УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Категорія ч.2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2017 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
потерпілої: ОСОБА_9 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 16 травня 2017 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Пагурці Хмільницького району Вінницької області, освіта середня, працює ТОВ «Беркут» охоронцем, перебуває в цивільному шлюбі, має на утриманні неповнолітню дитину, проживає: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, -
визнано винним у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України , та призначено йому покарання у виді - 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_7 ухвалено не обирати.
Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_7 у встановленому законом порядку.
Цивільний позов прокурора прокуратури м.Житомира ухвалено задовольнити повністю.
Речові докази: автомобіль марки «MERCEDES-BENZ VITO 110 CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 , які знаходяться на майданчику ТОВ «Панда-Сервіс» після набрання вироком чинності, повернути законному володільцю ОСОБА_7 .
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 1229 гривень 04 коп., пов`язаних з проведенням судових експертиз.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що 06 вересня 2015 року близько 14 години 30 хвилин ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «MERCEDES-BENZ VITO 110 CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Баранова в районі будинку №72 у м. Житомирі в напрямку вулиці Київське шосе, в порушення п. 2.3 б), 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р., наближаючись до нерегульованому пішохідного переходу в зоні дії якого перебувала пішохід ОСОБА_10 та перетинала проїзну частину зліва направо по відношенню до напрямку руху автомобіля, не зменшив швидкості, не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, якій створена небезпека, в результаті чого, правою передньою частино свого транспортного засобу здійснив на неї наїзд. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: поєднаної травми відкритої черепно-мозкової травми, забійних ран,синців на обличчі, множинних багато уламкових переломів кісток склепіння з переходом на основу черепа, забою головного мозку, гострої пластинчастої субдуральної гематоми (20 см3) в правій тім`яній ділянці. Коми 3 ступеню, набряку головного мозку, травматичного шоку 3 ступеню, закритої травми грудної клітки, переломів 6-12 ребер справа, пневмотораксу справа, забою легень та серця, після травматичної двобічної вогнищевої пневмонії, закритою травми живота, заочеревинної гематоми, забою нирок, переломів правої сідничної та лонної кісток, переломів середньої третини та дистального метафазу правої плечової кістки, синців та саден та тулубі і кінцівках, які є небезпечними для життя і відносяться до тяжкого тілесного ушкодження та знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю.
Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, оскільки він, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої.
В апеляційній скарзі потерпіла просить вирок суду відносно обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати і постановити новий вирок, призначивши йому більш суворе покарання у виді 5-ти років позбавлення волі, оскільки призначене судом покарання не відповідає тяжкості злочину, та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди. Посилається на те, що призначене судом покарання обвинуваченому ОСОБА_7 не відповідає його особі та обставинам справи та є явно несправедливим через його м`якість. Вказує, що суд першої інстанції при призначенні покарання не в повній мірі врахував наслідки злочину, від якого загинуло її донька. Крім того, суд визнав обставиною, що пом`якшує покарання, щире каяття, хоча свою вину у вчиненні злочину під час досудового розслідування взагалі обвинувачений не визнавав, а в судовому засіданні, виходячи із його пояснень, визнав частково, що не може вважатися пом`якшуючою обставиною, як щире каяття. Не відшкодував повністю обвинувачений і заподіяну майнову та моральну шкоду, що свідчить про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину внаслідок м`якості та особі засудженого. Крім того зазначає, що вирішуючи цивільний позов, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про залишення його без розгляду, мотивуючи тим, що відповідно до положень ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про те, що у разі, якщо цивільно-правова відповідальність винної особи застрахована, то шкода, заподіяна нею майну третьої особи, в межах ліміту відповідальності відшкодовується страховиком, тобто в даному випадку ПАТ «Європейський страховий альянс». Суд першої інстанції не взяв до уваги те, що потерпілий може відмовитися від права вимоги до страховика та одержати повну компенсацію шкоди від особи, яка її завдала, про що йдеться у постанові ВСУ від 14.09.2016 №6-725цс16.
