АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
справа № 643/756/13-к Головуючий 1 інст: ОСОБА_1
провадження № 11кп/790/590/14 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст. 125 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
4 вересня 2014 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю прокурора - ОСОБА_5
при секретарі - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7
захисника - ОСОБА_8
потерпілої - ОСОБА_9
представника
потерпілої - ОСОБА_10
розглянувши апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 21 березня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дніпрово-Кам*янка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України, українця, з середньо-технічною освітою, розлученого, працює приватним підприємцем, раніше не судимого, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
Визнано винним та засуджено за ч.1ст. 125 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.
Цивільний позов ОСОБА_9 задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 340 грн. 30 коп., моральної шкоди 3000 грн., процесуальних витрат 5609 грн., а всього 8949 грн. 30 коп.
Як встановив суд, ОСОБА_7 31.10.2013 року приблизно о 06-00 год., знаходячись у дворі, на території домоволодіння, за місцем свого мешкання, біля входу у підвал, розташований у АДРЕСА_1 в ході конфлікту на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин між ним та його колишньою дружиною ОСОБА_9 , з метою умисного спричинення тілесних ушкоджень, наніс їй один удар кулаком правої руки в область передпліччя лівої руки, після чого ОСОБА_9 зайшла до підвалу будинку, розташованого у АДРЕСА_1 та спустилася по сходинках донизу, а ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень пішов за ОСОБА_9 та знаходячись у підвалі вказаного будинку підійшов до ОСОБА_9 та наніс їй два удари кулаком правої руки в ліву частину тулуба та один удар кулаком правої руки в ліву руку, після чого наніс один удар кулаком правої руки в область грудей, а потім ОСОБА_7 штовхнув руками ОСОБА_9 , від чого вона втратила рівновагу та впала на підлогу на лівий бік. В цей час ОСОБА_7 підійшов до лежачої на підлозі ОСОБА_11 , схопив її обома руками за верхню третину плечей та вдарив таким чином, що вона лівою тім`яно-скроневою частиною голови вдарилася об бетонну підлогу, обтягнуту лінолеумом, після чого їх син ОСОБА_12 припинив злочинні дії ОСОБА_7 .
В результаті зазначених дій ОСОБА_7 , потерпілій ОСОБА_9 , було спричинено синці на лівій руці, що викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, які по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок скасувати та ухвалити виправдовувальний вирок та відмовити у задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 до нього.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції допустив невідповідність своїх висновків фактичним обставинам кримінального провадження. Так, на думку апелянта висновки суду про доведеність його вини ґрунтуються на припущеннях, оскільки допитаний в судовому засіданні ОСОБА_12 , який був безпосереднім свідком конфлікту показав, що ОСОБА_7 став різко штовхав його мати, можливо відштовхував ладонями рук, після чого вони впали на підлогу. При цьому, не виключав можливості нанесення обвинуваченим ударів потерпілій.
Також, допитані свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не були безпосередніми свідками конфлікту між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , а відтак ці свідчення не можуть бути об`єктивними.
Крім того, на думку апелянта безпідставно був задоволеній цивільний позов ОСОБА_9 , та стягнуті з ОСОБА_7 процесуальні витрати.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, пояснення інших учасників судового розгляду, дослідивши матеріали пропадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.
У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.
Матеріали провадження свідчать про те, що суд провів судовий розгляд з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, вжив необхідних заходів для всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин справи, докази оцінив належним чином - відповідно до положень ст.94 КК України.
Зокрема, версія захисту ОСОБА_7 спростована дослідженими в судовому засіданні як окремо, так і в сукупності доказами: показаннями потерпілої, свідків, висновком експерта.
Крім того, сам ОСОБА_7 допитаний судом першої інстанції та в ході апеляційного розгляду не заперечував, що між ним та ОСОБА_9 31.10.2013 року відбувся конфлікт.
ОСОБА_7 пояснив, що в ході конфлікту він лише відштовхував ОСОБА_9 . Пояснити яким чином у ОСОБА_9 утворилися тілесні ушкодження, не зміг. В апеляційній скарзі ОСОБА_7 вказує на те, що лише утримував ОСОБА_9 .
Зазначена версія захисту ОСОБА_7 узгоджується з висновком експерта № 1944-С від 06.11.2013р., відповідно до якого у ОСОБА_9 мали місце синці на лівій руці. Ці пошкодження утворилися від ударної ( ударно-сдавлючої ) дії тупих твердих предметів і могли бути отримані в строк в межах 3-5 діб до огляду.
Свідок ОСОБА_12 , який був безпосереднім свідком конфлікту пояснив у судовому засіданні в суді першої інстанції, що в процесі конфлікту ОСОБА_7 різко штовхав мати, можливо відштовхував ладонями рук, після чого вони впали на підлогу. При цьому, не виключав можливості нанесення обвинуваченим ударів потерпілій. Такі його покази не протирічать показам як самого ОСОБА_7 , так і потерпілої ОСОБА_9 , щодо механізму спричинення їй тілесних ушкоджень у вигляді синців на лівій руці, стосовно яких ОСОБА_7 і було висунуте обвинувачення за ч.1 ст. 125 КК України.
Що стосується доводів апелянта до показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , то у відповідності з ч.ч. 1, 6 ст. 97 КПК України суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, у виняткових випадках, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів.
Показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень частини другої цієї статті.
Таким чином, зазначені вище показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , не є єдиними доказами винуватості ОСОБА_7 та узгоджуються з іншими, дослідженими судом першої інстанції доказами.
Що стосується вирішення судом цивільного позову, то вирок в цій частині є обгрунтованим, який спирається на положення ст. 128 КПК України та об`єктивні обставини справи.
Посилання апелянта на Закон України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» в контексті оспорювання стягнення з нього процесуальних витрат є необґрунтованим, оскільки зазначений закон не містить положень, які б вирішували питання стягнення процесуальних витрат у кримінальному судочинстві.
Отже, постановлене судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідає вимогам ст.370 КПК України, підстав для його скасування, як цього вимагає апелянт, не вбачається.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Московського районного суду м. Харкова від 21 березня 2014 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення ухвали.
Судді-