Справа №585/3618/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/703/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 листопада 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 травня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючий, одружений, раніше судимий за вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 листопада 2010 року за ч.1 ст. 121 КК України до позбавлення волі на строк 5 років,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , в яких:

- потерпілий ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років;

- прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, а також дані, що характеризують особу обвинуваченого, пом`якшують та обтяжують його покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч.1 ст.115 КК України та призначити покарання у виді 13 років позбавлення волі.

Вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 травня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та йому призначено за цим Законом покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без змін і строк відбуття покарання визначено рахувати з 16.10.2015 року.

Строк попереднього ув`язнення з 16.10.2015 року по 15.05.2017 року включно зараховано з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалено стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 14638,40 грн. матеріальної шкоди та 100000 грн. моральної шкоди.

Ухвалено стягнути із ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судової дактилоскопічної експертизи в сумі 614,4 грн.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування вимог поданих апеляційних скарг:

- прокурор вказує, що перекваліфіковуючи дії обвинуваченого з ч.1 ст.115 на ч.2 ст.121 КК України, суд не врахував того, що ОСОБА_7 наносив удари з силою дерев`яною палицею в область життєво важливого органу голови потерпілого та усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння - посягання на життя та здоров`я іншої людини, передбачав його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді настання фізіологічної смерті ОСОБА_12 і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом. Не врахована судом і та обставина, що після спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, обвинувачений ліг відпочивати, не надавши потерпілому медичної допомоги та не повідомивши про вчинене медпрацівників.

Крім того, при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд належним чином не врахував тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого, який раніше засуджувався за злочин проти життя та здоров`я людини, звільнившись з місць позбавлення волі належних висновків не зробив, повторно вчинивши аналогічний злочин, а також судом не врахована і думка потерпілого, який наполягав на суворій мірі покарання;

- потерпілий ОСОБА_10 вказує, що сукупність всіх обставин, які встановлені судом та наведені у вироку, свідчить про наявність в діях ОСОБА_7 непрямого умислу на позбавлення життя ОСОБА_12 , оскільки згідно висновків судово-медичних експертиз №275 і №555 ОСОБА_7 було нанесено більше 4 сильних ударів дерев`яною палицею в область голови потерпілого, наслідком чого стали переломи кісток склепіння та основи черепа, крововиливи над твердою та під м`які мозкові оболонки, що викликали набряк головного мозку та виступили безпосередньою причиною смерті. При цьому, суд не мотивував свій висновок, в силу яких обставин ОСОБА_7 наносячи більше 4 сильних ударів дерев`яною палицею в життєво-важливий орган потерпілого, свідомо не допускав наслідку у вигляді його смерті, а також не надав правової оцінки кількості нанесених ударів.

Також потерпілий звертає увагу, що ОСОБА_7 раніше вже засуджувався за ч.1 ст.121 КК України, тобто за злочин проти життя та здоров`я, а тому в силу життєвого досвіду передбачав небезпечні наслідки свого діяння та свідомо припускав їх настання, в тому числі смерті потерпілого.

Крім цього, потерпілий вказує, що нанесення ударів дерев`яною палкою по голові ОСОБА_12 вчинено обвинуваченим близько 21 години 06.10.2015 року, однак аж до ранку 07.10.2015 року він не вжив жодних заходів для надання потерпілому необхідної медичної допомоги.

Також зазначає, що покази ОСОБА_7 про спільне розпивання спиртного з ОСОБА_12 спростовуються висновком експерта №275 трупа потерпілого, згідно якого алкоголю в крові та сечі останнього не виявлено.

Крім того, апелянт вказує, що за показами свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 між винним та потерпілим мався конфлікт, у зв`язку з яким ОСОБА_7 висловлював на адресу ОСОБА_12 погрози помсти, а тому вважає, що саме ці погрози були реалізовані обвинуваченим 06.10.2015 року.

Також вказує, що спостерігаючи за потерпілим після нанесення небезпечних для життя тілесних ушкоджень і усвідомлюючи небезпеку його життю, розуміючи, що в такому стані потерпілий не зможе залишити коридор будинку і наслідком його дій може стати смерть, ОСОБА_7 діяв з непрямим умислом на позбавлення життя потерпілого та вчинив для цього всі необхідні дії.

