Справа № 301/559/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.11.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження №11-кп/777/595/17 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 22.08.2017.
Цим вироком:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Заріччя Іршавського району, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з незакінченою середньою освітою, непрацюючий, не одружений, судимий вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13.05.2016 за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1 530 грн., засуджений:
- за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 ( два) роки 6 ( шість) місяців позбавлення волі;
- за ч.3 ст.185 КК України на 03 ( три ) роки позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 186 КК України на 04 ( чотири) роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбування призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 31.07.2017 .
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 залишено тримання під вартою та продовжено такий захід до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на шістдесят днів, тобто до 21.10.2017.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано обвинуваченому ОСОБА_6 в строк відбування покарання, строк його попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 03.02.2017 по 03.04.2017, з 31.07.2017 до набрання вироком законної сили із розрахунку день за день.
Речові докази по справі: мобільний телефон марки «Samsung SGH-Х160», який переданий на зберігання в кімнату речових доказів Іршавського відділення поліції, після набрання вироком законної сили постановлено повернути власнику ОСОБА_9 ; мобільний телефон марки «Nokia-1600», який переданий на зберігання ОСОБА_10 , після набрання вироком законної сили постановлено повернути ОСОБА_10 ; велосипед марки «Україна», дриль марки «Kapital», бензокосілку марки «Sadko», бензопилу марки «Stihl-180», електропилу марки «Kapital», які передані на зберігання ОСОБА_11 , після набрання вироком законної сили постановлено повернути власнику ОСОБА_11 ..
Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винним за вчинені кримінальні правопорушення за таких обставин.
27.05.2016, близько 11 год. ОСОБА_6 , знаходячись по АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном, зайшов на територію дворогосподарства АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_9 , через вхідні двері, незаконно проник до будинку і скориставшись відсутністю ОСОБА_9 , таємно викрав бувший у використанні мобільний телефон марки «Samsung SGH-Х160», червоного кольору вартістю 274 грн., який знаходився на столі у прихожій кімнаті, а з-під скатертини столу викрав гроші у сумі 2 600 грн., які належали ОСОБА_9 , після чого з місця вчинення злочину зник, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2 874 грн..
12.07.2016, близько 10 год. ОСОБА_6 , знаходячись по вул. 60-річчя Жовтня в с. Сільце Іршавського району, діючи умисно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном зайшов на територію дворогосподарства АДРЕСА_4 , де проживає ОСОБА_12 , через вхідні двері, незаконно проник до будинку та скориставшись відсутністю ОСОБА_12 , таємно викрав бувші у використанні телевізор марки «Samsung» 24 дюйми, чорного кольору вартістю 2 700 грн., який знаходився на столі у прихожій кімнаті, мобільний телефон марки «Samsung G130Е», чорного кольору вартістю 850 грн. та мобільний телефон марки «Nokia-105», чорного кольору вартістю 300 грн., які також знаходилися на столі у прихожій й належали ОСОБА_12 , після чого з місця вчинення злочину зник, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 3 850 грн..
14.08.2016, близько 19 год. ОСОБА_6 , знаходячись по АДРЕСА_5 , перебуваючи на території дворогосподарства №17, де проживає ОСОБА_10 , разом із ОСОБА_10 зайшов у будинок. Очікуючи в прихожій кімнаті, щоб ОСОБА_10 відшукала свій записник з номерами телефонів, побачивши срібні прикраси, що лежали в прихожій на столі, діючи умисно, з корисливих спонукань, таємно викрав срібний ланцюжок із срібним хрестиком та срібну каблучку загальною масою 3,1 гр. вартістю по 45 грн. за 1 грам ювелірного виробу із срібла, поклавши їх до кишені штанів, чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на суму 139,50 грн..
