АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/1453/17 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 638/7200/16-к
Категорія:ч.1 ст.125 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000083 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Дзержинського районного суду міста Харкова 10 квітня 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою-технічною освітою, розлученого, який офіційно працює, раніше не судимого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн., та 7500 грн. - суму оплати юридичної допомоги.
Згідно вироку 31 грудня 2015 року близько 01.00 години ОСОБА_9 , знаходячись в приміщенні КП « ХТМ», по вул. Сумгаітській 18-а в м. Харкові, грав в шахи з ОСОБА_7 . Під час гри в шахи між ними виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_9 перевернув дошку для гри в шахи та вийшов. Обурившись тим, що ОСОБА_9 поламав шахові фігури, ОСОБА_10 пішов за ним, в них знову виникла сварка, після чого ОСОБА_9 наніс ОСОБА_10 декілька ударів правою рукою в область обличчя, а саме в область підборіддя зліва, удар в область лівої надбрівної дуги, удар в область верхньої губи та в область передньої поверхні грудної клітини в проекції середньої третини грудини. Внаслідок вказаних дій ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , згідно висновку судово- медичної експертизи № 546-а/16 від 25.04.2016 завдано такі тілесні ушкодження : синець у області підборіддя зліва, синець у області лівої надбрівної дуги, садно верхньої губи, синець на передній поверхні грудної клітини в проекції середньої третини грудини, які утворилися від дії тупих твердих предметів і відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі з урахуванням уточнених апеляційних доводів та вимог обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок районного суду скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Крім того обвинувачений подав до суду клопотання, в якому просить застосувати до нього положення Закону України Про амністію в 2016 році, у зв`язку з тим що має малолітнього сина, та звільнити його від відбування покарання. Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу апелянт вказує на те, що версія потерпілого про обставини конфлікту між ними не відповідає дійсності, а до показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 необхідно ставитися критично, оскільки вони є зацікавленими особами. Всі ці порушення, на думку обвинуваченого, стали підґрунтям до ухвалення незаконного обвинувального вироку.

Прокурор на підставі ст. 403 КПК України до початку судового розгляду в суді апеляційної інстанції відмовився від поданої ним апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу та просили застосувати до нього положення Закону України Про амністію в 2016 році та звільнити його від відбування покарання, а також заперечення прокурора і потерпілого, які вважали оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим і не заперечували проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі Закону України Про амністію в 2016 році, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами обвинуваченого щодо необхідності скасування вироку районного суду та закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, оскільки відсутні об`єктивні підстави для цього. Зокрема твердження сторони захисту про відсутність даних, що підтверджують фактичне отримання потерпілим тілесного ушкодження у вигляді синця у області підборіддя зліва, синця у області лівої надбрівної дуги, садна верхньої губи, синця на передній поверхні грудної клітини в проекції середньої третини грудини, внаслідок протиправних дій обвинуваченого, спростовуються об`єктивними даними, які суд встановив під час судового розгляду, досліджуючи відомості зазначені в висновках експерта №546-а/16 від 2016 року.

Більш того зі змісту висновку експерта №546-а/16 від 2016 року (арк. 82-84) вбачається, що експерт ОСОБА_13 був попереджений про наявність прав і обов`язків, передбачених ст.ст. 102, 70, КПК України, а також про відповідальність в разі відмови чи ухилення від надання висновку або за надання завідомо неправдивого висновку експерта за ст.ст. 384, 385, КК України. Крім того з зазначеного висновку вбачається, що експертом ОСОБА_13 встановлено наявність синця у області підборіддя зліва, синця у області лівої надбрівної дуги, садна верхньої губи, синця на передній поверхні грудної клітини в проекції середньої третини грудини і вказано, що ці тілесні ушкодження могли утворитися за обставин, вказаних при проведенні слідчого експерименту від 22 квітня 2016 року, а також зазначено, що за ступенем тяжкості вищевказане тілесне ушкодження відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Зазначені висновки експерт ОСОБА_13 підтвердив в повному обсязі під час безпосереднього допиту в суді першої інстанції.

Показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , та потерпілого ОСОБА_10 , зважаючи на рівень їх аргументованості, колегія суддів вважає переконливими та послідовними, вони узгоджуються між собою та зі всією сукупністю фактичних обставин справи, їх допустимість та належність не викликає сумніву.

Апелянтами не надано будь-яких об`єктивно встановлених даних щодо спростування зазначених відомостей.

Отже версія та доводи обвинуваченого про незгоду з вироком суду першої інстанції, суперечливість та відсутність достовірних доказів на підтвердження вини обвинуваченого у інкримінованому йому злочині мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого.

Достовірність та об`єктивність загальної сукупності наведених у вироку суду першої інстанції доказів не викликають сумнівів, оскільки вони отримані без порушень кримінального процесуального закону, узгоджуються один з одним, належність та допустимість яких, обґрунтовано визнана судом.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вмотивованого та обґрунтованого висновку що ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 125 КК України а саме умисне спричинення легкого тілесного ушкодження.

Крім того, призначене судом першої інстанції ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді двохсот годин громадських робіт, відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого. Колегія суддів дійшла висновку про те, що при призначені покарання, суд у повній мірі врахував вимоги кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 50,65, 66, 67 КК України, а саме додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, та правильно встановив відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання. При цьому належить врахувати, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, тобто судове рішення повинно виконувати функцію особистої та загальної превенції. Такий вид і міра покарання, на думку колегії суддів, буде достатнім покаранням для виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Поряд з цим, обвинувачений ОСОБА_9 заявив клопотання про застосування до нього положень Закону України Про амністію в 2016 році. Колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки обвинувачений вчинив злочин невеликої тяжкості та має неповнолітнього сина ОСОБА_16 , 29 вересня 2005 року, внаслідок чого необхідно звільнити його від відбування покарання у виді громадських робіт на підставі п. в ст. 1 Закону України Про амністію в 2016 році.

Окрім того, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

Враховуючи вищезазначене, колегією суддів не встановлено правових підстав для скасування або зміни вироку, з урахуванням доводів, зазначених у апеляційній скарзі обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського районного суду міста Харкова 10 квітня 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Звільнити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від відбування покарання у виді громадських робіт, на підставі п. в ст. 1 Закону України Про амністію в 2016 році
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_9 - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_17 ОСОБА_4