Потерпілий зазначає, що той факт, що ОСОБА_7 уже після завдання ударів дерев`яною палицею в область голови потерпілого припинив свої злочинні дії, не може беззаперечно свідчити про необережну форму вини щодо смерті потерпілого, оскільки він вчинив усі дії, які вважав за необхідне виконати, припускаючи як наслідок смерть потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_7 направив до Апеляційного суду Сумської області заперечення на апеляційні скарги прокурора та потерпілого, за змістом яких вважає апеляційні скарги необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на надуманих припущеннях прокурора і потерпілого та не співпадають з його свідченнями в суді першої інстанції.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що близько 21 години, 06.10.2015 року, перебуваючи в коридорі свого будинку АДРЕСА_2 , разом із сусідом ОСОБА_12 спільно розпивав спиртні напої, та під час сварки, яка виникла між ними на побутовому грунті, діючи з умислом на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , взяв до рук дерев`яну палицю, якою наніс декілька ударів по голові останнього.

В результаті вищевказаних протиправних дій ОСОБА_15 , потерпілому ОСОБА_12 були спричинені тілесні ушкодження, від яких останній не приходячи до свідомості помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в реанімаційному відділенні Роменської ЦРЛ.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 275 від 30.11.2015 р. при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_12 , крім післяопераційних, були виявлені тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя, з яких ушкодження в області голови супроводжувалися переломами кісток склепіння і основи черепа, крововиливами над твердою і під м`які мозкові оболонки, які були викликані внаслідок набрякання головного мозку, що є безпосередньою причиною смерті.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, потерпілого та просив їх задовольнити, потерпілого ОСОБА_10 та його представника ОСОБА_9 , які також підтримали апеляційні скарги прокурора та потерпілого, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого, відмовивши прокурору в задоволенні його клопотання про повторне дослідження фактичних обставин та вивчивши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, орган досудового розслідування кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, і з таким обвинуваченням кримінальне провадження надійшло до місцевого суду.

За результатами розгляду кримінального провадження, місцевий суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 не мав умислу на вбивство ОСОБА_12 , а тому кваліфікував дії винного за наслідками, що наступили внаслідок його неправомірних дій, за ч.2 ст.121 КК України як умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

На переконання колегії суддів, такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим фактичним обставинам кримінального провадження, визнаних судом доведеними, та ґрунтується на досліджених у ході судового розгляду і належним чином оцінених у вироку показаннях ОСОБА_7 , потерпілого, свідків, експертів, ряду письмових доказів, яким судом була надана оцінка з точки зору їх достатності та взаємозв`язку згідно вимог ст.ст.94, 374 КПК України.

Так, у ході судового розгляду ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування злочині не визнав, серед іншого зазначив, що 06.10.2015 р., він разом із ОСОБА_12 сиділи у нього вдома в коридорі, потроху випивали та в ході сварки з потерпілим, виниклої внаслідок куріння марихуани останнім, та після нанесеного ОСОБА_12 удару ногою в груди, від якого ОСОБА_7 впав зі стільця, на якому сидів, він схопив палку, яка лежала в коридорі серед інших інструментів, та став бити Вадима по ногам, той впав на коліна, він його ще бив, ОСОБА_16 вставав, він його продовжував бити, потім ОСОБА_16 впав навзнак і більше не підводився. Він бив ОСОБА_16 по ногам, по лівому боку, по руках, багато ударів попадало по голові. Коли він бив ОСОБА_16 , той падав на коліна, підводився. Скільки він наніс ударів не рахував, бив поки той не впав навзнак. Удари він наносив зліва на право, зверху вниз. Потерпілий, в цей час, був до нього обличчям. Потім він долежав до ранку, вранці трохи оговтався і пішов до місцевого медика щоб та допомогла ОСОБА_16 . Він як прийшов, медик сказала, що йому потрібна допомога, а він сказав, що допомога потрібна другому.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував сам факт заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, але як при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, так і в апеляційному суді стверджував, що не мав наміру позбавляти життя потерпілого.

