Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________копія:____
У Х В А Л А
Іменем України
06 вересня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000244 (відомості до ЄРДР внесені 13 червня 2016 року) відносно:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає в АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився та проживає в АДРЕСА_2 ;

обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України;

за участі:
секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 -адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ;

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_8 на вирок Корецького районного суду Рівненської області від 29 травня 2017 року;

ВСТАНОВИЛА:
У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_8 просить вирок Корецького районного суду Рівненської області від 29 травня 2017 року відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 змінити в частині призначеного покарання її підзахисному ОСОБА_4 та звільнити останнього від відбування покарання, призначеного судом першої інстанції зі встановленням йому іспитового строку на підставі ст.75 КК України.

Прокурор від поданої ним апеляційній скарги відмовився до початку розгляду апеляційного провадження.

Згідно оскаржуваного вироку:

- ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_4 було залишено попередній - тримання під вартою. Строк відбування покарання ОСОБА_4 встановлено рахувати з дня взяття його під варту, а саме з 24 лютого 2017 року. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_4 у строк відбування призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення з 24 лютого 2017 року до вступу вироку в законну силу з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

- ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. Відповідно до ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки. У відповідності до вимог ст.76 КК України, протягом іспитового строку покладено на засудженого такі обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Судом також було вирішено питання щодо речових доказів.

Захисник адвокат ОСОБА_8 обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, посилається на порушення судом першої інстанції положень ст.ст. 50, 65 КК України, які визначають принципи індивідуальності та мети покарання при призначенні його винній особі судом за вчинений злочин, одночасно вказуючи, що Корецький районний суд при ухваленні вироку та в ході призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 належним чином не врахував усі пом`якшуючі покарання обставини, які були встановлені в судовому засіданні, внаслідок чого призначив її підзахисному занадто суворе покарання. Зокрема вказує, що на її думку усіх обставин, що знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину у їх сукупності, зокрема таких як: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, незначний розмір шкоди, завданої потерпілій тощо, було достатньо для прийняття судом рішення про звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України та встановлення йому іспитового строку з покладенням обов`язків, визначених у ст.76 КК України, про що і сторона захисту просила в судовому засіданні під час судових дебатів.

Цим же вироком засуджений і ОСОБА_5 , вирок відносно якого в апеляційному порядку не оскаржується.

За вироком суду, 09 червня 2016 року близько 11-ї год. 00 хв., ОСОБА_4 , за попередньою змовою із ОСОБА_5 , з метою незаконного заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та те, що вони посягають на чуже майно і не мають права розпоряджатись ним, зайшли до господарства ОСОБА_9 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та шляхом витягування дощок зі стіни проникли до підсобного приміщення (сараю), звідки таємно викрали металобрухт, загальною вагою 117 (сто сімнадцять) кг, загальною вартістю 351 (триста п`ятдесят одна) грн. У подальшому ОСОБА_4 з ОСОБА_5 винесли викрадене майно з вказаного господарства та розпорядились ним на власний розсуд, чим заподіяли потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 351 (триста п`ятдесят одна) грн..

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника - адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,потерпілої ОСОБА_11 , які підтримали подану апеляційну скаргу і просили її задовольнити за наведених у ній доводів, пояснення прокурора ОСОБА_7 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника-адвоката - ОСОБА_8 через безпідставність, перевіривши матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та обговоривши доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 , колегія суддів дійшла до таких висновків.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як убачається з вироку, грунтуються на показаннях свідків, показаннях обвинувачених, які повністю визнали вину у вчиненні злочину за обставин, висвітлених в обвинувальному акті, і такі висновки підтверджуються зібраними в матеріалах кримінального провадження доказами, зокрема письмовими документами органів досудового розслідування, а саме: протоколом огляду місця події, протоколом слідчого експерименту, протоколами пред`явлення особи для впізнання тощо. Із апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 слідує, що вирок суду в цій частині нею не оспорюється, а лише з приводу суворості призначеного судом покарання її підзахисному ОСОБА_4 , так як вважає, що у суду першої інстанції були всі підстави звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання зі встановленням іспитового строку.

Частиною першою ст.75 КК України встановлено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином за вимогами ст.75 КК України звільнення від відбування покарання можливе лише тоді, коли суд дійде висновку, що виправлення засудженого можливе без ізоляції відбування покарання за наявності цілого комплексу обставин, що пом`якшують покарання.

Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_4 покарання за вчинений злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, суд посилався у мотивувальній та резолютивній частинах вироку на ст.69 КК України та, за відсутності обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому та враховуючи обставину, що пом`якшує обвинуваченому покарання, а саме - щире каяття та інші обставини провадження, призначив ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі нижче найнижчої межі, встановленої санкцією ч.3 ст.185 КК України, а саме у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Частиною першою ст.69 КК України встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу

Суд першої інстанції також враховував, що за місцем проживання обвинувачений ОСОБА_4 характеризується посередньо, перебуває на «Д» обліку у лікаря-нарколога, на обліку у психіатра не перебуває, на утриманні в обвинуваченого ОСОБА_4 перебуває двоє малолітніх дочок, 2005 та 2006 р.р.н.н., вчиненим злочином завдав потерпілій незначну суму збитків, яка є відшкодованою в повному обсязі, а тому додатково визнав ці обставини як такі, що надали суду можливість застосувати до ОСОБА_4 положення ст.69 КК України та призначити йому більш м`яке покарання.

Із таким рішенням суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, однак для одночасного застосування ст.75 КК України та звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного із застосуванням ст.69 КК України з випробуванням, як того просить захисник - адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_8 , висловивши прохання в апеляційній скарзі та про те, що зміна вироку в частині призначення покарання її підзахисному, будь-яких нових даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 суду апеляційної інстанції не надала, оскільки вироком підтверджується, що наведені в її апеляції твердження про існування додаткових пом`якшуючих покарання її підзахисному обставин, всупереч вироку суду, не враховані, не навела.

У п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 (з послідуючими змінами) «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі Постанова Пленуму зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали тощо).

Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність незнятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, у вищевказаній Постанові Пленум ВСУ детально роз`яснив судам основні фактори, які повинен ураховувати суд при застосуванні до особи положень як ст.69 КК України, так і ст.75 КК при призначенні покарання за вчинений злочин.

З урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, особи винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо його визначення саме у такому розмірі і за таким розміром і, що воно буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та для попередження вчинення ним нових злочинів і, при цьому, відповідає вимогам ст.65 КК України.

Підстав для зміни вироку в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_4 колегія суддів не вбачає, оскільки призначити йому покарання, яке вже призначено з урахуванням положень ст.69 КК, ще й одночасно зі звільненням від такого покарання з іспитовим строком на підставі ст.75 КК України, підстав не має.

Пунктом першим ч.1 ст.407 КПК України, суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду скарги на вирок суду першої інстанції надано право залишити вирок без змін.

Між тим, колегія суддів уважає за необхідне внести поправку до вироку суду першої інстанції в частині зарахування строку попереднього ув`язнення ОСОБА_4 у строк відбування покарання, так як 21 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» згідно якого, частину п`яту ст.72 КК України «Правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» було викладено в новій редакції, відповідно до якої попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 403, 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_4 -адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Корецького районного суду Рівненської області від 29 травня 2017 року відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, вважати зарахованим засудженому ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, строк з 24 лютого 2017 року по 20 червня 2017 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення цим судом та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_4 в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя-доповідач - підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_12

Згідно з оригіналом: суддля-доповідач: ОСОБА_1