Дата документу Справа № 333/7/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-сс/778/89/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/7/18 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 (дистанційно),

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 січня 2018 року,

в с т а н о в и л а:
ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 січня 2018 року задоволено клопотання слідчого СВ Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0004391.

Застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» строком на два місяці (60 діб), починаючи з 18 години 00 хвилин 03.01.2018 року по 18 годину 00 хвилин 04.03.2018 року.

ОСОБА_7 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі 50-ти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 80 000 грн.

У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_7 покладаються наступні обов`язки, передбачені cт. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, у провадженні якого знаходиться кримінальне провадження, один раз на тиждень у час, визначений вказаним слідчим;

- не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу слідчого, який проводе досудове розслідування;

- повідомляти слідчого, який проводить досудове розслідування, про зміну свого місця проживання.

Згідно зі змістом судового рішення, 03.01.2018 року слідчий Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_9 звернулася до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0004391 відносно ОСОБА_7 , якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 cт. 185 КК України. Так, під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 cт. 177 КПК України, а саме ОСОБА_7 може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; може продовжувати свою злочинну діяльність; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме за вчинення злочину за правовою кваліфікацією передбаченою ч. 3 cт. 185 КК України, який згідно cт. 12 КК України, віднесені до категорії тяжких злочинів, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, що дає достатні підстави вважати, що знаходячись на волі ОСОБА_7 з метою уникнення покарання за даний злочин, буде переховуватись від органів досудового розслідування, суду, що являється ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 cт. 177 КПК України. Крім того, знаходячись на свободі ОСОБА_7 буде мати можливість незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки останні підтверджують факт скоєння ним кримінального правопорушення. Вищевказане може вплинути на швидке, повне та неупереджене проведення досудового розслідування та на встановлення обставин, які згідно cт. 91 КПК України підлягають доказуванню, що являється ризиком, передбаченим п. 3 ч. 1 cт. 177 КПК України. З урахуванням отриманих характеристик на ОСОБА_7 , а саме відсутність місця роботи, відповідно постійного прибутку, нестійкі соціальні зв`язки та схильність останнього до вчинення кримінальних правопорушень, вчинив злочин, перебуваючи на іспитовому строку, а також: аналізуючи факт скоєного ним даного кримінального правопорушення, дає підстави вважати, що ОСОБА_7 може продовжити свою злочинну діяльність, що являється ризиком, передбаченим п. 5 ч. 1 cт. 177 КПК України. Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок, що злочинна діяльність останнього, є єдиним видом прибутку. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим cт. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя прийшла до висновку, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, санкція статті обвинувачення ч. 3 cт. 185 КК України передбачає покарання на строк від трьох до шести років позбавлення волі. Відповідно до п. 4 ч. 1 cт. 184 КПК України слідчим суддею встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5, ч. 1 cт. 177 КПК України, а саме ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, а тому слідчий суддя вважала за необхідне застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи, вимоги ч. 5 cт. 182 КПК України, той факт, що злочин, в якому підозрюється ОСОБА_7 не підпадає під перелік злочинів, визначених ч. 4 cт. 183 КПК України, тому, з урахуванням майнового стану підозрюваного, слідчий суддя вважала за можливе застосувати заставу у розмірі 80 000 грн.

В апеляційній скарзі захисник не погоджується з висновками суду щодо обрання відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважає, що суду не надано достовірних та достатніх даних вважати, що ОСОБА_7 схильний уникнути досудового розслідування та/або суду, має наміри вплинути на потерпілого, свідків або вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначає, що відсутні докази, які достатньо б вказували на винність ОСОБА_7 у скоєнні крадіжки, оскільки його роль у кримінальному правопорушенні не визначена. Зі слів ОСОБА_7 інкриміноване йому кримінальне правопорушення він не скоював. В ухвалі суд зазначив, що підозрюваний визнав себе винним повністю, що не відповідає дійсним обставинам справи, слідством не встановлено, що викрадені речі потерпілої ОСОБА_10 було виявлено у ОСОБА_7 за його місцем проживання чи реєстрації, чи будь-яких даних про збут викраденого майна. ОСОБА_7 стверджував суду, що не намагатиметься переховуватись від слідства, а навпаки сприятиме йому у з`ясуванні обставин даної справи, так як особисто зацікавлений у встановленні істини. Достовірних даних вважати твердження, що єдиним джерелом доходів ОСОБА_7 є злочинна діяльність, оскільки останній офіційно не працевлаштований, не має. Так, суду була надана інформація, що ОСОБА_7 неофіційно працює вантажником на КП «Запоріжринок», має позитивні характеристики. В день здійснення крадіжки ОСОБА_7 не вийшов на роботу за станом здоров`я, тому потерпіла припустила, що винен саме він, оскільки раніше судимий. Слідчий суддя безпідставно відмовила у задоволенні клопотання сторони захисту про обрання більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Судом не було враховано те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, характеризується виключно позитивно, має батьків, які знаходяться на його утриманні.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, у вигляді домашнього арешту за адресою проживання: АДРЕСА_1 .

