Ухвала

Іменем України
26 березня 2018 р.

м. Київ
справа № 307/1708/16-к

провадження № 51-4955 ск 18
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного кримінального суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 20 грудня 2017 року щодо неї,
встановив:
вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2017 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 1000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, а в решті позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 20 грудня 2017 року вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2017 року щодо засудженої ОСОБА_4 залишено без зміни.

У касаційній скарзі засудженаставить вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши касаційну скаргу засудженої на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Так, відповідно до вимог частин 2, 3 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
В той час, як у частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до якихсуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Так, згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
З касаційної скарги засудженої вбачається, що вона фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій. Тобто, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставин кримінального провадження, що згідно зі статтею 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку.
Також, засуджена у касаційній скарзі, окрім іншого, посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, однак не розкриває їх зміст та не наводить мотивів такої позиції з урахуванням вимог статті 412 КПК.
Крім того, посилаючись на порушення вимог статті 419 КПК судом апеляційної інстанції, засуджена не зазначає конкретні помилки, які на її думку, були допущені судом при постановленні оскаржуваного судового рішення, з урахуванням положень статті 412 КПК.
До того ж, відсутність у касаційній скарзі застережень засудженої щодо її участі в касаційному розгляді не може розцінюватися судом касаційної інстанції як виявлення такого бажання.

Звертаємо увагу засудженої і на те, що її касаційна скарга адресована до Верховного Суду України, тоді як, у відповідності до пункту 21 частини 1 статті 3 КПК (в редакції Закону України № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року), судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
Таким чином, недодержання засудженою вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення її касаційної скарги без руху.
На підставі викладеного та керуючись частиною 1 статті 429 цього Кодексу, суд

постановив:

касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 20 грудня 2017 року щодо неї залишити без руху, надавши їй п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання нею ухвали.

У разі невиконання вимог, касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3