Справа № 126/1365/16-к
Провадження №11-кп/772/902/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого: ОСОБА_2

суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю:
прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7

законних представників неповнолітньої потерпілої - ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 20.04.2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Сутиски Тиврівського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 146 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 10000 грн. (десять тисяч грн. 00 коп.) моральної шкоди, 4000 грн.(чотири тисячі грн. 00 коп.) витрат на правову допомогу та 1378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) судового збору, що в сукупності складає 15378 грн. (п`ятнадцять тисяч триста сімдесят вісім грн. 00 коп.).
в с т а н о в и в :

Згідно вироку суду першої інстанції, 22.10.2015 року біля 14 год. 00 хв.в с.Джулинка Бершадського району Вінницької області ОСОБА_7 , знаходячись на вул. Чкалова, неподалік Джулинської загальноосвітньої школи І ІІІ ступенів, підійшов до малолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка поверталась зі школи додому, та застосував до неї фізичну силу, взявши її рукою за праву руку, після чого, всупереч ч. 2 ст. 313 Цивільного кодексу України, згідно якої фізична особа, яка не досягла 14 років, має право на пересування по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними, не будучи такою особою, почав вести її до власного автомобіля «Mercedes Benz Vito» д/н НОМЕР_1 , який знаходився неподалік шкільних воріт Джулинської ЗОШ І-ІІ ступенів.Привівши потерпілу до вищевказаного автомобіля, ОСОБА_7 відчинив середні праві бокові дверцята, та взявши ОСОБА_10 руками в районі поясниці, без згоди її батьків, всупереч волі останньої, посадив її до салону автомобіля, після чого причинив двері, не закривши їх до кінця, та став рухатись до водійського сидіння. Побачивши, що двері автомобіля не зачинені на замок, ОСОБА_10 відчинила їх і вийшла з автомобіля та стала тікати в напрямку дому.

Таким чином, виконавши усі необхідні, на думку ОСОБА_7 дії, а саме, взявши ОСОБА_10 рукою за праву руку почав вести її до власного автомобіля «Mercedes Benz Vito» д/н НОМЕР_2 , привівши потерпілу до вищевказаного автомобіля, відчинив праві бокові зсувні дверцята, та взявши її руками в районі поясниці, без згоди її батьків, всупереч волі останньої, посадив до салону автомобіля, після чого причинив двері, не закривши їх до кінця, не довів до кінця злочин через причини, що не залежали від його волі.
Під час вищеописаних протиправних дій ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді двох синців на правому передпліччі, які відповідно до висновку експерта №182 від 27.10.2015 року за ступенем важкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я.
Тобто ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 146 КК України, а саме:у вчиненні закінченого замаху на незаконне позбавлення волі, вчиненому щодо малолітнього.

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 ставиться питання про скасування вироку суду першої інстанції із закриття провадження за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 146 КК України. Свої вимоги мотивує тим, що судом було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. У обвинувальному акті відсутні зазначення форми вини, мотиву та мети вчинення кримінального правопорушення, більш того, прокурор у судових дебатах зазначила, що досудовому розслідуванню не вдалось встановити форму вини та мотив ОСОБА_7 . Судом у вироку вказано, що вина ОСОБА_7 доводиться показаннями свідків, проте жоден зі свідків не вказав на вчинення злочину ОСОБА_7 . Крім того, сама потерпіла пояснювала, що її намагався затягнути до автомобіля незнайомий чоловік і жодного разу не вказала,що саме обвинувачений є тим самим невідомим чоловіком.

Заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого; думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, заслухавши думку законних представників неповнолітньої потерпілої - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає. До таких висновків ,Апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим .

Обґрунтованим є судове рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для кримінального провадження, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються дослідженими доказами,дослідженими в судовому засіданні. Обґрунтованість судового рішення полягає у правильності встановлення фактичних обставин справи та правильній оцінці доказів.

Обґрунтованим судове рішення слід вважати, якщо: 1) суд повністю встановив обставини, що мають значення для кримінального провадження; 2) ці обставини доказані; 3) висновок суду відповідає викладеним у рішенні обставинам кримінального провадження.

Дані вимоги судом першої інстанції при винесені вироку, щодо ОСОБА_7 районним судом виконано в повному об`ємі .

