РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Провадження № 1-кп/510/252/17

Справа № 510/1326/17

04.10.2017 року м. Рені Одеської області

Колегія суддів Ренійського районного суду Одеської області у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_1

Суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3

при секретарі: ОСОБА_4

за участю прокурорів: ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

обвинувачених: ОСОБА_9

ОСОБА_10

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувачений акт, угоду про визнання винуватості від 01 вересня 2017 року та долучені до них документи по матеріалам кримінального провадження №0000042 від 27 січня 2016 року за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ватутіне Черкаської області, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, який зареєстрований у АДРЕСА_1 та проживає у АДРЕСА_2 , раніше не судимого

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Диканька Полтавської області, громадянку України, з вищою освітою, не працюючу, яка зареєстрована у АДРЕСА_3 та проживає у АДРЕСА_2 , раніше не судиму
за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 364 КК України,

встановив:

У провадженні Ренійського районного суду Одеської області знаходиться обвинувальний акт разом з доданими до нього документами по матеріалам кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.

До вищенаведеного обвинувального акту також долучено угоду про визнання винуватості від 01 вересня 2017 року, укладену між прокурором відділу прокуратури Одеської області ратником юстиції ОСОБА_7 та обвинуваченою ОСОБА_10 .

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 , що підтримує обвинувачення в суді по даному кримінальному провадженні, висловив загальну думку сторони обвинувачення та просив затвердити укладену з обвинуваченою ОСОБА_10 угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченої узгоджене та затверджене в угоді покарання.

Обвинувачена ОСОБА_10 та адвокат ОСОБА_8 в підготовчому судовому засіданні також підтримали затвердження укладеної угоди про визнання винуватості.

Розглянувши обвинувальний акт та додані до нього документи, колегія суддів вважає, що угода про визнання винуватості від 01 вересня 2017 року, укладена між прокурором відділу прокуратури Одеської області ратником юстиції ОСОБА_7 та обвинуваченою ОСОБА_10 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 472 КПК України, в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
Як вбачається із матеріалів справи 01 вересня 2017 року між прокурором відділу прокуратури Одеської області радником юстиції ОСОБА_7 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000042 від 27.01.2016, з одного боку, та обвинуваченої у цьому провадженні ОСОБА_10 , з іншого боку, на підставі ст. ст. 468, 469, 470, 472 КПК України, у приміщенні прокуратури Одеської області за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, буд. 24-а, укладено угоду про визнання винуватості
Відповідно до вищевказаної угоди про визнання винуватості старшим слідчім СУ ГУ НП в Одеській області ОСОБА_11 за погодження з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_7 , 31 серпня 2017 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 364 КК України.

В угоді про визнання винуватості вказується, що ОСОБА_10 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 1 ст. 255 КК України, за кваліфікуючими ознаками: участь у тяжких та особливо тяжких злочинах, вчинюваних злочинною організацією;

- ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч.3 ст. 212 КК України, за кваліфікуючими ознаками: пособництво в умисному ухиленні від сплати зборів (обов`язкових платежів), що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчинене службовою особою підприємства, що призвело до фактичного ненадходження до бюджетів коштів в особливо великих розмірах, вчинене за попередньою змовою групою осіб, у складі злочинної організації;

- ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України, за кваліфікуючими ознаками: складання службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, а також внесення до офіційних документів неправдивих відомостей вчинене, у складі злочинної організації;

- ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 364 КК України, за кваліфікуючими ознаками: пособництво у зловживанні владою та службовим становищем, тобто умисному, з корисливих мотивів використанні службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам, вчинене у складі злочинної організації.

Крім того, у зазначеній угоді вказано, що обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_10 , згідно ст. 67 КК України не встановлено. Натомість встановлено низку обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_10 , а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, викриття у вчиненні злочинів інших членів злочинної організації, часткове добровільне відшкодування спричинених злочином збитків у сумі 4000 гривень.

З урахуванням всіх обставин справи, тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченої ОСОБА_10 , яка позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, співпрацює з правоохоронними органами щодо виявлення та притягнення до відповідальності інших членів злочинної організації сторони дійшли до висновку про можливість виправлення підозрюваного без відбування покарання і вважають можливим пропонувати суду, з урахуванням ст.ст. 4, 5 КК України, звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, застосувавши до неї дію ст. 75 КК України, поклавши на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Відповідно до ст. ст. 75, 77 КК України, так як ОСОБА_10 звільняється від відбування покарання з випробуванням, додаткове покарання у вигляді конфіскації майна не призначається.