На думку колегії суддів, місцевий суд вірно прийняв покази обвинуваченого ОСОБА_7 як в цілому за правдиві та взяв за основу при винесенні вироку, оскільки такі свідчення об`єктивно узгоджуються з іншими доказами зібраними у справі та відповідають тим даним, які встановлені судом, і саме на свідченнях обвинуваченого базується весь обсяг обвинувачення, а інших, прямих доказів, які б спростовували його покази, здобуто не було.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 суду пояснив, що 06.10.2015 р. він був у брата, вдень вони рвали яблука. Наступного дня він від батька дізнався про таку ситуацію. Коли він приїхав, побачив на місці «швидку», в якій вже сидів і ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_17 суду вказав, що про події 06.10.2015 р. нічого не знає.

Свідок ОСОБА_18 суду показала, що того дня ввечері бачила як ОСОБА_7 ходив до ОСОБА_12 , а потім вони вдвох пішли до ОСОБА_7 , вранці бачила як ОСОБА_16 лежав в коридорі будинку ОСОБА_7 з розбитою головою.

Свідок ОСОБА_19 суду показала, що 07.10.2015 р. вранці до неї прийшов ОСОБА_7 і сказав, що треба йти оглянути пацієнта. Вона пішла і побачила, що на порозі будинку ОСОБА_7 лежав ОСОБА_20 , тілесні ушкодження у нього бачила на голові, обличчя не бачила, потім викликала «швидку».

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що ввечері 06.10.2015 р. бачила ОСОБА_12 , який стояв біля своєї хвіртки, а ОСОБА_7 йшов до нього, потім ОСОБА_7 повів його до себе. Вранці їй сказали люди, що її сусіда забрали у лікарню. Також вона була понятою при слідчому експерименті. Там вона бачила біля одвірка калюжу крові, також бачила на стіні бризки крові.

Свідок ОСОБА_21 суду пояснив, що працює завідуючим приймальним відділенням Роменської ЦРЛ, про обставини коли був доставлений в приймальне відділення ОСОБА_12 він детально не пам`ятає, так як такі випадки бувають доволі часто.

Свідок ОСОБА_22 суду пояснив, що працює лікарем в Роменській ЦРЛ хірургом, не пам`ятає подробиць надходження ОСОБА_12 на лікування в хірургію. Хворий був з тяжкими мозковими травмами, в 60-80 відсотках таких випадків хворі помирають. Вони вживали всіх заходів для видужання хворого, але хворий помер.

Свідок ОСОБА_23 суду показав, що проживає неподалік ОСОБА_7 та бачив як до того приїздила швидка допомога. Він бачив кров в коридорі будинку, бачив телефон ОСОБА_12 зі слідами крові.

Свідок ОСОБА_24 суду показав, що він брат ОСОБА_7 і коли його забирали в поліцію, в нього залишалися ключі від будинку. В будинок він нікого не пускав, крім випадків, коли забирав речі та проводився слідчий експеримент.

Свідок ОСОБА_14 суду показав, що 07.10.2015 р. дізнався про ті події по телефону від матері. Він приймав участь при проведенні огляду місця події як понятий та при проведенні слідчого експерименту як статист. При огляді місця події він бачив на підлозі в коридорі калюжу крові, бачив бризки крові на стінах, на шматку шпалери, який вилучили працівники поліції. Крім цього, він бачив серветки просякнуті кров`ю під столом. При проведенні слідчого експерименту він був статистом і ОСОБА_7 тоді показував як вони сиділи, як і куди він бив ОСОБА_12 .

Крім наведених вище доказів, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, підтверджується наявними в матеріалах провадження письмовими доказами.