В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок суду змінити, призначити йому покарання з застосуванням вимог ст.69 КК України, не призначаючи додаткове покарання позбавлення права керувати транспортними засобами та відповідно до вимог ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробовуванням. Посилається на те, що призначене покарання є явно несправедливим внаслідок суворості, оскільки судом першої інстанції при призначенні покарання не було належним чином враховано пом`якшуючих обставин та належним чином не встановлено особу обвинуваченого. Вказує, що ОСОБА_7 як під час досудового розслідування так і в суді визнав вину, щиро розкаюється у вчиненому злочині, добровільно відшкодовував потерпілій завдані збитки, його родина неодноразово навідувала хвору та купували ліки, що підтверджується чеками наданими стороною захисту в судовому засіданні. Протягом розгляду кримінального провадження, ОСОБА_7 неодноразово відшкодовував матеріальні збитки шляхом переказу грошових коштів на адресу потерпілої ОСОБА_9 . Відразу ж, як дізнався про смерть ОСОБА_10 та її поховання, надіслав переказ на адресу потерпілої ОСОБА_9 . Всього обвинуваченим було відшкодовано матеріальних збитків на суму 5636 грн. 26 коп. ОСОБА_7 має на утриманні доньку 2002 р.н. та престарілу матір, яка теж потребує його допомоги. Його цивільна дружина працює технічним працівником в ЗОШ, Тому за даних обставин ОСОБА_7 міг відшкодувати завдану шкоду лише в такій частині. Проте, в судовому засіданні обвинувачений просив пробачення у потерпілої та наголошував, що на даний час офіційно працевлаштований, працює в ТОВ "Беркут" охоронцем та буде в подальшому допомагати родині потерпілій та відшкодовувати спричинену шкоду. Дані дії свідчать про те, що ОСОБА_7 дійсно дуже жалкує про вчинене і намагається підтримати родину потерпілої. Стверджує також, що ОСОБА_7 раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має позитивну характеристику, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра та те, що даний злочин характеризується необережною виною.
В поданих запереченнях прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 просить апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок суду без змін. Стверджує, що судом вірно враховано тяжкість злочину, внаслідок якого загинула людина. Також вірно враховано особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся, добровільно частково відшкодував потерпілій заподіяну злочином шкоду, має позитивну характеристику, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, працює, має на утриманні дитину та престарілу матір, яка потребує його допомоги. Судом було враховано думку потерпілої, яка наполягала на призначенні суворого покарання.
Захисник та обвинувачений підтримали свою апеляційну скаргу та усі доводи, наведені в ній, заперечили проти задоволення апеляційної потерпілої. Крім того захисником в інтересах обвинуваченого було заявлено клопотання про застосування до останнього положень п. «є» ст.1 ЗУ «Про амністію» та звільнити його від призначеного покарання у зв`язку з тим, що він вчинив необережний злочин, який не є особливо тяжким, вирок відносно нього не набрав законної сили, та він має матір , вік якої становить більш ніж 70 років, яка не має інших працездатних дітей.
Прокурор в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційних скарг та н заперечував проти задоволення клопотання захисника та звільнення обвинуваченого від покарання на підставі ЗУ «Про амністію у 2016 році».
В судовому засіданні потерпіла частково підтримала подану нею апеляційну скаргу, не заперечувала проти призначення обвинуваченому покарання із застосуванням іспитового строку, про що написала письмову заяву до апеляційного суду, і підтримала свій цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 300000 грн., наполягаючи на виплаті вказаної суми протягом року, а також зазначила, що матеріальна шкоді обвинуваченим їй відшкодована у повному обсязі. Проти задоволення клопотання захисника про застосування до обвинуваченого амністії не заперечувала за умови відшкодуванням ним вказаної шкоди.
Заслухавши доповідь судді, потерпілу, обвинуваченого та його захисника, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, а також клопотання про звільнення обвинуваченого від призначеного покарання у зв`язку з амністією, колегія суддів дійшла висновку, що змінена апеляційна скарга потерпілої, а також апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого не підлягають задоволенню, вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін із звільненням обвинуваченого від призначеного вироком основного та додаткового покарання у в`язку з амністією, виходячи з наступного.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах та апелянтами не оскаржуються.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що суд при призначенні ОСОБА_7 покарання зазначених вимог закону дотримався.
Покарання засудженому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено за найнижчою межею санкції ч.2 ст.286 КК України із врахуванням вимог ст.65 КК України. При його визначенні, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким необережним злочином, наслідки, які від нього настали смерть ОСОБА_10 . Суд першої інстанції під час розгляду справи в повній мірі встановив та врахував пом`якшуючі покарання обставин щире каяття, часткове відшкодування матеріальної шкоди на суму 5636грн. 26коп. Обтяжуючих покарання обставин судом першої інстанції не встановлено. Судом враховано особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем роботи, одружений, працює, має на утриманні неповнолітню дитину, а також престарілу матір. Тому суд першої інстанції з урахуванням всіх обставин провадження, правильно прийшов до висновку про те, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів є покарання пов`язане з позбавленням волі на визначений строк з призначенням додаткового покарання.