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом по даній справі дотримано вимог кримінального процесуального законодавства, спрямованих на встановлення в справі об`єктивної істини та вірного визначення юридично-правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 .

В додатках до апеляційної скарги та клопотанні заявленому в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_7 просив суд про допит в апеляційному суді свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ОСОБА_15 в порядку визначеному ст. 404 КПК України. Прокурор заперечував проти даного клопотання, законні представники неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заперечували проти вказаного клопотання, посилаючись на його безпідставність та невідповідність вимогам закону. Апеляційний суд, розглядаючи вказане клопотання, з врахуванням думки учасників судового процесу, приходить до висновку, що в задоволенні зазначеного клопотання слід відмовити , виходячи з наступного. В ч.3 ст.404 КПК України зазначено: « За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується». Жодних вагомих та переконливих доводів чи аргументів ,що узгоджувались би з умовами ст.404 КПК України та матеріалами провадження ,щодо допиту зазначених в клопотанні свідків при апеляційному розгляді , ОСОБА_7 , не навів, не обгрунтував свої клопотання. На думку апеляційного суду, судове слідство у суді апеляційної інстанції не повинно дублювати дослідження доказів, яке проводилось у суді першої інстанції. Апеляційний суд переконаний, що на питання ,які піднімає обвинувачений в своїх клопотаннях ,вичерпні відповіді дав районний суд в своєму рішенні, яке в цілому узгоджуються з законом.

На переконання Апеляційного суду, винуватість ОСОБА_7 в повному об`ємі підтверджується доказами, яким районний суд дав вірну оцінку ,а саме показаннями:

-законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_9 , яка пояснила, що 22.10.2015 року близько 14-20 год., назустріч їй у сірому мікроавтобусі за кермом їхав ОСОБА_7 . За 20-30 м. від свого будинку вона зустріла дочку, яка плакала, та казала, що її хотів викрасти дядько, який їхав у тому автомобілі. На її правій руці були синці. Приїхавши до обвинуваченого з інспекторами поліції вони побачили, що ОСОБА_7 був у неадекватному стані та на ньому були обмочені штани На запитання навіщо він чіплявся до їх дитини він казав, що не робив цього, а потім інспекторам вказав, що лише хотів її підвезти.

-свідка ОСОБА_13 , яка суду пояснила, що у двадцятих числах жовтня вона їхала велосипедом до Джулинської ЗОШ, на відстані близько 20 м. від школи дорогу перегородив автомобіль ОСОБА_7 , а сам він стояв біля пасажирських дверей. ОСОБА_7 обійшов автомобіль з боку та сів за водійське сидіння. Коли вона обходила авто, помітила, що з за автомобіля вийшла ОСОБА_16 , яку вона знає, як дочку жителів села Дудників, дитина плакала, але вона поспішала та не придала цьому значення, так як подумала що дитина посварилась з кимось у школі.

-свідка ОСОБА_14 , яка суду пояснила, що коли вона йшла на батьківські збори до Джулинської ЗОШ по дорозі вона зустріла автомобіль, за кермом якого був ОСОБА_7 , а далі по дорозі через 5-7 хв. зустріла дівчинку у рожевій шапочці, яка ішла з опущеною головою і всхлипувала. Вона подумала, що мабуть дитина з кимось посварилась у школі. Обличчя дитини вона не пам`ятає та і не бачила його, так як голова її була опущена.

Вказані показання свідків спростовують доводи апеляційної скарги обвинувачення про відсутність очевидців та свідків даного злочину.

Також суд дав вірну оцінку показанням свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , вірно оцінив висновок експерта ОСОБА_20 , який суду показав, що дійсно проводив судово - медичну експертизу потерпілої ОСОБА_10 про що склав висновок №182 від 27.10.2015 року. В описі обставин випадку, а саме "... зі слів матері і дитини 11.10.2015 року ОСОБА_7 схопив дівчинку за руку..."була допущена описка у даті події. дану обставину пояснює тим, що так могла вказати мати, або помилився лаборант, який здійснював набір тексту висновку. Тілесні ушкодження, наявні на передпліччі потерпілої під час огляду 27.10.2015 року могли утворитись на протязі 5-7 днів до моменту проведення експертизи.