Зокрема, даними протоколу огляду місця події від 07.10.2015 р., згідно якого проведено огляд приймального відділення Роменської ЦРЛ, де відображено виявлення поліетиленового пакету синього кольору з чоловічою чорного кольору футболки з плямами червоного кольору, з переду футболка розрізана, спортивні штани темно-синього кольору з плямами бурого кольору, а також куртка з плащової тканини, кросівки чорного кольору (т. 1 а.п.134-135);

- протоколом огляду місця події від 07.10.2015 р., з якого вбачається, що оглядалося господарство в АДРЕСА_3 , під час якого описано місце вчинення злочину, вилучено дерев`яну палицю зі слідами речовини бурого кольору, схожої на кров… Також було вилучено шматок шпалер зі слідами речовини бурого кольору… (т.1 а.п.136-137);

- з висновку експерта № 275 судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 , проведеної в період з 19.10 по 30.11.2015 р. вбачається, що: 1. При судово-медичному дослідженнi трупа ОСОБА_12 , крім післяопераційних, були виявлені наступні тілесні ушкодження садна в правій потиличній області. Рана в правій тім`яній області. Крововиливи в м`яких тканинах голови з боку кісток черепа в правій тім`яно-висковій області і потиличній області, частково поширені на ліву тім`яну частково ліву потиличну області, ізольовані крововиливи в потиличній області по середній лінії. Відходячий від трепанаційного отвору лінійний перелом та потиличну кістку і дно правої задньої черепної ямки. Крововилив над твердою мозковою оболонкою в області трепанаційного отвору. Крововиливи під м`якими мозковими оболонками і правій тім`яній і вискових долях і в лівій тім`яній долі. Синець на зовнішній поверхні правого плеча в середній третині. За часом ушкодження можуть відповідати 6 жовтня 2015 року, що підтверджується меддокументацією, судово-медичним дослідженням трупа та даними судово-медичних гістологічних досліджень. Характер ушкоджень свідчить, що вони могли утворитися в результаті травматичного контакту з тупими твердими предметами (предметом). Точно встановити, якими саме предметами (предметом) могли бути спричинені дані ушкодження, не можливо так як видоспецифічні ознаки придатні для ідентифікації на ушкоджених м`яких тканинах не відобразилися, що також підтверджено судово-медичними криміналістичним дослідженнями. 2) Вищевказані ушкодження в області голови, які розглядаються в сукупності стосовно живої особи, згідно п. 2.1.3. (б,в,г) правил визначення тяжкості тілесних ушкоджень, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя. Синець в області правого плеча стосовно живої особи має ознаки легких тілесних ушкоджень. 1. Беручи до уваги дані меддокументації і судово-медичного дослідження трупа, можна стверджувати, що ушкодження у ОСОБА_12 могли утворитися не менш ніж від 5 дій. 2. Встановити в якому положенні перебували потерпілий і нападник під час нанесення тілесних ушкоджень не можливо. По розміщенню ран на різних поверхнях голови, синця на правому плечі, можна припустити, що під час їх спричинення взаєморозташування потерпілого і нападника могло змінюватися. 3. Встановити послідовність спричинення всіх тілесних ушкоджень по судово-медичним даним не можливо. Всі вони могли бути спричинені в досить короткий проміжок часу. 4. Тілесних ушкоджень, які могли б свідчити про боротьбу чи самооборону потерпілого при судово-медичному дослідженні трупа не встановлено. 5. В момент спричинення тілесних ушкоджень, за умови збереження свідомості, потерпілий міг відчувати фізичний біль. 6. Враховуючи тяжкість відкритої черепно-мозкової травми, можна припустити, що з даними тілесними ушкодженнями потерпілий не міг вчинять активні цілеспрямовані дії. 7. Як зазначалося раніше, ушкодження в області голови супроводжувалися переломами кісток склепіння та основи черепа, крововиливами над твердою та під м`які мозкові оболонки, що викликали в подальшому набряк головного мозку, що виступило безпосередньою причиною смерті. Відповідно, між вищевказаними тілесними ушкодженнями та настанням смерті мається прямий причинний зв`язок. Згідно історії хвороби смерть потерпілого настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 2 годині 25 хвилин. 8. Яких-небудь грубих паталогічних змін (не пов`язаних з травмою) з боку внутрішніх органів не виявлено (т.1 а.п.146-151);

- протоколом слідчого експерименту від 21.10.2015 р. з підозрюваним ОСОБА_7 , стверджується, що останній показав як саме і в які частини тіла наносив удари ОСОБА_12 , розказав і показав як він взяв правою рукою палку, яка лежала поруч, в якому положенні перебував потерпілий, вказав, що наносив багато ударів, бив скрізь, куди попадав (т.1 а.п.207-215);

- згідно висновку експерта № 555 додаткової судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 від 30.11.2015 р., ушкодження в області голови і правого плеча у ОСОБА_12 могли утворитися в результаті ударів дерев`яною палкою, спричинених йому підозрюваним ОСОБА_7 , як це було продемонстровано останнім під час слідчого експерименту (т.1 а.п.217-218);

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується й іншими письмовими доказами, наявними в матеріалах провадження, які досліджені судом та яким надана належна оцінка у вироку й вони повністю узгоджуються з наведеними доказами в їх сукупності.

