Справа № 577/4213/17
Провадження № 1-кп/577/504/17

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Конотопі кримінальне провадження №0001122 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця Чернігівської області Бахмацького району, с. Митченки, мешкає без реєстрації у АДРЕСА_1 , освіта середня, розведеного, не працюючого, здійснює догляд за колишньою дружиною, яка є інвалідом 1-ї групи і потребує сторонньої допомоги, раніше судимого 16.03.2007 Бахмацьким районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, 70 КК України до позбавлення волі строком 8 років,-

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , який раніше вже був засуджений за злочини проти власності і має не зняту та непогашену судимість, з метою вчинення таємного викрадення чужого майна, 29.07.2017 року близько 17 години, діючи повторно, прибув до приміщення колишнього фермерського господарства, розташованого по АДРЕСА_2 . Через відчинені вхідні двері проник до вказаного приміщення звідки викрав електричний млин Agromet Jawor, належний ОСОБА_5 . Розібравши на частини викрадений млин виніс за територію і в подальшому продав.

За висновком судово-товарознавчої експертизи №19/119/9-3/3021-е від 25.09.2017, ринкова вартість викраденого електричного млина Аgromet Jawor rozdrabniacz bak universalny, станом на час вчинення злочину, складає 8399,50 грн.

Отже, потерпілому ОСОБА_5 було завдано збитків на вказану суму.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним і підтвердив факт вчинення ним 29.07.2017 року крадіжки електричного млина, що знаходився у приміщенні колишнього фермерського господарства в с.Кузьки за обставин і в спосіб викладених вище. У вчиненому кається і просить суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, матеріальні збитки відшкодовані, при призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Врахувавши, що показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються, суд, відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України, визнав не доцільним дослідження доказів щодо обставин обвинувачення викладених в обвинувальному акті, роз`яснивши, що у такому випадку відсутнє право оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності повного визнання обвинуваченим винуватості та правильному розумінні його суті, суд приходить до висновку про винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину та необхідності призначення покарання.

Отже, дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням до приміщення.

Призначаючи покарання суд враховує ступінь та суспільну небезпечність вчиненого злочину, особу обвинуваченого.

Обтяжуючих відповідальність обставин не встановлено.

До обставин пом`якшуючих покарання слід віднести щире каяття у вчиненому, відсутність жодних вимог потерпілого, позитивно характеризується за місцем мешкання, доглядає дружину інваліда 1-ї групи, яка потребує стороннього догляду.

З урахуванням викладеного, думки потерпілого, який при визначенні міри покарання покладається на розсуд суду, здійснення обвинуваченим догляду за хворою дружиною - інвалідом 1-ї групи, висновку органу пробації про можливість виправлення без позбавлення або обмеження волі у винятковому випадку, суд приходить до висновку про наявність такого випадку і можливість виправлення ОСОБА_4 без реальної ізоляції від суспільства.

Даний висновок зроблений з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, і якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 33 рішення Європейського Суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» Суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Європейський Суд з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» (п. 38 рішення від 6 листопада 2008 року), вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), та у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип законності і воно не було свавільним».

Виходячи з принципу індивідуалізації та співмірності заходів примусу, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , характер вчиненого ним діяння, висновок органу пробації, а також ту обставину, що обвинувачений повністю визнав себе винним у скоєнні злочину, його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, позитивно характеризується за місцем проживання, здійснення обвинуваченим догляду за хворою дружиною - інвалідом 1-ї групи, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства та реального відбування ним покарання, а тому при призначенні покарання слід застосувати ст. 75 КК України.

Процесуальні витрати в розмірі 296,61 грн., що складаються з вартості проведеної експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Цивільний позов не заявлений.

Керуючись: ст.ст. 124, 368, 370, 371 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_4 за ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі статей 75, 76 КК України звільнити засудженого від відбування призначеного покарання якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави понесені процесуальні витрати в сумі 296 грн. 61 коп.

Речовий доказ електричний млин Agromet Jawor залишити потерпілому ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Конотопський міськрайонний суд.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1