АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження №0001772 по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця Республіки Киргизстан, м. Джалал-Абад, громадянина Узбекистану, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-18.09.2015 року Деснянським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
- 01.12.2015 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК Україниза апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні

кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 71 КК України, до призначеного обвинуваченому покарання за цим вироком, приєднано не відбуте покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 01.12.2015 року та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців.

У відповідності з ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення за період з 23.02.2017 року по 20.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно вироку суду, 23.02.2017 року, приблизно о15 год. 00 хв., ОСОБА_7 перебуваючи у приміщенні торгового центру "Ашан", який розташований за адресою: м. Київ, пр-т. Генерала Ватутіна, 15-А, а саме у відділі з продажу одягу, ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, взяв зі стелажів, належний ТОВ «АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ» товар, загальною вартістю 1137 грн. 52 коп., частину якого сховав собі під куртку, а іншу частину у власну сумку, з якою попередньо прийшов до даного торгового центру "Ашан", після чого, тримаючи при собі зазначений товар, за який не розплатився, був затриманий працівником охорони при виході з вищевказаного торгового центру.

В апеляційній скарзі, обвинувачений ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, просить змінити оскаржуваний вирок суду від 05.07.2017 року, пом`якшити призначене йому покарання, а також просить зарахувати йому у строк покарання, строк його попереднього ув`язнення з 23.02.2017 року до дня ухвалення рішення апеляційним судом, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд першої інстанції при призначенні йому покарання не врахував наявність у нього невиліковних хвороб, його щире каяття, визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину, що є обставинами, які пом`якшують покарання.

Також вважає, що призначаючи йому остаточне покарання, суд безпідставно не застосував до нього вимоги закону про кримінальну відповідальність щодо зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбуття призначеного покарання, оскільки на момент прийняття Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», він перебував у слідчому ізоляторі і згідно положень ст.ст. 55 59 Конституції України та ст.ст. 5 6 КПК України, закон не має зворотної сили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника обвинуваченого, який підтримав подану обвинуваченим ОСОБА_7 апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження №0001772та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою учасників судового провадження, керуючись вимогами ст. 349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин та кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, у відповідності з вимогами ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Згідно вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті( санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Отже, переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції не порушив загальних засад його призначення, передбачених ст. 65 КК України та враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до злочинів середньої тяжкості, мотиви його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, щиро покаявся у скоєному, що суд визнав обставиною, яка пом`якшує покарання та за відсутності обтяжуючих покарання обставин дійшов обгрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише шляхом призначення покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки і, що підстави для застосування вимог ст.ст. 69, 75 КК України відсутні.

Апеляційні посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що при призначенні йому покарання суд першої інстанції не врахував обставин, що пом`якшують покарання, а саме його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність у нього невиліковних серцево-судинних та шлункових хвороб є безпідставними, оскільки його щире каяття у скоєному було враховано судом як обставина, що пом`якшує покарання, а інші обставини, про які він зазначає у своїй апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, так як в матеріалах провадження відсутні докази на підтвердження цих обставин. Не було надано цих доказів і під час апеляційного розгляду справи.

Також необгрунтованими колегія суддів вважає і доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що до строку його попереднього ув`язнення, яке підлягає перерахунку з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, підлягає і строк з 21.06.2017 року по день ухвалення рішення апеляційним судом, тобто коли вирок суду першої інстанції набирає чинності при ухваленні рішення судом апеляційної інстанції, оскільки редакція частини 5 ст.72 КК України, яка викладена у Законі України № 2046-VII від 18.05.2017 року, що набрав чинності 21.06.2017року, фактично з 21.06.2017 року присікає застосування ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року, що не суперечить ст. 5 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає вирок суду законним і обгрунтованим, покарання необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, яке в повній мірі відповідає меті покарання, а відтак підстав для зміни вироку та пом`якшення ОСОБА_7 призначеного покарання, про що зазначає обвинувачений у своїй апеляційній скарзі, не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року відносно ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3