Отже, дослідивши та оцінивши наведені докази як окремо, так і в їх сукупності з урахуванням приписів ст. 94 КПК України, суд вірно встановив, що викладені в обвинувальному акті фактичні обставини провадження, за виключенням спрямованості умислу обвинуваченого ОСОБА_7 , що вплинуло на кваліфікацію його дій, знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України є невірною, оскільки його умисел на заподіяння смерті ОСОБА_25 на час нанесення тілесних ушкоджень не доведений та обґрунтовано перекваліфікував дії обвинуваченого з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, з чим за встановленого погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційних скарг прокурора про те, що обвинувачений діяв з прямим умислом та потерпілого про наявність в його діях непрямого умислу саме на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_25 , та, таким чином, безпідставної перекваліфікації судом дій ОСОБА_7 з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст. 121 КК України, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки такі не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, виходячи з наступного.

Так, умисне вбивство (ч. 1 ст. 115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діями та наслідками.

Такі самі ознаки об`єктивної сторони характерні і для заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, що становить склад злочину, визначеного ч. 2 ст. 121 КК України.

Разом з тим, критерієм розмежування складів зазначених злочинів є суб`єктивна сторона ставлення обвинуваченого до наслідків своїх дій. Так, у разі умисного вбивства умислом винного охоплюється позбавлення потерпілого життя, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, має місце умисел на заподіяння лише тілесних ушкоджень, тоді як смерть потерпілого не охоплюється умислом обвинуваченого.

Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №32 від 07.02.2003 р. «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Конструкція складу злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України характеризується подвійною формою вини: умисною - до заподіяння тілесних ушкоджень та необережною до наслідків у формі настання смерті потерпілого.

За таких обставин, саме показання обвинуваченого ОСОБА_7 поряд з показаннями свідків, а також іншими вищенаведеними доказами, в своїй сукупності повно відтворюють подію, тобто відображають всі обставини злочину, які були до, на момент та після його вчинення, і які суд першої інстанції правильно оцінив за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, що переконливо свідчить про те, що ОСОБА_7 умисно спричинив ОСОБА_25 тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до смерті останнього, у зв`язку з чим діяння ОСОБА_7 правильно перекваліфіковані з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України.

Вирішуючи питання про спрямованість умислу обвинуваченого ОСОБА_7 під час вчинення злочину, суд встановив, що смерть потерпілого ОСОБА_25 настала в результаті ушкодження в області голови, які супроводжувалися переломами кісток склепіння і основи черепа, крововиливами над твердою і під м`які мозкові оболонки, що викликали в подальшому набряк головного мозку, тобто в результаті заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень в області голови.

Разом з тим, виявлені у потерпілого тілесні ушкодження свідчать про їх хаотичний характер, оскільки останньому були заподіянні як легкі, так і тяжкі тілесні ушкодження, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи №275 трупа ОСОБА_25 (т.1 а.п.146-151).

Аналіз цих обставин свідчить про те, що наносячи удари дерев`яною палицею в область голови та плеча потерпілого ОСОБА_25 , обвинувачений достеменно усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачав, що внаслідок такої його поведінки буде заподіяно шкоду здоров`ю потерпілого, однак не конкретизував у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично ним заподіяно, а тому суд дійшов вірного висновку, що обвинувачений діяв із невизначеним (неконкретизованим) умислом, який не був направленим на позбавлення життя потерпілого, а тілесні ушкодження ним були заподіяні під час сварки без такої мети.

Про це також свідчать показання ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту (т.1 а.п.207-215).

