Справа № 308/9336/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 вересня 2017 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Ужгороді клопотання слідчого старшого слідчого СВ СУ прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 , погодженого прокурором прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця смт. Королево Виноградівського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Слідчим відділом слідчого управління прокуратури Закарпатської області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000133 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, відомості про яке 20.10.2016 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , працюючи на посаді начальника Мукачівського районного відділу Управління служби безпеки України в Закарпатській області, вступив у позаслужбові корупційні стосунки з громадянином ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та вчинив умисний корупційний злочин у сфері службової діяльності, при наступних обставинах.

Так, начальник Мукачівського районного відділу Управління служби безпеки України в Закарпатській області ОСОБА_5 , через свого підлеглого старшого оперуповноваженого сектору контррозвідки Мукачівського районного відділу Управління служби безпеки України в Закарпатській області ОСОБА_8 , у період часу з 05 вересня 2016 року по 13 жовтня 2016 року шляхом висловлення погроз щодо штучного, з використанням свого службового становища як працівника правоохоронного органу, створення перешкод у діяльності ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який у вересні-жовтні 2016 року з комерційною метою організував сезонний збір яблук у садах біля сіл Домбоки та Ракошино Мукачівського району Закарпатської області з подальшою їх оптовою реалізацією.

Зокрема, під час особистих зустрічей, які мали місце 10 та 13 жовтня 2016 року у м. Мукачево Закарпатської області, ОСОБА_8 висловив погрози ОСОБА_7 щодо припинення такої діяльності останнього шляхом її блокування та арешту транспортних засобів, на яких перевозяться яблука, та в ході розмови висловив вимогу щодо надання останнім, за не вчинення начальником Мукачівського районного відділу Управління служби безпеки України в Закарпатській області ОСОБА_5 таких перешкод у здійсненні діяльності останнього зі збору яблук садах біля сіл Домбоки та Ракошино Мукачівського району Закарпатської області, неправомірної вигоди у виді талонів (бланків-дозволів) для відпуску бензину з розрахунку 200 літрів за один вантажний автомобіль зібраних яблук (тобто у кількості близько 25 тон), на що ОСОБА_7 погодився, оскільки реально сприймав такі погрози та усвідомлював, що без надання такої неправомірної вигоди він не зможе в подальшому здійснювати таку діяльність, не отримувати прибутку та залишиться без засобів існування. Почувши це ОСОБА_9 дав усний дозвіл на продовження ОСОБА_7 збору яблук та пообіцяв, що ніхто не вчинятиме перешкод у цьому.

В подальшому, ОСОБА_8 відмовився від будь-якого спілкування з ОСОБА_7 та зустрічей з останнім уникав.

15.11.2016 ОСОБА_5 через свого підлеглого ОСОБА_9 , з метою отримання неправомірної вигоди організував зустріч з громадянином ОСОБА_7 .

Так, 15.11.2016 ОСОБА_5 продовжуючи свої злочинні наміри, з корисливих мотивів та з метою особистого протиправного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер та караність своїх дій, під час зустрічі з ОСОБА_10 , яка відбулася близько 16.45 гол. неподалік від місця роботи адмінприміщення Мукачівського районного відділу Управління служби безпеки України в Закарпатській області у м. Мукачево по вул. І. Маргітича, отримав від останнього 40 (сорок) бланків-дозволів (талонів) для відпуску бензину марки А-95 на мережі автозаправних станцій «Ultra» ТОВ «МАНГО-ГРУП» номіналом по десять літрів кожен, всього 400 (чотириста) літрів, на загальну суму 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн., за не вчинення перешкод останньому у зборі та реалізації двох вантажних автомобілів яблук (тобто у кількості близько 50 тон).

30.11.2016, ОСОБА_5 продовжуючи свої злочинні наміри, з корисливих мотивів та з метою особистого протиправного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер та караність своїх дій, під час зустрічі з ОСОБА_10 , яка відбулася близько 16.08 год. неподалік від місця роботи адмінприміщення Мукачівського районного відділу Управління служби безпеки України в Закарпатській області у м. Мукачево по вул. І. Маргітича, отримав від останнього 20 (двадцять) бланків-дозволів (талонів) для відпуску бензину марки А-95 на мережі автозаправних станцій «Ultra» ТОВ «МАНГО-ГРУП» номіналом по десять літрів кожен, всього 200 (двісті) літрів, на загальну суму 4490 (чотири тисячі чотириста дев`яносто) грн., за безперешкодну реалізацію ОСОБА_10 одного вантажного автомобіля яблук (тобто у кількості близько 25 тон).

При цьому, 30.11.2016 під час вказаної зустрічі з ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , висловив вимогу про те, що у подальшому, за безперешкодну реалізацію двох вантажних автомобілів яблук (тобто у кількості близько 50 тон) ОСОБА_7 , повинен передати неправомірну вигоду у грошовому вигляді.

