№ 317/3342/17
№/п 1-кп/317/316/2017
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2017 року

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Астраханка, Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, українця, освіта середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ст. 408 ч. 1 КК України,
В С Т А Н О В И В:
У відповідності до Указу Виконуючого обов`язки Президента України від 18 березня 2014 року № 303/2014 « Про часткову мобілізацію», в Україні оголошено початок проведення часткової мобілізації.
На виконання зазначеного Указу, та відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» ОСОБА_4 28 квітня 2014 року призвано на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 , та направлено для проходження військової служби у військову частину польова пошта НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 4 від 28.04.2014 року солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , та призначений на посаду комірник складу 23 батальйону територіальної оборони і поставлений на всі види забезпечення.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ зі змінами, визначено, що особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно Указу виконуючого обов`язки Президента України від 18 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні оголошена часткова мобілізація та з 18 березня 2014 року настав особливий період, який діє по теперішній час.
Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст.ст. 3-6, 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути зразком витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків доповідати своєму безпосередньому начальникові, за дозволом на звільнення з розташування військової частини звертатися до свого безпосереднього начальника, а виїзд військовослужбовців, за межі гарнізону здійснюється лише з дозволу командира військової частини.
Разом з тим, солдат ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог зазначених вище нормативних актів, вчинив умисний військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин.
О 18 год. 00 хв. 16 жовтня 2014 року під час перевірки наявності особового складу було виявлено відсутність на місці служби, а саме полігоні « ІНФОРМАЦІЯ_3 » у військовій частині НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокувалася поблизу АДРЕСА_2 , солдата ОСОБА_4
16 жовтня 2014 року солдат ОСОБА_4 діючи в порушення статутних вимог та зобов`язань не прибув з відпустки до місця служби полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 » військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокувалася поблизу АДРЕСА_2 , вчинив дезертирство, тобто не повернення вчасно з відпустки без поважних причин до військової частини з метою ухилення від проходження військової служби.
О 10 год. 00 хв. 28 вересня 2017 року солдат ОСОБА_4 прибув до військової прокуратури Запорізького гарнізону.
В період з 16 жовтня 2014 року по 28 вересня 2017 року солдат ОСОБА_4 час проводив на власний розсуд, у військовій частині був відсутній, службові обов`язки не виконував, заходів для повернення до військової частини не вживав, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та ухилявся від проходження служби. Також ОСОБА_4 повідомив, що продовжувати військову службу не бажає.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним у злочині, що йому інкримінується, підтвердив, що дійсно вчинив злочин при вищевикладених обставинах, пояснив суду, що у квітні 2014 року був мобілізований, проходив військову службу, пішов у відпустку і потім у жовтні 2014 року не повернувся до своєї військової частини (на полігоні « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що знаходиться у Запорізькому районі), потім близько двох років перебував на заробітках, хоча розумів, що повинен був вчасно прибути до військової частини і продовжити військову службу, згідно військових статутів, з якими був ознайомлений.
Беручи до уваги позицію учасників судового провадження, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України та наслідки її застосування, суд вирішив визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежити дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого.
На підставі ч.3 ст. 349 КПК України подальше дослідження доказів за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження не проводилося.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ст. 408 ч.1 КК України, як дезертирство, нез`явлення з відпустки на службу з метою ухилитися від військової служби.
При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості.
Беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, суд враховує те, що він раніше не судимий, за місцем несення військової служби характеризувався позитивно, у нарколога та психіатра на обліку не перебуває.
Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у скоєному та активно сприяв розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлені.
Враховуючи викладене, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, треба звільнити його від відбування покарання з випробуванням, поклавши передбачені ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки.
Цивільний позов не було заявлено. Речові докази відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 408 ч.1 КК України і призначити йому покарання у вигляді двох років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, строком на один рік.
Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
До набрання вироком законної сили до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід не обирати.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення, через Запорізький районний суд Запорізької області.
Суддя: ОСОБА_1