При цьому, виходячи з фактичних обставин провадження, колегія суддів вважає, що в даному випадку має місце вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення з так званими похідними наслідками (з кваліфікуючими наслідками), суб`єктивна сторона якого полягає у змішаній формі вини, коли умисно спричинений особою так званий прямий (безпосередній) наслідок (тяжкі тілесні ушкодження) тягне за собою ще один опосередкований (похідний) наслідок (смерть потерпілого), психічне ставлення до якого з боку винного полягає лише в необережній формі вини.

Крім того, аналіз поведінки обвинуваченого після вчинення злочину, який не вчиняв дій спрямованих на вчинення вбивства, оскільки маючи реальну можливість позбавити життя ОСОБА_12 та можливість приховати вчинення злочину, вранці 07.10.2015 року пішов до колишнього медичного працівника для забезпечення надання допомоги потерпілому, також свідчить про те, що ОСОБА_7 не мав умислу на спричинення йому смерті.

Таким чином, у кримінальному провадженні не здобуто беззаперечних доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_7 вчинив умисне вбивство потерпілого ОСОБА_25 , тоді як досліджені судом докази підтверджують, що ставлення обвинуваченого до наслідків заподіяння тілесних ушкоджень у вигляді смерті характеризується тільки необережністю, чим спростовуються доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілого в цій частині.

Суд першої інстанції згідно з вимогами закону врахувавши спосіб, знаряддя вчинення злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, причини припинення злочинних дій, а також суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій, правильно встановив, що умисел ОСОБА_7 був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю ОСОБА_25 , тому він має нести відповідальність за ту шкоду, яку фактично було заподіяно, тобто за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого.

Об`єктивних даних, які б вказували на вчинення кримінального правопорушення за інших обставин, колегія суддів за матеріалами кримінального провадження не встановила і передбачені законом підстави для перевірки цього відсутні.

Доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_10 про неврахування судом при кваліфікації дій обвинуваченого даних, які містяться у висновках судово-медичної експертизи №275 трупа ОСОБА_25 , проведеної в період з 19.10 по 30.11.2015 року та висновку експерта №555 додаткової судово-медичної експертизи від 30.11.2015 року щодо заподіяних потерпілому діями ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, які виступили безпосередньою причиною смерті ОСОБА_12 , та ненадання правової оцінки кількості нанесених ударів, є безпідставними, оскільки вказані докази та обставини, були дослідженими судом та їм була надана належна оцінка як окремо, так і в сукупності з іншими доказами провадження, результати здійснення якої викладено у вироку.

Є безпідставними та спростовуються висновками, наведеними в мотивувальній частині оскаржуваного вироку, й доводи апеляційної скарги прокурора щодо порушення судом першої інстанції вимог ст.ст.23, 94, 370 КПК України під час оцінки доказів.

Також жодним чином не впливає на правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні, наявність попередньої судимості за ч.1 ст.121 КК України, оскільки згідно ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Твердження апеляційних скарг прокурора та потерпілого з приводу ненадання ОСОБА_7 потерпілому медичної допомоги одразу ж після спричинення тілесних ушкоджень та звернення за меддопомогою тільки наступного ранку, що, на їх думку, також свідчить про умисел обвинуваченого на вбивство потерпілого, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суб`єктивна сторона злочину - спрямованість умислу, повинна визначатися саме на час вчинення протиправних дій нанесення тілесних ушкоджень, тоді як подальші дії обвинуваченого можуть розцінюватися як такі, що направлені на приховання вчиненого злочину, та можуть враховуватися при призначенні покарання.

Посилання потерпілого ОСОБА_10 в його апеляційній скарзі на ті обставини, що згідно висновку експерта №275 трупа потерпілого ОСОБА_12 алкоголю в крові та сечі останнього не виявлено, чим спростовуються покази ОСОБА_7 про спільне розпивання спиртного, не впливають на встановлені судом фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильності висновків суду щодо направленості умислу обвинуваченого під час завдання потерпілому тілесних ушкоджень.

Також є лише припущенням потерпілого ОСОБА_10 , що обвинуваченим було реалізовано погрози помсти, висловлені раніше на адресу потерпілого, про які вказували у своїх показах свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , оскільки за встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, сварка між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , яка переросла в бійку, розпочалася саме на побутовому грунті, а вказані апелянтом свідки не були безпосередніми очевидцями події, що відбулася 06.10.2015 року. Доказів, які б вказували на вчинення кримінального правопорушення за інших обставин, здобуто не було.