Апеляційний суд ,погоджується з позицією районного суду ,що вину ОСОБА_7 підтверджують також і наступні докази:

протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 від 15.01.2016 року; протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_10 від 13.11.2015 року в присутності законного представника та психолога;

СД диски запису слідчих експериментів, на яких відображені дані відеозйомки, які співпадають зі змістами протоколів; висновок експерта № 182 від 27.10.2015 року, в якому вказано, що у ОСОБА_10 на момент проведення експертизи, станом на 27.10.2015 року мають місце тілесні ушкодження у вигляді двох синців на правому передпліччі, що могли утворитись в наслідок дії тупих твердих предметів з відносно обмеженою дотичною поверхнею, якими могли бути і пальці рук людини. Термін утворення вказаних пошкоджень не протирічить вказаному у постанові, дитиною та її матір`ю. За ступенем важкості вказані ушкодження до легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я;

На переконання апеляційного суду ,районний суд вірно не взяв до уваги та поставив під сумнів показання обвинуваченого щодо того, що він в день вчинення злочину потерпілу не бачив, а біля школи ремонтував свій автомобіль, визнавши таку його поведінку методом захисту, пославшись у вироку на інші досліджені докази в підтвердження його вини, крім того, сам обвинувачений визнав факт своєї присутності біля школи. Такі сумніви та неузгодженності та суперечності в позиції обвинуваченого аж ніяк не можуть тлумачитись на його користь.

Суд вірно вважає позицію обвинуваченого такою, що спрямована лише виключно на уникнення відповідальності за вчинене ОСОБА_7 протиправне діяння. Такого висновку суд дійшов аналізуючи його позицію, зухвалу поведінку після вчинення злочину та покази обвинуваченого в судовому засіданні, які є суперечливими, нечіткими та плутаними.

Так, показання свідка ОСОБА_13 , яка повідомила суду,що помітила, що з за автомобіля, належного ОСОБА_7 вийшла ОСОБА_16 , яка плакала, спростовують твердження обвинуваченого ОСОБА_7 щодо того, що жоден із свідків не вказав на нього, як на особу, яка вчинила злочин.

Суд вірно зазначив, що твердження ОСОБА_7 щодо поломки в автомобілі є надуманим, оскільки як він сам пояснив, працівники поліції забрали його автомобіль, сівши в нього та поїхавши в м. Бершадь. Будучи допитаними в якості свідків працівники поліції, не зазначали про технічну несправність автомобіля.

Апеляційний суд не знаходить підтверджень того ,що представники неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 , ОСОБА_9 оговорють його , оскільки з самого початку досудового розслідування та судових розглядів, вони давали чіткі та послідовні показання , які узгоджуються між собою та узгоджуються з показаннями інших свідків.

Відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого в частині доводів щодо звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності через відсутність в діях останнього складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 146 КК України, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки носять загально-інформативний характер без посилань на конкретні докази, юридичні факти по справі та відповідні норми закону, лише на положення ст.404 КПК України.

Апеляційний суд приходить до висновку, що місцевий суд ретельно перевірив обставини, які ставить під сумнів доводи апеляції адвоката, дав їм віру юридично-правову оцінку. Крім того, вірно оцінив в сукупності всі докази у справі з відповідними висновками щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного злочину. В ч.2 ст..65 КК України зазначено «Особі ,яка вчинила злочин ,має бути призначено покарання , необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

Обираючи підсудному покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети не тільки кари ,а і можливості виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості (ст.372 КПК України).

Що стосується призначеного покарання засудженому, то на думку апеляційного суду, воно призначене судом відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України, суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, врахувавши при цьому, що засуджений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, емоційний стан потерпілої після вчинення відносно неї злочину, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих обставин.

Крім того, суд враховує і поведінку засудженого після вчинення злочину він вину не визнав.

На думку колегії суддів, призначене судом покарання є достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 , як особи ,що представляє підвищену суспільну небезпеку , лише за умови ізоляції його від суспільства, як особи .

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суди покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

За вказаних обставин апеляційний суд вважає ,що юридично-правових чи процесуальних підстав для зміни чи скасування вироку районного суду - не має.

Керуючись ст. ст. 404, 405,407,409, 414, 420 КПК України, апеляційний суд-

п о с т а н о в и в

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 20.04.2017 року відносно ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 3-х(трьох) місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4 .
Згідно з оригіналом:
Суддя: ОСОБА_2