Необхідність застосування приписів ст.ст. 4, 5 КК України пояснюється тим, що на час вчинення злочину ст. 75 КК України не передбачали заборони їх застосування щодо корупційних злочинів. У зв`язку із цим підлягає застосуванню вимога ч. 4 ст. 5 КК України у відповідності до якої закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Також з угоди про визнання винуватості вбачається, що, незважаючи на обставини та тяжкість інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, сторони прийшлі до згоди пропонувати суду призначити обвинуваченої ОСОБА_10 наступного покарання:

- за ч. 1 ст. 255 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

- за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 212 КК України - у вигляді штрафу у розмірі 15000 (п`ятнадцяти тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 000 (двісті п`ятдесят п`ять тисяч) грн., з позбавленням права обіймати керівні посади на підприємствах паливно-енергетичного комплексу строком 1 (один) рік без конфіскації майна;

- ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України - у вигляді обмеження волі строком на 3 (три) роки, з позбавленням права обіймати адміністративно-господарські посади строком 1 (один) рік;

- за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 364 КК України у вигляді обмеження волі строком на 3 (три) роки, з позбавленням права обіймати з позбавленням права обіймати керівні посади на підприємствах паливно-енергетичного комплексу строком 1 (один) рік, із штрафом у розмірі 250 (двісті п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначити

ОСОБА_10 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим - у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати керівні посади на підприємствах паливно-енергетичного комплексу строком 1 (один) рік без конфіскації майна, із штрафом у розмірі 250 (двісті п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) грн.

Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, та відповідно до ст. 77 КК України, призначити додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати керівні посади на підприємствах паливно-енергетичного комплексу строком 1 (один) рік, із штрафом у розмірі 250 (двісті п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) грн., без конфіскації майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_10 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Однак, з врахуванням всього вищевикладеного, колегія судів не може погодитись із думкою сторін щодо укладення угоди про визнання винуватості.

Так, при визначенні узгодженого для обвинуваченого покарання, сторонами не враховується тієї обставини, що ОСОБА_10 притягується до кримінальної відповідальності за скоєння ряду кримінальних правопорушень, до переліку яких входять тяжкі та особо тяжкі. Приймаючи до уваги викладенні у обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості, фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_12 кримінальних правопорушень, їх тяжкість та форми співучасті обвинуваченого у діяльності злочинної організації, тривалості та особливостей її існування, наслідків діяльності даної організації, наслідків діяльності безпосередньо ОСОБА_10 , що за обвинувальним актом спричинило майнову шкоду державі на загальну суму 1 806 381 226,17 грн, часткове відшкодування обвинуваченою спричинених злочином збитків у сумі 4000 (чотири тисячі) грн., враховуючи особу обвинуваченої, її ставлення до скоєного, колегія суддів приходить до висновку, що узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості покарання вказаній особі неможливо визнати справедливим та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів, за відсутністю проведення повного судового слідства, у ході якого повинні бути встановленні та ретельно дослідженні всі обставини скоєння інкримінованого кримінального правопорушення.

Таким чином, зазначена угода про визнання винуватості не є такою, що на даний час відповідає вимогам чинного законодавства та інтересам суспільства.

Відповідно до ч.2 ст. 65, ч.5 ст. 68 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а при призначенні покарання співучасникам злочину суд, керуючись положеннями статей 65-67 цього Кодексу, враховує характер та ступінь участі кожного з них у вчиненні злочину.

Статтями 409, 438 КПК України передбачено однією з підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в судах апеляційної та касаційної інстанції, є неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року(п.2), судам із урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини, зокрема, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті.

З огляду на положення ст.ст. 413, 414 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є, зокрема, неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, а невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Кримінальним процесуальним законодавством, а саме ч.7 ст .474, ст. 475 КПК України встановлено обов`язок суду з перевірки угоди на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону, за результатами якої суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо, наряду з іншим, умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, а також якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

Відповідно до обвинувального акту та угоди про визнання винуватості ОСОБА_10 обвинувачується у тому, що в період з 2012 року, більш точна дата під час досудового розслідування не встановлена, до 01.08.2013, умисно приймала участь у тяжких та особливо тяжких злочинах, вчинюваних злочинною організацією; пособництво в умисному ухиленні від сплати зборів (обов`язкових платежів), що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчиненому службовою особою підприємства, що призвело до фактичного ненадходження до бюджетів коштів в особливо великих розмірах, вчинене за попередньою змовою групою осіб, у складі злочинної організації; пособництво у складанні службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, а також внесенні до офіційних документів неправдивих відомостей вчинене, у складі злочинної організації; пособництво у зловживанні владою та службовим становищем, тобто умисному, з корисливих мотивів використанні службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам, вчинене у складі злочинної організації за участю ОСОБА_10 , спричинено майнову шкоду державі на загальну суму 1 806 381 226,17 грн., яку відшкодовано частково ОСОБА_10 .