Що стосується доводів потерпілого ОСОБА_10 про те, що спостерігаючи за потерпілим після нанесення небезпечних для життя тілесних ушкоджень і усвідомлюючи небезпеку його життю, розуміючи, що в такому стані потерпілий не зможе залишити коридор будинку і наслідком його дій може стати смерть, ОСОБА_7 діяв з непрямим умислом на позбавлення життя потерпілого та вчинив для цього всі необхідні дії, то у випадку наявності у обвинуваченого умислу на спричинення смерті потерпілому ОСОБА_12 та в умовах відсутності безпосередніх свідків даної події, у ОСОБА_7 була реальна можливість довести свій злочинний намір до кінця, чого зроблено не було, з огляду ще й на те, що смерть потерпілого настала більш ніж через 10 днів після побиття.

Посилання апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_10 на те, що обвинувачений уже після завдання ударів дерев`яною палицею в область голови потерпілого припинив свої злочинні дії, не може беззаперечно свідчити про необережну форму вини щодо смерті потерпілого, оскільки він вчинив усі дії, які вважав за необхідне виконати, припускаючи як наслідок смерть потерпілого, є необгрунтованими, оскільки як встановлено місцевим судом, ОСОБА_7 діяв із непрямим умислом, не конкретизуючи у своїй свідомості, однак, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю потерпілого та враховуючи обставини вчинення злочину і можливість настання смерті, відповідальність як зазначалося вище, повинна наставати лише за наслідками, які фактично було заподіяно.

Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_10 з приводу того, що обвинувачений відмовився не від заподіяння смерті потерпілому, а від повторення замаху на злочин, оскільки реалізація замаху на умисне вбивство з непрямим умислом неможлива, при тому, що дії обвинуваченого не охоплювалися умислом саме на позбавлення життя потерпілого.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги прокурора про допущену судом першої інстанції невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження щодо помилкового визначення направленості умислу обвинуваченого, як і доводи потерпілого ОСОБА_10 в цій частині, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

За таких обставин, колегія суддів визнає правильною кваліфікацію дій ОСОБА_7 судом першої інстанції саме за ч. 2 ст. 121 КК України.

Разом з цим, виходячи з правильності висновку суду щодо кваліфікації дій ОСОБА_7 , колегія суддів не може вважати призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання м`яким.

Так, згідно з вимогами ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з вироку, при визначенні виду та розміру покарання суд дотримався положень ст.ст.50, 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер і зміст протиправних дій та їх наслідки, особу винного, який посередньо характеризується за місцем проживання, думку потерпілого, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, та призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в розмірі, наближеному до максимального, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 121 КК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неврахування судом тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого та думки потерпілого щодо призначення суворого покарання, прямо суперечать змісту вироку, де все це враховано належним чином.

Таким чином, на переконання колегії суддів, призначене обвинуваченому судом покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

При цьому, апеляційні скарги прокурора та потерпілого не містять переконливих доводів про недостатність призначеного ОСОБА_7 покарання у виді 9 років позбавлення волі як достатньої кари за вчинене ним діяння, що позбавляє колегію суддів підстав вважати таке покарання несправедливим чи м`яким.

Таким чином, посилання прокурора в апеляційній скарзі на допущене судом неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є необґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну оскаржуваного вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження також не встановлено.

З огляду на викладене, апеляційні скарги прокурора та потерпілого задоволенню не підлягають.

Разом з тим, оскільки обвинувачений з моменту ухвалення відносно нього вироку судом першої інстанції і протягом апеляційного розгляду провадження перебував під попереднім ув`язненням, колегія суддів, керуючись ст. 5 КК України, вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 ч.5 ст.72 КК України і зарахувати йому строк попереднього ув`язнення в строк покарання.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 травня 2017 року відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на цей вирок без задоволення.

Період попереднього ув`язнення, а саме з 16 травня 2017 року по 07 листопада 2017 року включно, зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_7 з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі відповідно до ст.5, ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року).

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.