14.08.2016, близько 19 год., продовжуючи злочинні дії, перебуваючи в будинку АДРЕСА_6 , після того, як ОСОБА_10 передала ОСОБА_6 свій бувший у використанні мобільний телефон, марки «Nokia-1600», сірого кольору вартістю 120 грн., щоб відшукати потрібний номер телефона, останній тримаючи в руці мобільний телефон, відкрив вхідні двері будинку та ігноруючи прохання потерпілої повернути мобільний телефон, втік з будинку в напрямку городу, відкрито заволодівши мобільним телефоном у присутності ОСОБА_10 , яка усвідомлювала, що вчиняється викрадення її майна, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на суму 120 грн..
14.08.2016, близько 22 год. ОСОБА_6 , знаходячись по вул. 8-го Березня в с. Сільце Іршавського району, діючи умисно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном зайшов на територію дворогосподарства АДРЕСА_7 , де проживає ОСОБА_11 , та скориставшись відсутністю останньої, через вхідні двері незаконно проник до підсобного приміщення, звідки таємно викрав бувший у використанні велосипед марки «Україна», зеленого кольору, типу жіночий вартістю 700 грн., бувші у використанні дрель марки «Kapital», зеленого кольору вартістю 400 грн., бензокосілку марки «Sadko» вартістю 1 977 грн., бензопилу марки «Stihl-180»,
оранжевого кольору вартістю 2200 грн., електропилу марки «Kapital», зеленого кольору вартістю 712 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, заподіявши потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 5 989 грн..
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду від 22.08.2017 змінити, перекваліфікувати його діяння з ч. 2 ст. 186 КК України на ч.2 ст. 185 КК України. При призначенні покарання просить застосувати вимоги ст. ст. 66. 75 КК України, звільнити від відбування покарання з визначенням іспитового строку на 02 (два) роки. Указує, що відшкодував завдану шкоду потерпілим, які в суді першої інстанції просили суворо його не карати. Вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України не визнає, вважає, що судом першої інстанції не правильно встановлено фактичні обставини кримінального провадження. Стверджує, що потерпіла ОСОБА_10 дала йому мобільний телефон, щоб знайти потрібний номер, а сама шукала записну книгу, після чого сказала, що не знайшла її, чим самим дуже обурила його, і він просто вийшов з будинку, а мобільний телефон жбурнув у город. Судом першої інстанції порушено його права і свободи, оскільки не враховано дані про його особу, те, що на його утриманні перебуває хвора мама, діти, з дружиною перебуває в цивільному шлюбі, а тому в суду було достатньо підстав для застосування щодо нього ст. 75 КК України.
Інші сторони кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.
Кримінальне провадження розглядається за відсутності потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При прийнятті рішення про розгляд кримінального провадження за відсутності потерпілих враховується й те, що апеляційним судом, потерпілим повідомлення про дату, час та місце його розгляду надіслано відповідно до вимог закону, що даних про поважність причин їх неявки та відкладення апеляційного розгляду кримінального провадження на інший термін від потерпілих до апеляційного суду не надходило.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, промову прокурора, яка вважає вирок суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, дослідивши та перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.
Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування і судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ,ІУ КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України при обставинах вказаних у вироку ґрунтуються на зібраних та досліджених судом першої інстанції доказах.
Діяння обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч.2 ст.186 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, з проникненням у житло та інше приміщення та відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинений повторно.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні в ході апеляційного розгляду не заперечив свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України та погодився з призначеним за цими статтями покаранням.
Ураховуючи те, що вирок суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_6 винним та призначення йому покарання за ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України, учасниками кримінального провадження не оспорюється, апеляційним судом, з урахуванням положень ст.404 КПК України, не перевіряється, і визнається таким, що ґрунтується на наведених у ньому доказах, а діяння обвинуваченого ОСОБА_6 за вказаною вище нормою матеріального права кваліфіковано правильно.
Разом з тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_6 оспорює фактичні обставини кримінального провадження щодо вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України в частині заволодіння мобільним телефоном потерпілої ОСОБА_10 , у зв`язку з неправильною кваліфікацією його дій.
Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, вина останнього повністю підтверджується наступними доказами.
Так, у судовому засіданні, обвинувачений в суді першої інстанції ОСОБА_6 вину не визнав та показав, що 14.08.2016, біля 19 год. прийшов додому до потерпілої ОСОБА_10 , щоб дізнатися номер телефону її сина. Зайшовши в будинок виявив, що потерпілої нема вдома. Коли вийшов з будинку на подвір`я побачив, що ОСОБА_13 вже повертається додому, тому став її чекати. Повернувшись додому, ОСОБА_13 дала йому свій мобільний телефон, щоб він зміг знайти в ньому номер телефону її сина. Оскільки, потрібний номер у мобільному телефоні вони знайти не могли, потерпіла зайшла в будинок, щоб пошукати його в записнику. Він зайшов разом з нею до будинку та поки потерпіла шукала записник, викрав срібний ланцюжок з хрестиком та срібну каблучку, які лежали на столі. Потерпіла крадіжки не помітила. Оскільки, вони так і не змогли знайти потрібного номеру телефону, розізлившись, не дивлячись на прохання потерпілої повернути телефон, він побіг з телефоном в бік городу, де викинув мобільний телефон у кущі. Підтвердив, що прикраси викрав таємно. Умисел на крадіжку у нього виник вже під час перебування в будинку, куди він зайшов разом з потерпілою. Згодом, потерпілій відшкодував вартість викраденого.
Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 , його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України підтверджується наступними доказами.
Показаннями потерпілої ОСОБА_10 підтверджено, що в 14.08.2016, ввечері повернувшись від сусідки додому, зустріла на подвір`ї свого будинку ОСОБА_6 , який побачивши її став просити номер телефону її сина. Спочатку вона дала йому в руки свій мобільний телефон, щоб знайшов потрібний йому номер у телефоні і міг зателефонувати. Оскільки, обвинувачений номер знайти не зміг, вона зайшла в будинок за своїм записником. Поки вона шукала записник, обвинувачений спочатку стояв у приміщенні, а потім разом з її телефоном вийшов на подвір`я. Коли вона почала просити обвинуваченого повернути їй телефон, останній почав втікати з телефоном в руках у сторону городу. Крики почув її чоловік, який почав наздоганяти обвинуваченого. ОСОБА_6 .. Побачивши, що його наздоганяють, ОСОБА_6 викинув телефон у кінці городу. Крадіжку срібного ланцюжка з хрестиком та срібної каблучки, виявила тільки через кілька днів. Згодом, їй було повернуто телефон.
Показаннями свідка ОСОБА_14 підтверджено, що 14.08.2016, ввечері повертаючись додому, почув крики потерпілої ОСОБА_10 , яка кричала, що ОСОБА_6 забрав у неї мольний телефон. В цей час, побачив обвинуваченого, який втікав
у сторону городу, а він побіг за ним. Наздогнавши обвинуваченого, останній повідомив, що викинув телефон у городі. Згодом, від потерпілої, дізнався, що остання спочатку сама віддала обвинуваченому телефон, щоб той міг знайти номер телефону чи подзвонити, але обвинувачений відмовився повертати телефон. На прохання потерпілої повернути мобільний телефон, обвинувачений почав з ним втікати.
Свідок ОСОБА_15 показала, що чула від родичів про крадіжку, вчинену від потерпілої ОСОБА_10 .. Свідком злочину не була. Хто, коли, за яких умов і що викрали їй не відомо. Обвинуваченого ОСОБА_6 , перший раз побачила в судовому засіданні. Пригадує, що у 2016 році допомагала потерпілій ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , шукати мобільний телефон у кінці їхнього городу в кущах. Потерпіла, говорила, що туди телефон міг закинути обвинувачений, згодом телефон було знайдено.