Колегія суддів звертає увагу на не відповідність вимогам кримінального процесуального законодавства стосовно викладу фактичних обставин справи, встановлення дійсної фактичної ролі обвинуваченого ОСОБА_10 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.

В той же час, колегія суддів звертає увагу також на те, що у вищевказаній угоді про визнання винуватості зазначено, що під час досудового розслідування ОСОБА_10 повністю визнала свою винуватість у злочинах, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 364 КК України, надала показання про свою участь у злочинній організації, викрила злочинні дії інших учасників злочинної організації, повідомлена нею інформація підтверджена доказами, що є підставою відповідно до п.3 ч.4 ст. 469 КПК України для укладення угоди про визнання винуватості у провадженні щодо особливо тяжких злочинів, вчинених злочинною організацією.

Також в угоді про визнання винуватості вказано, що обвинувачена ОСОБА_10 , зобов`язується: беззастережно визнати обвинувачення в повному обсязі у судовому провадженні; надавати покази про свою роль та участь у злочинній організації та у подальшому зобов`язується співпрацювати з правоохоронними органами у викритті злочинів, досудове розслідування, стосовно яких проводиться у кримінальному провадженні №0000076 від 24 лютого 2014 року або у інших кримінальних провадженнях за цими фактами, що вчинені іншими членами злочинної організації, які у співучасті організували на території України схему з незаконної реалізації не розмитнених нафтопродуктів без сплати до бюджету обов`язкових платежів.

Однак, колегія суддів, враховуючи обвинувачення ОСОБА_10 у скоєнні ряду кримінальних правопорушень, в тому числі особливо тяжкого злочину, вчиненого злочинною організацією, згідно обвинувального акту спричинено майнову шкоду державі на загальну суму 1 806 381 226,17 грн, приймає до уваги те, що під час підготовчого судового провадження колегії суддів не доведено та не підтверджено належними доказами факт викриття обвинуваченою ОСОБА_10 злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених організацією злочинів, як і того, в чому саме виявилась співпраця ОСОБА_10 з правоохоронними органами у викритті злочинів, що вчинені іншими членами злочинної організації, які у співучасті організували на території України схему з незаконної реалізації не розмитнених нафтопродуктів без сплати до бюджету обов`язкових платежів; в чому було сприяння виявленню та припиненню інших відомих йому кримінальних правопорушень вчинених членами злочинної організації.

З врахуванням вищевикладеного, колегії суддів не доведено та не підтверджено підстав відповідно до п.3 ч.4 ст. 469 КПК України для укладення угоди про визнання винуватості у провадженні, щодо особливо тяжких злочинів, вчинених злочинною організацією.

Частиною 45 ст. 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; 3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

В абзаці 3 пункту 10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» вказано, що стосується обов`язків підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою, то у будь-якому разі обов`язки підозрюваного, обвинуваченого мають бути зазначені у такий спосіб, щоб можна було пересвідчитися у реальності та можливості їх виконання. Слід зважати, що відсутність конкретизації сутності таких зобов`язань з використанням лише загальних формулювань унеможливлює суд пересвідчитися у реальності і можливості їх виконання, у зв`язку з чим, з огляду на передбачені ст. 476 КПК України наслідки невиконання угоди, такий виклад є неприпустимим.

Відповідно до ст. 470 КПК України, критеріями якими визначається можливість і доцільність ініціювання та укладення угоди про визнання винуватості, є ступінь і характер сприяння підозрюваного (обвинуваченого) у проведенні кримінального провадження щодо нього та інших осіб, характер і тяжкість обвинувачення, наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень, а також наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Дані критерії не враховані сторонами при укладені угоди про визнання винуватості, так колегія суддів приходить до висновку, що вказана угода не відповідає вищезазначеним критеріям, оскільки не містить відповідних підтверджених підстав для застосування п.3 ч.4 ст. 469 КПК України, крім того, прокурором в підготовчому судовому засіданні необґрунтовано наявність в діях обвинуваченого обставин активного сприяння розкриттю злочину, не наведено фактів надання обвинуваченим відповідної допомоги в установленні невідомих обставин справи, а відтак у колегії суддів відсутні належні правові підстави вважати, що умови угоди відповідають суспільним інтересам, внаслідок відсутності конкретизації субсидіарної складової такої угоди з викриття зазначеним обвинуваченим інших членів злочинної організації.

