Ухвала
Іменем України
29 січня 2018 р.

м. Київ
справа № 265/6961/14-к

провадження № 51-1828 ск 18
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного кримінального суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 18 жовтня 2017 року,

встановив:

вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 червня 2015 року

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Тула Російської Федерації,
мешканця АДРЕСА_1

засуджено за частиною 2 статті 187 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.

На підставі частини 1 статті 71 КК України шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2001 року ОСОБА_4 за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.
Запобіжний захід ОСОБА_4 у виді тримання під вартою ухвалено залишити незмінним. Відповідно до статті 72 КК України зараховано у строк покарання попереднє ув`язнення з 16 вересня 2014 року. Строк відбування покарання ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з моменту затримання з 16 вересня 2014 року.

Також, цим вироком засуджено ОСОБА_6 , щодо якого судові рішення в касаційному порядку не оскаржуються.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 18 жовтня 2017 року вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 червня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_4 залишено без зміни.

На підставі частини 5 статті 72 КК України ОСОБА_4 у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 18 вересня 2014 року по 26 вересня 2015 року та з 04 жовтня 2016 року по 20 червня 2017 року. В строк відбування покарання ОСОБА_4 зараховано період з 27 серпня 2015 року по 03 жовтня 2016 року та з 21 червня 2017 року по 18 жовтня 2017 року.

У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Посилається на порушення норм кримінального та кримінального процесуального законодавства України, та практики Європейського суду з прав людини.
Так, відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК України у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК України, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК України.
Однак, вказаних вимог кримінального процесуального закону захисник не дотримався.
Так, відповідно до частини 1 статті 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Так, згідно із частиною 1 статті 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій. Тобто, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі статтею 438 КПК України не є предметом перевірки у касаційному порядку.

Крім того, захисник у мотивувальній частині касаційної скарги оскаржує правильність кваліфікації дій його підзахисного, тоді як касаційна скарга позбавлена належних обґрунтувань такої позиції із зазначенням правових підстав для цього. Разом з цим, посилання на порушення вимог закону України про кримінальну відповідальність захисником залишено без обґрунтування.

Також, без врахування вимог статті 433 КПК України захисник вбачає можливим визнання судом касаційної інстанції доказів недопустимими та неналежними.

Тобто, у касаційній скарзі захисник має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущені судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції. При цьому, враховувати повноваження, якими наділений суд касаційної інстанції відповідно до вимог статті 433 КПК України.

Також, захисник не звернув уваги на положення статті 425 КПК України, згідно якої він має право оскаржити ухвалені судові рішення лише в частині, що стосуються інтересів його підзахисного, а також щодо якого і ставити вимоги до суду касаційної інстанції та наводити доводи на їх обґрунтування. Однак, в порушення вказаних вимог закону, захисник у касаційній скарзі не погоджується з правовою кваліфікацією засудженого ОСОБА_6 та просить скасувати судові рішення в повному об`ємі.
Разом з цим, у частині 1 статті 50 КПК України визначено, що повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Як убачається з доданих до касаційної скарги документів, захисник на підтвердження повноважень надав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та копію договору про надання послуг адвоката ОСОБА_4 . Однак, захисник не надав ордеру.
Водночас вказаний договір про надання послуг адвоката ОСОБА_4 із адвокатом ОСОБА_5 уклала ОСОБА_7 .
Відповідно до статті 51 КПК України договір із захисником має право укласти особа, передбачена в частині 1 статті 45 цього Кодексу, а також інші особи, які діють в її інтересах, за її клопотанням або за її наступною згодою.
Наведене свідчить, що договір про надання правової допомоги може укладатись на користь засудженого іншою особою, яка діє в його інтересах, але за умови наявності клопотання від засудженого або за його наступною згодою.
Однак, зі змісту долученого договору про надання послуг адвоката не вбачається висловлення засудженим ОСОБА_4 ані клопотання, ані згоди останнього на здійснення його захисту саме захисником ОСОБА_5 . З огляду на зазначене захиснику належить надати належним чином оформлені документи, які б підтверджували волевиявлення і згоду засудженого ОСОБА_4 на здійснення його захисту саме цим захисником.
Таким чином, недодержання захисником вимог, передбачених статтею 427 КПК України, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.
На підставі наведеного та керуючись частиною 1 статті 429 КПК України, суд

постановив:
касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 18 жовтня 2017 року,залишити без руху, надавши їй п`ятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання нею ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3