Таким чином, ОСОБА_11 вимагав та у період часу з 15 по 30 листопада 2016 року одержав від ОСОБА_7 , неправомірну вигоду у вигляді 60 шістдесяти) бланків-дозволів (талонів) для відпуску бензину марки А-95 на мережі автозаправних станцій «Ultra» ТОВ «МАНГО-ГРУП» номіналом по десять літрів кожен, всього на 600 (шістсот) літрів, тобто на загальну суму 13070 (тринадцять тисяч сімдесят) грн. за не вчинення перешкод у зборі та реалізації останнім трьох вантажних автомобілів яблук (тобто у кількості близько 75 тон) .

Цими умисними діями ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.368 КК України (із змінами внесеними згідно із Законами №1698-VII від 14.10.2014, №770-VIII від 10.11.2015, №889-VIII від 10.12.2015), тобто в одержання неправомірної вигоди службовою особою, кваліфікуючими ознаками якого є одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням службового становища, поєднане з вимаганням такої неправомірної вигоди.

21.09.2017 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у інкримінованому злочині підтверджується протоколами за результатами негласних слідчих (розшукових) дій, протоколом показаннями ОСОБА_7 та протоколами його допиту з додатками (документами та речовими доказами, наданими у підтвердження його показань), протоколом помічення (ідентифікації) та вручення предмету неправомірної вигоди бланків-дозволів (талонів) для відпуску бензину марки А-95 на мережі автозаправних станцій «Ultra» ТОВ «МАНГО-ГРУП», поясненнями ОСОБА_8 , показаннями ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , іншими матеріалами кримінального провадження та документами.

Враховуючи викладене та те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачено кримінальну відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання його спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема впливати на свідків у кримінальному провадженні, експертів, слідчий просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_18 .

У судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали та просили його задовольнити з підстав наведених у клопотанні.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні просив у задоволенні клопотання відмовити, оскільки слідчим в клопотанні не наведено обставин про наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України. Зазначає що його підзахисний не вчиняв будь-яких дій, направлених на переховування від слідства та суду, про що свідчить той факт, що він з часу внесення відомостей до ЄРДР у даному кримінальному провадженні не вчинив будь яких дій, які б вказували на наявність хоча б одного з ризиків. Також просив суд врахувати ту обставину, що підозрюваний ОСОБА_5 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, врахувати його молодий вік, позитивну характеристику за місцем роботи та проживання.

Підозрюваний погодився з думкою захисника.

Заслухавши думку прокурора та слідчого про доцільність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, пояснення захисника та підозрюваного, перевіривши докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Клопотання слідчого мотивоване тим, що перебуваючи на волі ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема впливати на свідків у кримінальному провадженні, експертів, скоїв тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного та не зможе запобігти вказаним ризикам.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно п.3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.

Разом з тим, в п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25 квітня 2003 року "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" розглядаючи подання, суддя з`ясовує, чи є підозра у вчиненні особою злочину або обвинувачення останньої обґрунтованими, тобто чи є в розпорядженні органу дізнання, слідчого встановлені у визначеному законом порядку достатні дані, що свідчать про наявність ознак злочину, вчиненого саме цією особою (ними можуть бути заяви й повідомлення про злочин, явка з повинною, документи, складені за результатами оперативно-розшукової діяльності, протоколи слідчих дій, висновки експертиз тощо).

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003 тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а тільки враховується поряд з іншими обставинами, передбаченими відповідними статтями КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

З досліджених матеріалів слідує, що ОСОБА_5 , раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину.

Також, як встановлено під час розгляду клопотання, з часу внесення вказаних відомостей 20.10.2016 року до ЄРДР підозрюваний ОСОБА_5 з`являвся на всі виклики слідчого, доказів зворотного суду надано не було.

Відповідно до п. "с" ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні даного злочину за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

За таких обставин прокурором та слідчим доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а тому слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту слід відмовити та вважає за потрібне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Згідно ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Приймаючи до уваги вищенаведене та фактичні обставини справи, суд вважає, що відносно ОСОБА_5 слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту на певний час доби.

Керуючись п. "с" ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25 квітня 2003 року "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" ст. ст. 177, 178, 183, 186, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ СУ прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 , погодженого прокурором прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під відносно ОСОБА_5 - відмовити.

Застосувати щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця смт. Королево Виноградівського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, раніше судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.368 КК України - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування засобу електронного контролю заборонивши покидати йому місце проживання житло, за адресою АДРЕСА_1 , з 23.00 год. по 07.00 год., на строк до двох місяців та покласти на нього такі обов`язки: -

з`являтися на першу вимогу до слідчого, прокурора чи суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 .

Контроль за виконанням обраного запобіжного заходу доручити Мукачівському ВП ГУНП в Закарпатській області.

Роз`яснити ОСОБА_5 що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Строк дії ухвали складає 2 місяці з дня її проголошення.

Строк дії ухвали про тримання під домашнім арештом - до 23 листопада 2017 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1