АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/1566/17 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0002837 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 лютого 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не працюючого, з професійно-технічної освітою, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 02.07.2015 року вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень;
- 13.01.2016 року вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі та штрафу в дохід держави в розмірі 850 гривень, на підставі ст. 75 КК України звільнений від покарання з іспитовим строком на 1 рік, який вироком Апеляційного суду Харківської області від 09.06.2016 року, в частині призначеного покарання - скасований, за ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України призначене покарання 2 роки позбавлення волі та штраф в дохід держави в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, на підставі ст. 75 КК України звільнений від покарання з іспитовим строком на 2 роки;
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.
На підставі ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання, призначене за вироком Апеляційного суду Харківської області від 09.06.2016 року у виді 6 місяців позбавлення волі, та приєднано невідбуте покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, і за сукупністю вироків, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання 3 роки позбавлення волі та штраф в дохід держави в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, який, в силу вимог ч. 3 ст.72 КК України, підлягає самостійному виконанню.
На підставі ч. 5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_8 у строк призначеного покарання час перебування його під вартою у період з 22.12.2016 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили, залишено без змін - тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань (№27).
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати, пов`язані з проведенням експертизи № 6031 від 05.12.2016 року в сумі 175 грн. 92 коп..
Долю речових доказів суд вирішив відповідно до ст.100 КПК України.
Згідно вироку, ОСОБА_8 , будучи раніше засудженим за корисливий злочин проти власності, судимість за який не знята та не погашена у встановленому законом порядку, знаходячись на іспитовому строку, належних висновків для себе не зробив та знову скоїв кримінальне правопорушення при наступних обставинах.
Так, 28.11.2016 року, близько о 10 годині 30 хвилин, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою наживи, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, викрав дитячий візок торгової марки «Baciuzzi», який стояв біля входу до дитячого клубу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований на першому поверсі вищевказаного будинку та належить ОСОБА_9 , вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи складає 1133 гривні 00 коп., після чого, з місця вчинення злочину з викраденим майном зник, в подальшому розпорядившись ним на власний розсуд, в результаті чого, спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок районного суду змінити, пом`якшити призначене йому покарання. Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу апелянт вказує на те, що повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, сприяв у розкритті злочину, має позитивні характеристики, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, також є інвалідом, що недостатньо враховано судом при призначенні покарання, внаслідок чого, на думку обвинуваченого, воно є занадто суворим.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі, а також заперечення прокурора, що вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Сторони кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочинів, що зазначені у вироку та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України у апеляційній скарзі ОСОБА_8 не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404, 421 КПК України, ці обставини у апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в межах доводів поданої апеляційної скарги щодо правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, що його обтяжують.
Сутність апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_8 полягає у зайвій суворості призначеного покарання. З цим він пов`язує своє апеляційне прохання щодо необхідності зміни вироку в частині призначеного покарання, шляхом його пом`якшення, що на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки такі твердження повністю спростовуються висновками суду, що містяться у оскаржуваному вироку (арк. 66-68).
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 призначено покарання за вчинення таємного викрадення чужого майна, вчинене повторно, у виді позбавлення волі, строком на 2 роки 6 місяців, тобто в межах наближених до мінімальних стосовно строку цього виду покарання, яке передбачено санкцією ч. 2 ст. 185 КК України. Остаточне покарання за сукупністю вироків призначено шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком - позбавлення волі, строком на 3 роки, в умовах його реального відбування, а також приєднано невідбуте покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але врахував наявність обставин, що пом`якшують покарання, - щире каяття, обставин, які обтяжують покарання суд не встановив, а також об`єктивно врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, в тому числі проти власності, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, злочин вчинив в період випробування за попереднім вироком.
Разом з цим, колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів обвинуваченого з неконкретизованими твердженнями про те, що існує низка обставин, що пом`якшують його покарання, що начебто недостатньо врахована судом, або -, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину. При цьому належить врахувати, що бажання обвинуваченого стати на шлях виправлення та визнання вини - охоплюється поняттям щирого каяття. Крім того, сукупність задовільних та незадовільних даних про особу винного були належним чином досліджені та встановлені судом першої інстанції, а також об`єктивно враховані при призначені ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.185 КК України, що вбачається зі змісту мотивувальної частини оскаржуваного вироку.
Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , про зайву суворість призначеного покарання на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків - у виді позбавлення волі строком на 3 роки та штраф в дохід держави в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, який, в силу вимог ч. 3 ст.72 КК України, підлягає самостійному виконанню, за вчинення таємного викрадення чужого майна, вчинене повторно, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку та пом`якшення призначеного покарання, на думку колегії суддів - є безпідставними. Згідно даних кримінального провадження та доводів поданої апеляційної скарги обвинуваченого, об`єктивно відсутні інші обставини, які пом`якшують або істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину, ніж ті, що встановлені судом, а твердження щодо їх наявності повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання (арк. 66-68), що призначені за злочин, передбачений за ч. 2 ст. 185 КК України, так і за сукупністю вироків.
Крім того, колегія суддів не може погодитися з апеляційними доводами обвинуваченого щодо наявності у нього інвалідності, оскільки матеріали кримінального провадження не містять відповідних даних, а також вони не надані стороною захисту під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення. Разом з цим, обвинувачений, за наявності відповідних медичних довідок та документів, в подальшому не позбавлений процесуального права та можливості звернутися до адміністрації установи виконання покарань та суду з клопотанням про звільнення його від відбування покарання за хворобою або застосування законодавства про амністію.
Колегія суддів дійшла висновку про те, що при призначені покарання, суд у повній мірі врахував вимоги кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 50, 65, 66 КК України, а саме додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також врахував ступінь тяжкості злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, наявність обставин, що пом`якшують покарання. При цьому належить врахувати, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, тобто судове рішення повинно виконувати функцію особистої та загальної превенції. Такий вид і міра, що зазначений у вироку покарання, на думку колегії суддів, будуть достатніми для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Отже, апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_8 про можливість пом`якшення призначеного покарання, з урахуванням наведених ним доводів, належить вважати безпідставними, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер, тобто наведені доводи не можуть вважатися достатніми підставами для будь-якого пом`якшення покарання за умисний, корисливий злочин середньої тяжкості, що був вчинений обвинуваченим.
Разом з цим, на підставі ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_8 належить зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, тобто тримання під вартою з 22 грудня 2016 року по 20 червня 2017 року включно, із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 лютого 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахувати у строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 22 грудня 2016 року по 20 червня 2017 року включно, із співвідношення одному дню тримання під вартою відповідають два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.
Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_10