Крім того, колегія судів звертає увагу не те, що як в обвинувальному акті так і в угоді про визнання винуватості замість фамілії окремих осіб вказано «Особа 1, Особа 2 , Особа 3 ………» при цьому відсутність прізвищ не означає неможливість ідентифікування вказаних осіб.

З урахуванням вимог КПК України та практики Європейського суду, зміст угоди про визнання винуватості та сам обвинувальний акт недвозначно вказує на співучасть вищенаведених осіб в інкримінованих ОСОБА_10 кримінальних правопорушеннях. А затвердження угоди про визнання винуватості ОСОБА_10 , всупереч принципу презумпції невинуватості, безпідставно потягне за собою визнання винними вказаних осіб.

Це означає, що визнання угоди про визнання винуватості такою, що відповідає вимогам чинного законодавства, може вплинути на права та обов`язки осіб які зазначені в цієї угоді та обвинувальному акті як «Особа 1, Особа 2 , Особа 3 ………»

При цьому правова позиція Верховного суду України, викладена в Постанові ВСУ від 03 березня 2016 року у справі №5-347кс15, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практика ЄСПЛ та загальні засади кримінального провадження, зокрема верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини вимагають від правосуддя захисту прав та свобод інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, кожен, кого обвинувачено у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Зазначені в угоді про визнання винуватості та обвинувальному акті факти, які стосуються інших осіб, не можуть вважатися встановленими в даному кримінальному провадженні і потребують окремого дослідження при розгляді справи відносно останніх.

На думку колегії суддів, зазначення в угоді про визнання винуватості, в обвинувальному акті обставин кримінального правопорушення, скоєного іншими, крім обвинуваченого особами, які фактично на даний час підозрюються у вчиненні інших кримінальних правопорушень, не лише входить у колізію з нормами кримінального процесуального законодавства щодо вільної оцінки доказів, а й суперечить передбаченим ст.ст. 2, 7 КПК України завданням кримінального провадження та загальним засадам кримінального провадження, зокрема забезпеченню до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, а тому є незаконним.

Сторони, при укладені вищевказаної угоди про визнання винуватості, наведених вище вимог закону не врахували та не прийняли до уваги, що умови угоди суперечать вимогам кримінального процесуального законодавства та порушують права, свободи та інтереси інших осіб, що суперечить вимогам п.3 ч.7 ст. 474 КПК України.

Відповідно до вищенаведеного колегія судів позбавлена можливості встановити дійсну роль обвинуваченої ОСОБА_10 в інкримінованих їй діяннях та встановити саме її роль в злочинній організації та в завданих згідно обвинувального акту збитках державі на загальну суму 1 806 381 226,17 грн.

Згідно зі ст. 474 ч.7 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам КПК України та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладання угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Перевіривши зміст угоди про визнання винуватості від 01 вересня 2017 року, вислухавши думку учасників процесу, враховуючи невідповідність угоди про визнання винуватості вимогам норм КПК України та інтересам суспільства .

Крім того, на думку суду умови угоди про визнання винуватості порушують права, свободи та інтереси інших осіб, а також не можливість визначення узгодженого сторонами покарання, яке не відповідає суспільної небезпеці скоєних кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.

За таких обставин колегія суддів позбавлена можливості затвердження поданої угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000042, з ухваленням вироку, за результатами її затвердження, та призначення узгодженого між сторонами угоди покарання обвинуваченої ОСОБА_10 за скоєння злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 364 КК України, у зв`язку із чим встановлено наявність підстав, передбачених п.1, п.2, п.3 ч.7 ст. 474 КПК України, для відмови у затвердженні вищезазначеної угоди.

Відповідно до ст. 15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 314, 370, 468-470, 472, 474 КПК України, -

УХВАЛИВ:
В затвердженні угоди про визнання винуватості від 01 вересня 2017 року, укладеної між прокурором відділу прокуратури Одеської області радником юстиції ОСОБА_7 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000042 від 27 січня 2016, з одного боку, та обвинуваченою у цьому провадженні ОСОБА_10 , з іншого боку, в присутності адвоката-захисника ОСОБА_8 - відмовити.

Кримінальне провадження та долучені до нього документи за обвинуваченням ОСОБА_10 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 364 КК України направити до прокуратури Одеської області для продовження досудового розслідування в загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.
ОСОБА_13 ОСОБА_2 ОСОБА_3