Єдиний унікальний номер 234/9377/17
Номер провадження 11-сс/775/54/2018

Єдиний унікальний номер: 234/9377/17
Номер провадження 11сс/775/54/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмут в складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання секретаря ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника заявника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області у місті Бахмуті судове провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_8 - ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 10 січня 2018 року про відмову у задоволенні скарги представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 на постанову слідчого від 10 березня 2017 року про закриття кримінального провадження № 0001645 від 27 листопада 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

27 листопада 2014 року до правоохоронних органів звернулась ОСОБА_10 із повідомленням про те, що 27 листопада 2014 року приблизно о 15 годині 40 хвилин невстановлена особа, діючи умисно, викрала її чоловіка ОСОБА_8 , який знаходився на місцем свого мешкання у АДРЕСА_1 . Зазначене повідомлення булО внесено до ЄРДР з правою кваліфікацією за ст. 146 ч. 2 КК України та розпочато досудове розслідування.

Крім того, 09 січня 2015 року ОСОБА_10 знов звернулась до правоохоронних органів з повідомленням про те, що невідомі озброєні особи у військовій формі, перевищуючи службові повноваження, умисно вийшли за межі даних їм прав та 27 грудня 2014 року незаконно проникли до приміщення квартири АДРЕСА_2 , пошкодили вхідні двері, позбавили волі її чоловіка ОСОБА_8 , якого увезли в невідомому напрямку, та навмисно привласнили документи, особисті речи, мобільні телефони, системний блок комп`ютера з клавіатурою та гроші. Зазначене повідомлення було внесено до ЄРДР з правовою кваліфікацією за ст. 365 ч. 1 КК України та розпочато досудове розслідування.

15 вересня 2015 року зазначені кримінальні провадження були об`єднані в одно провадження.

Згідно рапорту працівника поліції, 11 березня 2016 року було встановлено місце знаходження ОСОБА_8 , який знаходився у розшуку за вказаним кримінальним провадженням.

Постановою слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу військової прокуратури сил антитерористичної операції ОСОБА_11 від 10 березня 2017 року кримінальне провадження № 001645 від 27 листопада 2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 365 КК України було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку із відсутністю події кримінальних правопорушень.

У червні 2017 року представник ОСОБА_8 - ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області зі скаргою на вищезазначену постанову слідчого.

Ухвалою слідчого судді від 10 січня 2018 року у задоволенні скарги представника ОСОБА_8 ОСОБА_9 на постанову слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу військової прокуратури сил АТО ОСОБА_11 від 10 березня 2017 року про закриття кримінального провадження № 0001645 від 27 листопада 2014 року відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_8 - ОСОБА_7 прохає скасувати ухвалу слідчого судді, в обґрунтування вимог вказує, що матеріали справи не свідчать про ефективність та результативність досудового розслідування та твердження про те, що факту незаконного утримання ОСОБА_8 не було - необгрунтоване. Зазначає, що розслідування не було ретельним та об`єктивним. Ухвала слідчого судді не містить достатніх даних , які б свідчили про виконання слідчим належним чином вимог кримінального процесуального закону та відсутня необхідна правова оцінка усім обставинам кримінального правопорушення.

Вислухав доповідача, представника заявника, що підтримала доводи апеляційної скарги, прокурора, який прохав ухвалу залишити без змін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оскаржувана ухвала слідчого судді винесена в порушення вказаних вимог кримінального процесуального закону, не містить належного мотивування і обґрунтування.

Відповідно до висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (КРЕС) щодо якості судових рішень від 18 грудня 2008 року, якість судового рішення залежить здебільшого від якості його обґрунтування, при цьому виклад підстав ухвалення рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, а насамперед є гарантією проти свавілля, оскільки, по-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення та забезпечують його правомірність; по-друге, дає можливість суспільству зрозуміти, як функціонує судова система. Підстави схвалення рішення мають бути узгодженими, чіткими, недвозначними й несуперечливими та мають давати можливість простежити логіку міркувань, які привели суддю до ухваленого ним рішення. До того ж обґрунтування має засвідчувати дотримання суддею принципів, проголошених Європейським судом з прав людини (а саме, додержання прав сторони захисту та права на справедливий суд).

Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд (ст..6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

В рішенні ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2011 р. суд визнав порушення п.1 ст.6 КЗПЛ (право на справедливий суд) з огляду на те, що національні суди належно не обґрунтували своє рішення.

Із ухвали слідчого судді вбачається, що кримінальне провадження містить 16 томів, тобто це (на думку суду) достатній об`єм для того, щоб вважати якісним досудове розслідування.

Оцінку обставинам, на які є посилання в скарзі, колегія суддів вважає формальною за своєю сутністю.

Колегія суддів приймає до уваги, що Європейський суд по правам людини у своїй практиці неодноразово підкреслював основоположний характер гарантій прав людини, що містяться в ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки вони призначені для зведення до мінімуму ризику свавілля та гарантування верховенства права.

Стаття 5 Конвенції гарантує право на свободу та особисту недоторканість, яке передбачає особисту свободу у її класичному розумінні, тобто фізичну свободу. Сферою дії цього права є «кожен», тобто це право стосується будь-якої фізичної особи, незалежно від того, перебуває вона на волі чи у в`язниці. Метою ст. 5 Конвенції є захист особи від свавільного арешту і тримання під вартою, захист публічного порядку, який вимагає забезпечення покарання осіб, що вчинили злочин. Для того, аби звести до мінімуму ризик свавілля у діях державних органів, ст. 5 Конвенції передбачає комплекс прав, які встановлюють, що позбавлення свободи повинно знаходитися під незалежним судовим контролем і супроводжуватися відповідальністю органів влади за свої дії.

