Придніпровський районний суд м.Черкаси
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 711/8561/17

Провадження 1-в/711/745/17

12 жовтня 2017 року

Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 ,
за участю: секретар ОСОБА_2 , прокурор - ОСОБА_3 , начальник медчастини Черкаської ВК №62 ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання начальника Черкаської виправної колонії №62 про звільнення від відбування покарання відносно засудженого:
ОСОБА_5 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Піщана Балтського району Одеської області, до арешту проживав за адресою: АДРЕСА_1 , на теперішній час відбуває покарання у Черкаській виправній колонії (№62),

засуджений 25.07.2013р. вироком Приморського районного суду м. Одеси за ч.3 ст.153 КК України до 10 років позбавлення волі,

ВСТАНОВИВ:
05.10.2017р. до суду надійшло подання начальника Черкаської ВК (№62) про звільнення ОСОБА_5 від відбуття покарання за хворобою.

Засуджений, представник Черкаської ВК (№62) у судове засідання не з`явилися. Проте засуджений надав суду заяву в якій просив провести розгляд справи у його відсутність та наполягав на задоволенні подання.
Начальник медичної частини Черкаської ВК (№62) підтримав подання та просив його задовольнити. Пояснив, що засуджений тривалий час хворіє на цукровий діабет ІІ типу, гіпертонічну хворобу, серцеву недостатність та ряд інших супутніх захворювань. З 21.09.2017р. засуджений переніс гострий інфаркт міокарда і має аневризму серця. На теперішній час стан засудженого середньої тяжкості. В умовах установи відбуття покарання засудженому не може бути надано належне медичне лікування, а тому існує висока вірогідність настання тяжких наслідків, які загрожують його життю. Стан здоров`я засудженого відповідає ознакам, за яких йому має бути встановлено ІІ або ІІІ групу інвалідності. Зауважив, що за своїм фізичним станом здоров`я ОСОБА_5 не несе небезпеки для суспільства.
Прокурор в судовому засіданні підтримав подання та просив його задовольнити.
На підставі ч.4 ст.539 КПК України справа розглядається у відсутність осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання.
Дослідивши матеріали особової справи засудженого, враховуючи думку засудженого, прокурора, начальника медчастини Черкаської ВК (№62) суд дійшов наступних висновків.
Згідно вироку Приморського районного суду м. Одеси від 25.07.2013р. ОСОБА_5 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.153 КК України і йому призначене покарання у виді 10 років позбавлення волі. Строк відбування покарання рахувати з 18.01.2013р..
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.02.2016р. до строку відбуття покарання зараховано період попереднього ув`язнення з 17.01.2013р. по 17.10.2013р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Тож початок строку відбування покарання 17.01.2013р., а кінець 17.04.2022р.
Станом на момент розгляду подання засуджений відбув 05 років 06 місяців позбавлення волі, тобто більше половини призначеного йому покарання.
Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії від 27.09.2017р. про медичний огляд ОСОБА_5 у останнього наявні наступні захворювання: ІХС. Гострий Q інфаркт міокарда в області перегородки та передньої бокової стінки лівого шлуночка. Гіпертонична хвороба ІІІ стадії, ІІІ ступені, ризик IVступеня. Серцева недостатність ІІ-В. Супутні захворювання: цукровий діабет, ІІ тип інсулінозалежний (78 Од на добу) тяжкий перебіг. Стадія субкомпенсації. Діабетичні ретинопатія обох очей, ангіопатія нижніх кінцівок ІІ-ІІІ стадії, полінейропатія, нефропатія ІІ ступені, дистальна сенсорна полінейропатія ніг. Ішемія ІІ ступеню з обох боків. Хронічна хвороба нирок ІІ стадії. Стеатогепатоз. Хронічні холецистит та панкреатит на стадії ремісії. Облітеруючий атеросклероз судин обох нижніх кінцівок. Остеохондроз попереково-кридового відділу хребта з вираженим корінцевим синдромом.
Наявні у засудженого хвороби серця та ендокринної системи згідно пункту 1 розділу 5 та пункту 1 розділу 8 Додатку №12 до наказу Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014р. №1348/5/572 «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі» відносяться до переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.
Аналіз змісту матеріалів особової справи засудженого та висновку ЛКК свідчить, що протягом періоду відбуття покарання щороку засуджений проходив стаціонарне лікування, але незважаючи на це стан його здоров`я значно погіршився з моменту початку відбування покарання. 23.06.2015р. через стан здоров`я засудженому було встановлено ІІІ групу інвалідності на строк до 01.07.2017р., але повторний огляд МСЕК засуджений не проходив.
При цьому в період з 13.05.2017р. по 23.06.2017р. ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні в МОЛ при ВК №81 Вінницької області.
З 21.09.2017р. засуджений знаходився на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні КЗ «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» ЧМР у зв`язку із гострим Q інфарктом міокарда. Перенесення засудженим гострого Q інфаркта міокарда є свідченням про таку ступінь значимості погіршення загального фізичного стану здоров`я засудженого, який створює безпосередню загрозу для його життя і вимагає особливої медичної допомоги, яка в умовах установ відбування покарання не може бути надана. Отже на теперішній час існують обставини, які без стороннього втручання можуть привести до ще серйознішого погіршення здоров`я засудженого або інших тяжких наслідків, що частково обумовлюється необхідністю відбуванням засудженим покарання у виді позбавлення волі.
Натомість згідно ч.2 ст.50 КК України кримінальне покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
За змістом ст.1 КВК України порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань регулюються з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.
Статтею 5 КВК України передбачено, що виконання і відбування покарань ґрунтуються, зокрема, на принципах гуманізму, демократизму, поваги до прав і свобод людини, диференціації та індивідуалізації виконання покарань, раціонального застосування примусових заходів і стимулювання правослухняної поведінки, поєднання покарання з виправним впливом.
Зазначені норми національного законодавства кореспондують із положеннями Конституції України, а також міжнародно-правових актів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Так згідно ст.3 Конституції людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Розкриваючи зміст положень ст.3 Конвенції Європейський суд з прав людини і громадянина у своїх рішеннях зауважував, що ст.3 Конвенції є втіленням однієї з основоположних цінностей демократичного суспільства. Конвенція категорично забороняє катування або нелюдське чи таке, що принижує гідність, поводження або покарання, незважаючи на обставини чи поведінку потерпілого.