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; захисника та підозрюваного, які просили задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, оскільки вважала ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, вік та стан здоров`я підозрюваного, його репутацію, наявність судимостей, дотримання підозрюваним умов застосування запобіжних заходів.

Вищезазначена ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам закону.

Із наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні надав пояснення підозрюваний ОСОБА_7 , прокурор, слідчий, з`ясовані обставини, які мають значення для вирішення питання щодо застосування запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, слідчим суддею врахована вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 , відомості про його особу в їх сукупності, а також конкретні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого злочину, колегія суддів зауважує, що суд на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

У даному випадку слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановила. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до положень ст.ст. 5, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини ("Нечипорук, Йонкало проти України" №42310/04 від 21 квітня 2011 року, "Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства" №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, "Мюррей проти Сполученого Королівства" №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. "Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання" (справа "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованою. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі "Феррарі-Браво проти Італії" №9627/81 від 14 березня 1984 року, в якому суд зазначив, що "питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведеність факту вчинення та характер інкримінованих правопорушень ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою"; у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" №14310/88 від 23 жовтня 1994 року "факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування".

У п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив, "що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

З огляду на те, що поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", колегія суддів вважає необхідним враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

Слідчим суддею належним чином перевірені доведеність наявної обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, у об`ємі як вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_7 міг вчинити злочин, слідчий суддя оцінила надані стороною обвинувачення докази на предмет їхньої допустимості, достовірності та належності. Відтак, ці доводи захисника є безпідставними.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя встановила, що доводи слідчого є обґрунтованими, заявлені у клопотанні ризики на даний час існують.

При цьому, колегія суддів нагадує, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Ризик можливого вчинення нових кримінальних правопорушень колегія суддів вважає цілком імовірним, з огляду на минулу кримінальну поведінку підозрюваного, який будучи раніше засудженим, судимість якого в установленому законом порядку не знята та не погашена, перебуваючи на іспитовому строку, знову скоїв злочин проти власності, а відтак, доводи захисника про відсутність усіх заявлених ризиків спростовуються висновками слідчого судді, зробленими на підставі наданих йому матеріалів провадження, обставин встановлених під час судового засідання. Ці висновки щодо існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, наведені та належним чином обґрунтовані в ухвалі слідчого судді.

Отже, з існуванням ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду; можливості вчинити інше кримінальне правопорушення; незаконно впливати на свідків та потерпілу, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, погоджується і колегія суддів.

На переконання колегії суддів, у сукупності із обґрунтованістю підозри і наявністю зазначених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя пересвідчився про неможливість застосування ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Отже, колегія погоджується з необхідністю застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та вважає, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що слідчий у своєму клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, довів слідчому судді обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 на свободу.

Рішення слідчого судді не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Розмір застави визначався відповідно до положень, передбачених ч. 3 ст. 183, п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, з чим також погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги про позитивну характеристику підозрюваного, наявність постійного місця проживання та батьків на його утриманні, правильність висновків слідчого судді не спростовують, більш того, доказів на підтвердження вказаних доводів сторона захисту не надала.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 січня 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0004391 та до останнього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» строком на два місяці (60 діб), починаючи з 18 години 00 хвилин 03.01.2018 року по 18 годину 00 хвилин 04.03.2018 року, з визначенням розміру застави у сумі 80 000 грн. залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4