Крім того, вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України підтверджується також, письмовими доказами, дослідженими в ході судового розгляду, яким дано належну правову оцінку, а саме:
- висновком експерта від 07.02.2017, згідно якого вартість бувшого у використанні мобільного телефону марки «Nokia-1600» становить 120 грн. (т. 2 а.к.п.16);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 09.02.2017 з фототаблицею, що проводився за місцем проживання потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_16 за участі потерпілих та обвинуваченого ОСОБА_6 (т.2 а.к.п. 31-42).
Суд першої інстанції вірно оцінив діяння обвинуваченого ОСОБА_6 та кваліфікував вірно за ч. 2 ст. 186 КК України.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , який вважає, що в частині заволодіння майном мобільним телефоном потерпілої ОСОБА_10 у його діях є склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Так, за ч.2 ст.186 КК України настає кримінальна відповідальність за відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинений повторно.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» (далі Постанова) грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.
Розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.
Згідно п. 4 цієї Постанови крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Якщо осба, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений замах чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину. Дії розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.
Підвищена суспільна небезпека грабежу порівняно з крадіжкою обумовлюється тим, що грабіжник на відміну від злодія не приховує свого наміру протиправно заволодіти майном, діє відкрито для сторонніх осіб, ігноруючи волю потерпілого чи осіб, у володінні чи під охороною яких перебуває майно, і нехтуючи думкою очевидців.
Грабіж вважається закінченим, коли майно вилучене і винний має реальну, хоча б початкову можливість розпорядитися ним як власним (винести, сховати, передати, викинути тощо).
Суб`єктивна сторона злочину характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. При цьому винний ігнорує цю обставину.
Як вбачається з показань обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_14 , обвинувачений виконав всі дії, як об`єктивної так і суб`єктивної сторін злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, мав реальну можливість розпорядитися викраденим у потерпілої телефоном, дії вчинив в умовах очевидності, усвідомлював протиправність таких дій та їх караність, на прохання потерпілої та свідка повернути мобільний телефон не реагував, що його дії оцінюються потерпілою ОСОБА_10 , як відкрите викрадення, ігноруючи її волю та, заволодівши майном, розпорядився ним на власний розсуд.
Тому, судом першої інстанції, отримані як під час досудового розслідування так і під час судового рогляду докази вірно оцінені, а діяння обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, а тому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги обвинуваченого, про відсутність у нього умисла на відкрите викрадення чужого майна.
Крім того, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_6 покарання, оскільки таке відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, меті призначення покарання, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 цієї Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також з особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку ), його матеріальний стан тощо.
Ці вимоги закону судом першої інстанції належним чином дотримані.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено у відповідності з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, у межах санкцій ч.ч. 2, 3 ст.185, ч.2 ст.186 цього Кодексу, зокрема, судом першої інстанції при призначенні покарання враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченого, обставини що пом`якшують та
обтяжують покарання, неодноразове притягнення до кримінальної відповідальності. При цьому судом першої інстанції взято до уваги дані про стан здоров`я обвинуваченого, фактичне визнання вини у вчинених крадіжках, щире каяття, сприяння розкриттю злочинів та добровільне відкодування завданої шкоди, відсутність претензій з боку потерпілих визнані обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого та наявність обтяжуючих покарання обставин вчинення злочину щодо особи похилого віку та рецидив злочинів.
Таким чином, суд першої інстанції, з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, обґрунтовано прийшов до переконання, що виправлення й перевиховання ОСОБА_6 повинно проходити в умовах ізоляції його від суспільства.
На підставі вищенаведеного колегія суддів відхиляє доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо суворості призначеного покарання, оскільки призначене судом першої інстанції покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, справедливим і не вбачає правових підстав для його пом`якшення, в тому числі для застосування ст. ст. 66, 75 КК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування вироку, перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст.404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 22.08.2017 щодо нього без змін.
На ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ може бути подана касаційна скарга протягом 03 (трьох) місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді: