Справа № 183/3613/17
№ 1-кп/183/322/18
В И Р О К
іменем України
09 березня 2018 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000207 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:
Наказом №75 від 06 квітня 2014 року командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 військовослужбовця за призовом по мобілізації солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду водія автомобільного взводу підвозу боєприпасів роти матеріального забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 . Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Однак, 05 вересня 2014 року солдат ОСОБА_4 , діючи умисно та з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не з`явився вчасно на службу у військову частину польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв. 06 червня 2017 року солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України, внаслідок чого злочин було припинено.

Таким чином, у період з 05 вересня 2014 року солдат ОСОБА_4 незаконно перебував за межами розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 до 06 червня 2017 року, і його дії кваліфіковані стороною обвинувачення за ч. 3 ст. 407 КК України як нез`явлення військовослужбовця, крім строкової служби, вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює. Показав, що був призваний на військову службу за мобілізацією 06.04.2014 року до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , служив на посаді водія. Лікувався у військовому госпіталі в м. Одеса і 05.09.2014 року не повернувся на службу до військової частини з госпіталя через хворобу своєї матері, доглядав за нею, а в кінці вересня 2014 року поховав її. Приймав участь в антитерористичній операції, але посвідчення учасника бойових дій не отримав. 06.06.2017 року самостійно прибув до військової прокуратури з приводу своєї відсутності на військовій службі. В скоєному щиро кається. Просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році», оскільки має на утриманні малолітнього сина 2004 року народження.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували. Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин та наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину встановленою та доведеною, його дії слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 407 КК України як нез`явлення військовослужбовця, крім строкової служби, вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисний злочин середньої тяжкості, раніше не судимий, за місцем проходження військової служби загалом характеризується позитивно, на обліку у лікарів не перебуває, одружений та має на отриманні малолітню дитину 2004 року народження, приймав участь в проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Суд визнає пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.
Тому, покарання у виді позбавлення волі обвинуваченого на певний строк у розмірі мінімальної санкції ч. 3 ст. 407 КК України буде достатнім для його виправлення, оскільки підстав для застосування положень ст. 69 КК України суд не знаходить.

Водночас, згідно ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року №1810-VIIІ (надалі Закон). Статтею 1 цього Закону передбачено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, в тому числі, передбачених п. «в» зазначеної ст. 1 Закону не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про амністію у 2016 році" дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про застосування амністії в Україні" установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Згідно із ст. 6 Закону України "Про застосування амністії в Україні" особи, на яких поширюється дія закону про амністію, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності законом про амністію.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий, вчинив умисний злочин середньої тяжкості до набрання чинності Законом України "Про амністію у 2016 році", просив суд застосувати до нього акт амністії, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батьківських прав щодо останнього він не позбавлений. Тому, оскільки обмежень, передбачених ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 Закону України "Про амністію у 2016 році" судом не встановлено, ОСОБА_4 слід звільнити від відбування призначеного покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 86 КК України та п. «в» ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" №1810-VIII від 22.12.2016 року звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.
Копію вироку видати обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.
Суддя ОСОБА_1