ран в поперековій області та на правій бічній поверхні тазу, двох різаних ран в області правої ліктьової ямки, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний (більше 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я; різаних ран середньої третини правого передпліччя та правої кисті, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про недоведеність його вини у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Висновки районного суду про наявність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема:

- показаннями в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_8 , який суду пояснив, що ОСОБА_6 є його пасинком та він виховує його з семирічного віку. Він може його охарактеризувати як конфліктну людину, та таку, що постійно вживає алкогольні напої. Зазначив, що конфлікти виникали між ними з приводу того, що ОСОБА_6 не працює. 05 серпня 2016 року, повернувшись з роботи ОСОБА_6 , вимагав у матері ОСОБА_9 грошові кошти в розмірі 100 грн. На що остання, посварившись, віддала йому гроші та ОСОБА_6 пішов з дому. Ввечері цього ж дня він приліг на дивані у вітальні та дивився телевізор, а його дружина пішла відпочивати у спальну кімнату. В цей час у кімнату увійшов ОСОБА_6 та нічого не говорячи наніс йому удар ножем в бік. Далі ОСОБА_6 знову замахнувся на нього з ножем, однак потерпілий підставив ліву руку та схопився за лезо ножа. Почувши, що в вітальні щось відбувається, в кімнату вибігла ОСОБА_9 та, накинувши халат на горло ОСОБА_6 , відтягнула його від потерпілого. Після чого, ОСОБА_6 побіг за дружиною потерпілого та також наніс їй удари ножем. Потерпілий також зазначив, якщо б дружина не відтягнула ОСОБА_6 від нього - то він би вбив його. Від отриманих травм він тривалий час знаходився на лікуванні;.
- показаннями в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_9 , яка суду пояснила, що ОСОБА_6 є її сином, що мешкає разом з нею та її чоловіком ОСОБА_8 . Зазначила, що її син конфліктна людина, він не вважає її та чоловіка «за людей» та вона боїться свого сина. 05 серпня 2016 року ОСОБА_6 повернувся з роботи та повідомивши, що він отримав заробітну платню, дав їй 500 грн., при цьому він перебував в стані алкогольного сп`яніння. Після чого він знову пішов з дому. Ввечері цього ж дня вона разом з чоловіком пішли відпочивати. Почувши з вітальні галас «Что ты Саша делаешь», вона вбігла в кімнату та побачила плями крові, а також сина, який тримав її чоловіка та намагався ножем його проштрикнути. Вона декілька разів вдарила ОСОБА_6 по голові, а потім накинувши халат на горло ОСОБА_6 відтягнула його від чоловіка. Після цього, вона вибігла на вулицю, а ОСОБА_6 , наздоганяючи, наніс їй удари ножем в область сідниці. Вона почала кричати та кликати сусідів, які мешкають по сусідству. Потім вона попросила сусіда, щоб він пішов та подивився як там її чоловік. Зазначила, що якби не вона - то ОСОБА_6 вбив би її чоловіка. Крім того потерпіла пояснила, що її син завжди мав ножі та у разі їх придбання - купував одразу декілька. Після чого погрожував цими ножами їй та її чоловіку;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_13 , яка суду пояснила, що ОСОБА_9 є її двоюрідною сестрою та родина ОСОБА_14 мешкає по сусідству з ними. Також з ними мешкає син ОСОБА_9 ОСОБА_6 . З обвинуваченим має добрі стосунки. Так, ввечері 05 серпня 2016 року вона почула галас ОСОБА_9 , яка кричала: «Вызывайте полицию и скорую. Он нас порезал». Коли ОСОБА_9 забігла до них у двір, вона побачила, що остання була в крові та в закривавленій нічній сорочці, а ОСОБА_6 біг за нею, при цьому ножа в його руках вона не бачила, оскільки було темно. ОСОБА_9 повідомила їй, що в будинку знаходиться сильно порізаний ОСОБА_8 , та попросила чоловіка свідка зайти до будинку та подивитися на свого чоловіка. Взявши лопату, її чоловік пішов у двір ОСОБА_14 . Свідок ОСОБА_13 також суду пояснив, що батьки належним чином займалися вихованням ОСОБА_6 та намагалися щоб у нього було усе… Але чому таке відношення до батьків з боку сина зрозуміти не може;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_15 , який суду пояснив, що родина ОСОБА_14 мешкає по сусідству з ними. Вони є людьми неконфліктними. З ними також мешкає син ОСОБА_9 ОСОБА_6 . Так, ввечері 05 серпня 2016 року він з дружиною відпочивали та почули як сусідка ОСОБА_9 кричала: «Валя, ОСОБА_16 нас подрезал». Коли ОСОБА_9 забігла до них у двір, він побачив, що остання була в закривавленій нічній сорочці, а ОСОБА_6 біг за нею та в його руці був ніж. Він швидко схопив лопату, щоб відбиватися від ОСОБА_6 , тільки після того останній повернувся додому. Свідку відомо зі слів ОСОБА_9 , що ОСОБА_6 погрожував їй, говорячи: «Я тебя сейчас завалю…». Також, свідок бачив, що ОСОБА_8 був дуже порізаний та в районі ліктя проглядалась кістка. Також свідок пояснив, що у його дворі було багато крові;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_17 , яка суду пояснила, що обвинувачений її рідний брат. На час подій свідка там не було. Зі слів батьків їй відомо, що в той день він прийшов з роботи в нетверезому стані, т.я. отримав зарплатню. Брат порізав батька. На крики прибігла мати та накинув халат на шию, відтягнула ОСОБА_18 . Крім того свідок пояснив, що брат постійно погрожував свідку, дитині свідка, батькам. Він також ображав батьків нецензурною лайкою та завжди носив при собі ножі. Знаходячись у нетверезому стані, хватався за сокиру та ножі. Бажав, щоб йому усі підкорювалися;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_19 , який суду пояснив, що чув крики ОСОБА_20 « ОСОБА_21 . Помогите. Убивают». Після чого кричав ОСОБА_22 . Свідок особисто бачив в руках ОСОБА_23 великий ніж, лезо якого складає приблизно 55 см. ОСОБА_24 відав ніж свідку, після чого свідок викинув його у кущі;