Зі змісту права на свободу та особисту недоторканість випливає низка обов`язків держави у разі втручання її органів у свободу та особисту недоторканість осіб. До них належать, зокрема, позитивні - знати про місце знаходження особи, якщо вона була взята під варту органами влади; надати інформацію стосовно місця знаходження цієї особи (рішення Суду у справі «Cyprus v. Turkey» від 10.05.2001), вжити ефективних заходів для гарантованого запобігання ризику зникнення людей; та процесуальні - без зволікань провести ефективне розслідування за наявності скарги на те, що конкретна особа була заарештована, після чого зникла (рішення Суду у справі «Kurt v.Turkey» від 25.05.1998).

Це відображається також і у стандартних формулюваннях, які використовує Суд у пов`язаних із статтею 3 справах: «Як неодноразово заявляв Суд, в статті 3 закріплена одна з найбільш фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Навіть за найскладніших обставин, таких як боротьба з тероризмом та організованою злочинністю, Конвенція в абсолютній формі забороняє катування і нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження або покарання (рішення «Зелілов проти Греції» від 24.05.2004 р.).

Так само однозначною є й позиція Європейського Комітету із запобігання катування і нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню: «Звичайно, для протидії тероризму необхідні рішучі дії; але не можна допускати переродження таких дій в акти катування або нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження. Демократичні суспільства мусять зберігати вірність тим цінностям, які відрізняють їх від інших суспільств».

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, коли особа заявляє обґрунтовану скаргу на те, що вона незаконно і всупереч вимогам статті 3 Конвенції зазнала жорстокого поводження з боку правоохоронців чи інших представників держави, це положення у поєднанні із загальним обов`язком держав за статтею 1 Конвенції «гарантувати кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в Конвенції, вимагає проведення ефективного офіційного розслідування.

Згідно з статтею 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 13 Конвенції встановлює вимогу до держави проводити ефективне розслідування обставин вчинення злочинів щодо особи. Сформувався цілий напрям застосування ст. 13 Конвенції у випадках, коли мають місце ймовірне вбивство, катування, нелюдське поводження. Щодо цих ситуацій поняття ефективного юридичного захисту, поряд із правом на виплату компенсації, охоплює й право на всебічне та ефективне розслідування, яке приведе до виявлення і покарання винних, включаючи також можливість ефективного оскарження процедури розслідування ( рішення Суду у справах «Aksoy v. Turkey» від 18.12.1996, «Yamam v. Turkey» від 02.11.2004). При цьому висувається вимога оперативності ти швидкості розслідування.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення.

Згідно положень п.4 ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватись відповідно до вимог ст..9 КПК України після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

У рішенні по справі «Помілейко проти України» від 11.05.2015 р. ЄСПЛ зазначав, що органи влади завжди повинно сумлінно намагатись з`ясувати, що трапилось і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень ( рішення «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov and Others v. Bulgaria) від 28.10.1998 р.).

Колегія суддів вважає, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо не проведення впізнання по фотознімкам; одночасного допиту потерпілого ОСОБА_8 та співробітників СБУ та інших осіб, які здійснювали дії, направлені на тимчасове позбавлення свободи потерпілого; слідчих експериментів.

Посібником з питань ефективного розслідування і документування фактів катувань та іншого жорстокого, нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження або покарання (Стамбульським протоколом від 09.08.1999 р.) зазначено, що належне опитування і, у разі необхідності, використання пізнання та інших спеціальних слідчих заходів повинно бути спрямовано на встановлення винних.

Ще одним винятково важливим необхідним елементом розслідувань фактів жорсткого поводження є необхідні зусилля для встановлення заявлених правопорушників та їх опитування. У практиці Страсбурзького Суду міститься багато вказівок про недоліки на цьому напрямку: «Суд вважає особливо вражаючим те, що, хоча 09 березня 1995 року заявник повторно ствердив, що міг би упізнати охоронців, про яких йдеться, якби побачив їх, не було здійснено жодного кроку для цього, а вже через дев`ять днів прокуратура звернулася за постановою про закриття справи на підставі того, що винних осіб встановити не вдається, а не того, що факти, викладені у заяві є безпідставними; така постанова була видана (Рішення Суду «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р.)

Не є безпідставними і підлягають процесуальній перевірці доводи апелянта щодо наявного конфлікту інтересів в ході досудового розслідування, в тому числі з огляду на таке.

Стосунки між різними органами можуть бути досить складними і потребувати докладного аналізу. Наприклад, це стосується тих випадків, коли незалежні з огляду на структуру організації службовці великою мірою покладаються на інформацію, надану особами, на дії яких подана скарга.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в оскаржуваній постанові слідчого відсутній системний і комплексний аналіз обставин, встановлених в даному кримінальному провадженні з огляду на результати проведення слідчих дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_8 - ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 10 січня 2018 року про відмову у задоволенні скарги представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 на постанову слідчого від 10 березня 2017 року про закриття кримінального провадження № 0001645 від 27 листопада 2014 року; постанова слідчого та ухвала слідчого судді підлягають скасуванню.

На підставі викладеного і керуючись вимогами ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 - ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 10 січня 2018 року про відмову у задоволенні скарги представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 на постанову слідчого від 10 березня 2017 року про закриття кримінального провадження № 0001645 від 27 листопада 2014 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою:

задовольнити скаргу представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 на постанову слідчого ОСОБА_11 від 10 березня 2017 року про закриття кримінального провадження № 0001645 від 27 листопада 2014 року;

постанову слідчого ОСОБА_11 від 10 березня 2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001645 від 27 листопада 2014 року скасувати, направити кримінальне провадження для проведення досудового розслідування в військову прокуратуру сил антитерористичної операції.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді