Ухвала

Іменем України
24 квітня 2018 року

м. Київ
Справа № 640/7420/17

Провадження № 51 5689 ска 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Київського районного суду м. Харкова від 14 червня 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 16 січня 2018 року щодо нього,
встановив:
Постановою Київського районного суду м. Харкова від 14 червня 2017 року, залишеною без зміни постановою Апеляційного суду Харківської області від 16 січня 2018 року, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про перегляд зазначених постанов судів Касаційним кримінальним судом Верховного Суду в касаційному порядку.
Перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії постанов, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний розгляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої статті 129 Конституції України).
Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).
У Кодексі України про адміністративні правопорушення встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності може бути оскаржена до апеляційного суду, а постанова апеляційного суду ухвалена за результатом апеляційного розгляду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає (частина друга, десята статті 294).
Таким чином, обмеження права на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції у справах про адміністративні правопорушення, встановлені статтею 294 цього Кодексу, відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційними та обґрунтованими.
За таких обставин, у відкритті касаційного провадження відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 1 КПК України необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
Керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 428 ч. 2 п. 1 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на постанову Київського районного суду м. Харкова від 14 червня 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 16 січня 2018 року щодо нього у справі про адміністративне правопорушення № 640/7420/17.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3