Постанова

Іменем України
13 березня 2018 року

м. Київ
справа № 490/11885/15-к

провадження № 51-2112км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника адвоката ОСОБА_6 і потерпілої ОСОБА_7 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 9 березня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0004301, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не має,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судом першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2016 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VІІІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» постановлено зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 7 серпня 2015 року по 5 січня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Із вироку вбачається, що ОСОБА_8 7 серпня 2015 року під час бійки, яка виникла після застілля в його будинку на АДРЕСА_1 , умисно з неприязні руками та ногами завдав численних ударів ОСОБА_9 в голову та інші частини тіла, чим заподіяв тяжкі тілесні ушкодження у виді тупої поєднаної травми тіла з численними переломами ребер, пошкодженнями плеври і тканин легені, розривами тканин печінки та брижі тонкого кишечника, які ускладнилися внутрішньоплевральною та внутрішньочеревною кровотечею, геморагічним і травматичним шоком, що спричинило смерть потерпілого.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 9 березня 2017 року вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишено без змін.

Вимоги касаційних скарг і узгоджені доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_10 просить скасувати вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 9 березня 2017 року щодо ОСОБА_8 та закрити кримінальне провадження у зв`язку з тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення його винуватості та вичерпано можливості їх отримати. Твердить, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що всупереч вимогам ч. 3 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) судові рішення про визнання його підзахисного винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, ґрунтуються на припущеннях. Зазначає, що в справі відсутні будь-які належні, допустимі й достатні докази, які би підтверджували, що саме ОСОБА_8 побив потерпілого, чим заподіяв йому тяжкі тілесні ушкодження, що спричинило його смерть.

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 також просить скасувати зазначені вирок й ухвалу щодо ОСОБА_8 та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК. Твердить, що досудове розслідування і судове слідство були проведені однобічно, неповно, з істотними порушеннями норм КПК, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Наполягає на тому, що злочин вчинили інші особи, а ОСОБА_8 , хоча й перебував у будинку разом із потерпілим, у той час спав і, будучи контуженим в АТО, нічого не чув. Слідчі ж шляхом застосування насильства примусили його взяти на себе вину і дати показання проти себе. Зазначає, що її правоохоронні органи також примусили обмовити сина в заподіянні смертельних тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 вважав касаційні скарги захисника та потерпілої необґрунтованими, просив залишити їх без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_8 без зміни.

Мотиви суду

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, однобічність та неповнота судового розгляду самі по собі можуть бути підставою для зміни чи скасування вироку місцевого суду апеляційним судом (статті 409, 410 КПК).
Підставами ж для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Статтею 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З урахуванням вищезазначених вимог закону, вирішуючи питання щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судових рішень, Суд виходить із установлених фактичних обставин, викладених у цих судових рішеннях.

У касаційних скаргах захисник адвокат ОСОБА_10 і потерпіла ОСОБА_7 незаконність судових рішень убачають у неправильному встановленні судом першої інстанції фактичних обставин справи та недостатності доказів винуватості засудженого. Твердять, що ОСОБА_8 не заподіював потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких настала смерть останнього, оскільки в той час спав.

У кримінальній справі встановлено, що 7 серпня 2015 року ОСОБА_8 перебував у будинку вдвох із ОСОБА_9 , з яким розпивали спиртне. Після застілля між ними виникла сварка, що переросла у бійку, в ході якої ОСОБА_8 з великою силою завдав потерпілому ряд ударів кулаками й ногами в різні частини тіла, у тому числі в голову, чим заподіяв тяжкі тілесні ушкодження, від яких той помер.

Про факт перебування того дня наодинці з потерпілим повідомив сам засуджений.

Про наявність конфлікту між ОСОБА_8 та його вітчимом підтвердила потерпіла ОСОБА_7 , свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

За даними судово-медичної експертизи, виявлені в ОСОБА_9 тупа поєднана травма тіла з численними переломами ребер, пошкодженнями плеври і тканин легені, розривами тканин печінки та брижі тонкого кишечника, які ускладнилися внутрішньоплевральною й внутрішньочеревною кровотечею, геморагічним і травматичним шоком, за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, є прижиттєвими і мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті.

Отже, за фактичними обставинами, встановленими судами нижчої ланки, дії ОСОБА_8 мали активний характер, були протиправними, між цими діями і їх наслідками у вигляді заподіяння ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого, існував прямий причинний зв`язок.

Зазначені обставини вказують на наявність у діях ОСОБА_8 ознак складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК.

Вирок відповідає вимогам ст. 374 КПК. Суд навів у вироку формулювання обвинувачення, визнане доведеним, із зазначенням місця, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення. Відповідно до вимог ст. 370 КПК суд обґрунтував вирок на тих доказах, які було розглянуто в судовому засіданні.

Апеляційний суд ретельно перевірив твердження захисника адвоката ОСОБА_6 про відсутність доказів причетності ОСОБА_8 до вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, та визнав їх необґрунтованими, про що дав мотивовану відповідь. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Покарання засудженому призначено відповідно до вимог ст. 65 КК, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Суд касаційної інстанції не має підстав вважати рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що суперечать нормам процесуального права щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.

Що стосується доводів потерпілої про застосування органами досудового розслідування до її сина засудженого ОСОБА_8 та до неї особисто недозволених методів, то такі дані в матеріалах кримінального провадження відсутні. Ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді про це сама потерпіла та сторона захисту не заявляли.

Інших доводів стосовно незаконності судових рішень, які могли би бути безумовними підставами для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, касаційні скарги не містять,тому Суд вважає за необхідне залишити їх без задоволення.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 9 березня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційні скарги захисника адвоката ОСОБА_6 і потерпілої ОСОБА_7 без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3