Жорстоке поводження, проте, має досягти мінімального рівня жорстокості, щоб підпадати під дію статті 3 Конвенції. Жорстоке поводження, яке досягає такого мінімального рівня жорстокості, зазвичай включає у себе фактичне завдання тілесних ушкоджень або сильне фізичне або душевне страждання. Проте навіть за їх відсутності у випадку, коли поводження принижує або ганьбить особу, демонструючи відсутність поваги до її людської гідності чи нехтування її людською гідністю, або викликає відчуття страху, тривоги, неповноцінності, здатне зламати моральний/фізичний опір особи, його можна характеризувати як таке, що принижує людську гідність, і воно також підпадатиме під заборону статті 3 Конвенції.

Держава повинна забезпечити тримання особи під вартою в умовах, які відповідають принципу поваги до її людської гідності, а спосіб і метод позбавлення свободи не завдають їй душевного страждання чи труднощів, які б перевищували невідворотний рівень страждання, притаманний триманню під вартою, і щоб з урахуванням практичних вимог ув`язнення належним чином забезпечувалися охорона здоров`я такої особи та її благополуччя (рішення від 22.10.2015р. у справі «Сергій Антонов проти України», заява №40512/13, п.70-75), рішення від 22.10.2015р. у справі «Савінов проти України», заява №5212/13, п.44).

Натомість порушення статті 3 Конвенції не може мати місце лише в зв`язку з погіршенням стану здоров`я заінтересованої особи, проте таке порушення може бути в зв`язку з неналежним наданням медичної допомоги. Хоча статтю 3 Конвенції не можна тлумачити так, ніби вона покладає загальний обов`язок звільнити затриманого за станом здоров`я або перевести його в цивільну лікарню, проте за особливо тяжких обставин може виникнути ситуація, коли належне здійснення кримінального судочинства вимагає вжиття заходів гуманного характеру з метою усунення таких обставин (рішення від 08.09.2011р. у справі «Ошурко проти України», №33108/05, п.75, 76)

Вирішуючи питання про необхідність та доцільність звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання суд бере до уваги, що останній відбуває покарання за вчинення умисного особливо тяжкого злочину і на теперішній час фактично відбув понад половини призначеного йому строку покарання.
Під час відбування покарання засуджений характеризується посередньо, про що свідчать характеристики від 07.06.2016р, 27.04.2017р., 28.09.2017р.. Дотримується встановлених правил поведінки та розкладу установи, не допускає порушень вимог режиму відбування покарання, на заходи виховного та профілактичного характеру реагує задовільно. Працевлаштований днювальним житлової зони на безоплатній основі. За підсумками праці має 03 заохочення. За характером спокійний, врівноважений, у спілкуванні стриманий і тактовний. Приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу.
Таким чином, з огляду на вищевикладені обставини, беручи до уваги характеризуючи дані про особу засудженого, який до того ж раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, враховуючи стан здоров`я засудженого, ступень тяжкості наявних в нього захворювань та особливості їх лікування, суд вважає, що подальше реальне виконання призначеного покарання не забезпечить досягнення мети його призначення, а тому на підставі ч.2 ст.84 КК України ОСОБА_5 підлягає звільненню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.84 Кримінального кодексу України, ст.ст.537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Подання начальника Черкаської виправної колонії №62 про звільнення від подальшого відбування покарання засудженого задовольнити.
Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засудженого Приморським районним судом м. Одеси, вирок суду від 25 липня 2013р., за ч.3 ст.153 КК України до 10 років позбавлення волі, від подальшого відбування покарання за хворобою.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Черкаської області шляхом подання через Придніпровський районний суд міста Черкаси апеляційної скарги протягом семи днів з дня проголошення ухвали, а для осіб, які не викликались в судове засідання - з дня отримання ними копії ухвали.
Повний текст ухвали проголошений 17 жовтня 2017 року.
Головуючий: ОСОБА_1