Доводи потерпілої ОСОБА_9 , наведені в її апеляційній скарзі з приводу призначення обвинуваченому ОСОБА_7 надто м`якого покарання колегією суддів не розглядалися у зв`язку з не підтриманням потерпілою апеляційної скарги в цій частині та наявністю її заяви про призначення обвинуваченому покарання з іспитовим строком.
Щодо доводів потерпілої ОСОБА_9 відносно заявленого нею у кримінальному провадженні цивільного позову, який вона підтримала частково, просивши задовольнити його в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 300000 грн., то на думку колегії суддів вони також не можуть бути підставою для скасування чи зміни вироку суду, виходячи із наступного.
Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю чи відмовляє в ньому.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, судом першої інстанції цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду з роз`ясненням потерпілій права звернутися до суду з цивільним позовом в порядку цивільного судочинства.
Враховуючи, що цивільний позов не вирішено по суті заявлених вимог, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості розглянути апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 в частині цивільного позову та вирішити цивільний позов по суті.
Також не знайшли свого підтвердження та достатнього обґрунтування в судовому засіданні і доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є явно несправедливим внаслідок суворості, і судом чином не встановлено особу обвинуваченого, на думку колегії суддів, враховуючи обставин вчиненого злочину, не можуть бути підставою для застосування покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.
Колегія суддів, враховуючи, що обвинувачений, керуючи транспортним засобом в денний час, належним чином не зреагувавши на зміну дорожньої обстановки, грубо порушив правила дорожнього руху та вчинив наїзд на потерпілу саме на пішохідному переході, а також тяжкість наслідків такого порушення смерть ОСОБА_10 , на підставі положень ст.ст. 65-67 КК України вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі з урахуванням усіх наведених вище обставин та тяжкості наслідків для потерпілої, є обґрунтованим та законним. Наявність кількох пом`якшуючих обставин - щирого каяття та часткового відшкодування шкоди, позитивних даних про особу обвинуваченого, перебування у нього на утриманні неповнолітньої дитини та престарілої матері, не зменшують тяжких наслідків від вчиненого злочину. Так, обвинуваченому ОСОБА_7 з врахуванням наведених обставин місцевим судом призначено найнижчу межу покарання, передбачену санкцією ч.2 ст.286 КК України, з чим погоджується і колегія суддів. Тому підстави до застосування ст.ст.69, 75, 76 КК України та призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, відсутні. З цих же мотивів відсутні підстави для скасування вироку в частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 2 роки.
Всі об`єктивні дані та обставини, які впливають на вид та розмір покарання, були враховані судом першої інстанції.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б бути підставою для зміни або скасування вироку суду, не виявлено.
Таким чином вирок суду є законним та обґрунтованим та зміні чи скасуванню у відповідності до положень ст.408 КПК України не підлягає.
Разом з тим в судовому засіданні апеляційного суду захисником обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 було заявлено клопотання про застосування до обвинуваченого амністії та звільнення його від призначеного покарання на підставі п. «є» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році».
Так, відповідно до п. «є» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.
При цьому вчинений ОСОБА_7 злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, у відповідності до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, та є необережним, вчинений ним у тверезому стані.
Як вбачається з долучених до клопотання документів, а саме копії паспорта на ім`я ОСОБА_7 , копії свідоцтва про народження ОСОБА_7 , копії паспорта на ім`я ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_7 має матір ОСОБА_12 , 1944 року народження, якій на момент розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 виповнилось 73 роки.
Обвинувачений ОСОБА_7 апеляційному суду пояснив, що інших дітей у його матері, крім нього, немає. Даних про спростування таких пояснень ніким з учасників судового засідання не надано, не містяться такі дані і в матеріалах кримінального провадження.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 та сам обвинувачений ОСОБА_7 клопотання про застосування до нього амністії підтримали та просили задовольнити. Прокурор не заперечив проти застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 застосування амністії з мотивів, наведених в поданому суду клопотанні захисника ОСОБА_8 . Потерпіла ОСОБА_9 відносно задоволення клопотання не заперечувала, за умови відшкодування їй відповідної суми моральної шкоди.
За наведених обставин, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання захисника ОСОБА_8 та звільнити ОСОБА_7 від призначеного вироком суду першої інстанції покарання на підставі п. «є» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році».
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, ЗУ «Про амністію у 2016 році», колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 16 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України, - без зміни.
Клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 задовольнити.
Відповідно до п. «є» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування основного та додаткового покарання у виді 3 років позбавлення волі та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки, призначеного вироком Корольовського районного суду м.Житомира від 16 травня 2017 року.
Ухвала набирає законної сили негайно, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її постановлення.
Судді: