Ухвала
Іменем України
22 січня 2018 р.

м. Київ
справа № 202/8095/16-к

провадження № 51-1226 ск 18
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного кримінального суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року,

встановив:

вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2017 року

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Синельникове Дніпропетровської області, постійного місця мешкання не має,

засуджено за частиною 3 статті 187 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Відповідно до частини 5 статті 72 КК України ОСОБА_4 в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 29 грудня 2015 року до набрання вироком законної сили.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 рокузазначений вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_4 залишено без зміни.
У касаційній скарзі засуджений ставить питання про перегляд зазначеної ухвали апеляційного суду в касаційному порядку.Посилається на порушення вимог кримінального процесуального законодавства судом апеляційної інстанціїта органами досудового розслідування.

Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 КПК України, суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Так, відповідно до вимог частин 2, 3 статті 427 КПК України у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК України, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК України та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
В той час, як у частині 1 статті 433 КПК України визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до якихсуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Так, згідно із частиною 1 статті 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Тобто, у касаційній скарзі засуджений має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущені судами першої та апеляційної інстанції при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Одночасно засуджений у касаційній скарзі посилаєтьсяна порушення права на захист, однак не розкриває суть таких порушень, з урахуванням вимог статті 412 КПК України.

До того ж, відповідно до статті 436 КПК України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення;

- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
- змінити судове рішення.
Однак, засуджений у прохальній частині касаційної скарги просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, чим допустив неузгодженість своєї позиції та суперечності з мотивувальною частиною касаційної скарги.
Також, відсутність у касаційній скарзі застережень засудженого щодо його участі в касаційному розгляді не може розцінюватися судом касаційної інстанції як виявлення такого бажання.

Таким чином, недодержання скаржником вимог, передбачених статтею 427 КПК України, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

Звертаємо увагу засудженого і на те, що його касаційна скарга адресована до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, тоді як, у відповідності до пункту 21 частини 1 статті 3 КПК України (в редакції Закону України № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року), судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
На підставі наведеного та керуючись статтею 5, частиною 1 статті 429 КПК України, суд
постановив:
касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року щодо нього залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3