- протоколом огляду місця події від 06 серпня 2016 року, згідно якого предметом огляду є домоволодіння АДРЕСА_1 . На час огляду встановлено, що починаючи з в`їзних воріт домоволодіння і до входу до житлового будинку на асфальтному покритті, на поверхні плитки прибудови до будинку, внутрішнього боку вхідних дверей, на шторах в кімнатах, на порозі кімнати № 4, на подушці, ковдрі та килимі, що знаходяться в кімнаті № НОМЕР_4 , на підлозі в кімнаті № 5, маються сліди плям речовини бурого кольору у вигляді крапель та потьоків різних розмірів. В ході огляду було вилучено фрагмент наволочки зі слідами речовин бурого кольору, фрагмент штори (занавіски), фрагмент тюлі зі слідами РБК, змив речовини бурого кольору ;
- висновком експерта №1918 від 21 вересня 2016 року, яким встановлено, що на футболці потерпілого ОСОБА_8 (об`єкт №1) встановлена наявність крові людини та виявлений антиген Н, що не виключає походження крові від особи/осіб/групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В ізосерологичної системи АВ0, в тому числі від самого потерпілого ОСОБА_8 . Домішка крові свідка ОСОБА_9 та (або) підозрюваного ОСОБА_6 не виключається, за наявності у останніх на момент події тілесних ушкоджень з зовнішньою кровотечею;
- висновком експерта №1917 від 21 вересня 2016 року, яким встановлено, що на нічній сорочці ОСОБА_9 (об`єкт №1) встановлена наявність крові людини та виявлений антиген Н з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В, що не виключає походження крові від особи/осіб/ групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В ізосерологичної системи АВ0, в тому числі від самої ОСОБА_9 . Домішка крові потерпілого ОСОБА_8 та (або) підозрюваного ОСОБА_6 не виключається, за наявності у останніх на момент події тілесних ушкоджень з зовнішньою кровотечею;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 29 вересня 2016 року з фіксацією його проведення, в ході якого за участю потерпілого ОСОБА_8 було відтворено обставини дій обстановки події, яка мала місце 05 серпня 2016 року та підтверджено свідчення потерпілого ОСОБА_8 ;
- висновком експерта №694 від 28 вересня 2016 року, яким встановлено, що у ОСОБА_25 були тілесні ушкодження - рана передньої черевної стінки, проникаюча в черевну порожнину з пошкодженням низхідної ободової кишки і заочеревинного простору, яка кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння; рана грудної клітини зліва по середній пахвовій лінії, не проникаюча в плевральну порожнину, з переломом 4-го ребра в кінці ранового каналу, яка кваліфікується як середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке потягло за собою тривалий понад 21 день) розлад здоров`я; рана задньої поверхні лівого плеча з крайовим переломом плечової кістки в області дна рани, яка кваліфікується як середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке потягло за собою тривалий понад 21 день) розлад здоров`я; рана 2-го пальця правої кисті, яка кваліфікується, як легкі тілесні ушкодження. Всі пошкодження у ОСОБА_8 заподіяні гострим предметом, що наділені колючо-ріжучими властивостями, можливо ножем 05 серпня 2016 року, при викладених вище обставинах. Тілесні ушкодження у ОСОБА_8 утворилися в результаті не менше 4-х травматичних впливів;
- заявою від 22 серпня 2016 року, згідно якої ОСОБА_19 добровільно видав працівникам поліції ніж, який він відібрав у ОСОБА_6 05 серпня 2016 року в ході конфлікту;
- протоколом огляду предмету від 22 серпня 2016 року згідно якого предметом огляду є ніж, довжиною приблизно 51 см, з полімерним руків`ям коричневого кольору довжиною 14 см, який був добровільно виданий ОСОБА_19 . Довжина леза вказаного ножа складає 37 см, ширина леза у руків`я 3,5 см. На ножі маються сліди іржі. В ході огляду було вилучено ніж;
- висновком експерта №420 від 07 жовтня 2016 року, яким встановлено, утворення пошкоджень на футболці потерпілого ОСОБА_8 від дії клинка ножа, що представлений на експертизу не виключається;
- висновком експерта №677 від 04 жовтня 2016 року, яким встановлено, що у ОСОБА_9 були тілесні ушкодження - наскрізне колото-різане поранення тулубу з локалізацією шкірних ран в поперековій області та на правій бічній поверхні тазу, дві різані рани в області правої ліктьової ямки, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний (більше 6 але не більше 21 дня) розлад здоров`я; різані рани середньої третини правого передпліччя та правої кисті, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Наскрізне колото-різане поранення тулубу з локалізацією шкірних ран в поперековій області та на правій бічній поверхні тазу утворились в результаті одноразового удару колючо-ріжучим предметом, можливо ножем; лінійні рани правої верхньої кінцівки, у яких довжина переважувала над глибиною, були різаними та могли бути спричинені лезом клинка ножа. Ушкодження у ОСОБА_9 утворилися в результаті не менше 5-х травматичних впливів, вони могли виникнути 06 серпня 2016 року при вищевикладених обставинах;
- висновком судово-психіатричного експерта № 454 від 31 серпня 2016 року, яким встановлено, що ОСОБА_6 виявляв та виявляє у теперішній час психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а знаходився у стані гострої алкогольної інтоксикації. Отже, він міг усвідомлювати свої дії й керувати ними. За своїм психічним станом у цей час він також може усвідомлювати свої дії й керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує. Потребує протиалкогольного лікування. Протипоказань за психічним станом немає.
Колегія суддів вважає, що показання потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , висновки експертів, протоколи слідчих дій, є належними, допустимими та достовірними доказами, а у своїй сукупності достатніми, оскільки співпадають між собою, як в деталях, так і в цілому, щодо обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає доводи апелянтів про те, що у обвинуваченого не було прямого умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_8 , необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що із показань:

- потерпілого ОСОБА_8 вбачається, що після сварки з матір`ю ОСОБА_6 пішов з дому. Ввечері цього ж дня він приліг на дивані у вітальні та дивився телевізор, а його дружина пішла відпочивати у спальну кімнату. В цей час у кімнату увійшов ОСОБА_6 та нічого не говорячи наніс йому удар ножем в бік. Далі ОСОБА_6 знову замахнувся на нього з ножем, однак потерпілий підставив ліву руку та схопився за лезо ножа. Почувши, що в вітальні щось відбувається, в кімнату вибігла ОСОБА_9 та, накинувши халат на горло ОСОБА_6 , відтягнула його від потерпілого. Після чого, ОСОБА_6 побіг за дружиною потерпілого та також наніс їй удари ножем. Потерпілий також зазначив, якщо б дружина не відтягнула ОСОБА_6 від нього - то він би вбив його;
- потерпілої ОСОБА_9 вбачається, що коли вона вбігла в кімнату та побачила плями крові, а також сина, який тримав її чоловіка та намагався ножем його проштрикнути. Вона декілька разів вдарила ОСОБА_6 по голові, а потім накинувши халат на горло ОСОБА_6 відтягнула його від чоловіка. Після цього, вона вибігла на вулицю, а ОСОБА_6 , наздоганяючи, наніс їй удари ножем в область сідниці. Вона почала кричати та кликати сусідів, які мешкають по сусідству. Потім вона попросила сусіда, щоб він пішов та подивився як там її чоловік. Зазначила, що якби не вона - то ОСОБА_6 вбив би її чоловіка,
Колегія суддів вважає ці показання несуперечливими та конкретними, тобто належними, допустимими та достовірними, які прямо підтверджують існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), та які у сукупності з іншими доказами, зокрема з протоколом слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 та висновками експертів свідчать про те, що у обвинуваченого ОСОБА_6 був прямий умисел на вбивство ОСОБА_8 , однак з причин, які не залежали від його волі, він не вчинив усіх дій, які вважав необхідним вчинити для доведення злочину до кінця, оскільки потерпіла ОСОБА_9 , шляхом активного опору, зупинила його злочинні дії.

Приймаючи до уваги вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянтів і про те, що:

- прокурором не було доказано факту нанесення ним ножових поранень, а тим більше з умислом, так як його не вивозили на слідчий експеримент, а також не була надана довідка з воєнкомату за формою 7 «б»;

- при затриманні через 9 днів у нього взяли відбитки долонь, вони всі були в порізах, так як була довга боротьба за ніж з де кільками людьми;

- суд це не врахував, що покази його вітчима є неправдивими;

- будучи допитаним в якості потерпілого в судовому засіданні ОСОБА_8 показав, що в день цих подій жодного конфлікту між ним і обвинуваченим не було, і будь-яких погроз, у тому числі вбивства, ОСОБА_6 відносно нього не виказував. При цьому, обвинувачений знаходився у стані сильного алкогольного сп`яніння;

- в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що обвинувачений має велику фізичну силу. Він мав можливість впоратись з двома особами похилого віку за наявності бажання завдати смерті потерпілому ОСОБА_8 , зокрема, після того, як вона залишила будинок і побігла до сусіда, обвинувачений мав можливість позбавити життя ОСОБА_8 за наявності відповідного бажання.

Доводи захисника про відсутність прямого умислу на вбивство у обвинуваченого, оскільки в його діях є тільки непрямий умисел, є також необґрунтованими, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 15 КК замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення відповідного злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Згідно з частиною другою статті 24 КК умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Верховний Суд України у своїх рішеннях (№ 5-32кс12 від 31 січня 2012 року, № 5-26кс13 від 4 липня 2013 року, № 5-46кс13 від 14 листопада 2013 року, № 5-10кс14 від 26 червня 2014 року, № 5-12кс14 від 15 травня 2014 року) неодноразово звертав увагу на те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Ціль досягнення суспільно небезпечного результату - це конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, у тому числі й замаху. Таким чином, наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, то вона не могла й вчиняти замах на їх досягнення.

Відповідно до положень пунктів 4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи" при відмежуванні умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, - умисел є прямим, а якщо не бажає, але свідомо припускає їх настання, - умисел є непрямим. Вирішуючи питання про те, з яким (прямим чи непрямим) умислом діяв винуватий, тобто для з`ясування змісту і спрямованості умислу, необхідно зважати на сукупність всіх обставин учиненого діяння і враховувати не тільки поведінку винуватого до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, кількість, характер і локалізацію поранень (поранення життєво важливих органів), заподіяних потерпілому, причини припинення злочинних дій, а й спосіб учинення злочину, засоби і знаряддя злочину.

Про наявність прямого умислу можуть свідчити, зокрема, конкретні дії винуватого, які завідомо для нього повинні були потягти смерть потерпілого і не призвели до смертельного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про те, що застосування знаряддя злочину (ножа з довжиною леза 37 см), кількість ударів, характер та локалізацію поранень 3 удари в область передньої черевної стінки, грудної клітини зліва потерпілому, який в той час знаходився у лежачому стані, свідчить про те, що ОСОБА_6 мав прямий умисел на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_8 . Діяння, до якого вдався обвинувачений, не дають підстав вважати, що він намір спричинити потерпілому будь-які тілесні ушкодження, вони (діяння) були завідомо для нього такими, що потягнуть смерть потерпілого, і не привели до смертельного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі, зокрема, втручання в його злочину діяльність потерпілої ОСОБА_9 , яка зупинила неправомірні діяння, шляхом чинення йому активного опору.

З огляду на це суд першої інстанції правильно кваліфікував діяння ОСОБА_6 як незакінчений замах на вбивство і дійшов обґрунтованого висновку, що за своїми ознаками це діяння становить склад злочину, передбачений частиною третьою статті 15 КК України і частиною першою статті 115 КК України, що виключає кваліфікацію його дій за частиною першою статті 121 КК України.

Колегія суддів вважає, що покарання призначене районним судом обвинуваченому ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 грудня 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 125 КК України, без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.
Судді: