Справа № 209/1942/16-к
Провадження № 1-кп/209/243/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2017 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участі: - секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали кримінального провадження № 209/1942/16-к (пр. № 1-кп/209/243/17), відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000722 від 02 квітня 2016 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська (нині Кам`янське) Дніпропетровської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 186, КК України,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 31 березня 2016 року в денний час знаходився біля будинку № 71 по пр-ту Івана Франка у м. Кам`янському (м. Дніпродзержинськ), де побачив раніше знайомого ОСОБА_5 , після чого у нього виник умисел на заволодіння чужим майном - майном ОСОБА_5 , шляхом зловживання довірою потерпілого.

Далі, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 31 березня 2016 року о 13.15 годині підійшов до ОСОБА_5 , який проходив біля будинку АДРЕСА_2 , де умисно, з корисних мотивів попросив у потерпілого його мобільний телефон "Lenovo А369і" для здійснення дзвінка, повідомивши при цьому потерпілому неправдиві відомості про те, що він зайде до під`їзду будинку АДРЕСА_2 та поговорить там кілька хвилин, після чого поверне мобільний телефон, не маючи в дійсності наміру повертати мобільний телефон ОСОБА_5 , тобто зловжив таким чином довірою ОСОБА_5 .

Після цього ОСОБА_5 , будучі введеним ОСОБА_4 в оману, впевненим в добросовісності останнього, і не будучи обізнаним про справжні наміри ОСОБА_4 , 31 березня 2016 року о 13.15 годині біля будинку № 71 по пр-ту Івана Франка у м. Кам`янському (м. Дніпродзержинськ) передав ОСОБА_4 мобільний телефон "Lenovo А369і", після чого останній повторно завірив ОСОБА_5 , що поверне телефон через декілька хвилин та зайшов до під`їзду будинку АДРЕСА_2 .

Таким чином, ОСОБА_4 умисно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою ОСОБА_6 , заволодів мобільним телефоном "Lenovo А369і", що належить ОСОБА_5 , вартість якого на момент скоєння злочину, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 792 від 19 квітня 2016 року, складає 550 грн., завдавши тим самим потерпілому матеріальної шкоди на суму 550 грн.

Після цього, ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись згодом чужим майном на власний розсуд.

Окрім того, повторно, 01 квітня 2016 року в денний час ОСОБА_4 знаходився біля відділення ПАТ КБ "ПриватБанк", що розташоване за адресою: м. Кам`янське (м. Дніпродзержинськ), пр-т Перемоги, 43, де побачив раніше знайомого неповнолітнього ОСОБА_7 , після чого у нього виник умисел на заволодіння чужим майном - майном ОСОБА_8 , шляхом зловживання довірою неповнолітнього ОСОБА_7 .

Далі, повторно, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 01 квітня 2016 року приблизно о 17.00 годині підійшов до неповнолітнього ОСОБА_7 , який, розмовляючи по мобільному телефону проходив повз відділення ПАТ КБ "ПриватБанк", що розташоване за адресою: м. Кам`янське (м. Дніпродзержинськ), пр-т Перемоги, 43, та умисно, з корисливих мотивів, попросив у неповнолітнього ОСОБА_7 мобільний телефон "Huawey G700 u10", що належить ОСОБА_8 , для здійснення дзвінка, повідомивши при цьому неповнолітньому ОСОБА_7 неправдиві відомості про те, що він здійснить дзвінок та поговорить кілька хвилин, після чого поверне мобільний телефон, не маючи в дійсності наміру повертати мобільний телефон неповнолітньому ОСОБА_7 , тобто зловжив таким чином довірою неповнолітнього ОСОБА_7 .

Після цього, неповнолітній ОСОБА_7 , будучи введеним ОСОБА_4 в оману, впевненим в добросовісності останнього, і не будучи обізнаним про справжні наміри ОСОБА_4 , 01 квітня 2016 року приблизно о 17.00 годині, перебуваючи біля відділення ПАТ КБ "ПриватБанк", що розташоване за адресою: м. Кам`янське (м. Дніпродзержинськ), пр-т Перемоги, 43, передав ОСОБА_4 мобільний телефон "Huawey G700 u10", що належить ОСОБА_7 . Таким чином, ОСОБА_4 , повторно, умисно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою, заволодів майном ОСОБА_7 .

Заволодівши викраденим, ОСОБА_4 побіг у напрямку будинку № 49 по пр-ту Перемоги у м. Кам`янському (м. Дніпродзержинськ) і вказані дії в той же час були помічені неповнолітнім ОСОБА_7 , який відразу ж побіг за ОСОБА_4 , вимагаючи того припинити злочинні дії та повернути йому мобільний телефон, після чого у ОСОБА_4 повторно виник умисел на відкрите викрадення чужого майна - майна ОСОБА_7 .

Реалізовуючи свої злочинні наміри, повторно, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що його злочинні дії помічені неповнолітнім ОСОБА_7 , умисно, з корисливих мотивів, повертати викрадене відмовився, таким чином, ОСОБА_4 , повторно, умисно, з корисливих мотивів, відкрито заволодів мобільним телефоном "Huawey G700 u10", що належить ОСОБА_7 , вартість якого на момент скоєння кримінального правопорушення, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 806 від 20 квітня 2016 року складає 2750 грн., завдавши тим самим потерпілому матеріальну шкоду на суму 2750 грн.

Після цього, ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись згодом чужим майном на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинуваченому роз`яснювалося право на захист, однак від допомоги захисника (адвоката) він відмовився, оскільки може захистити себе самостійно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєних кримінальних правопорушеннях визнав у повному обсязі, у скоєному розкаявся та пояснив, що 31.03.2016 року, у денний час доби, приблизно о 13.15 год, він перебуваючи за адресою: м. Кам`янське (м. Дніпродзержинськ), по пр. Карла Маркса, більш точну адресу не пам`ятає, він зловживаючи довірою ОСОБА_5 , заволодів його мобільним телефоном, марки "Леново", попросивши його, для здійснення дзвінку, при цьому не маючи наміру його повертати. Далі вказаний телефон він продав своєму знайомому за 300 грн. Отриміні кошти витратив на власні потреби. Крім того пояснив, що шкоду ОСОБА_5 він відшкодував, шляхом повернення йому телефону. Також пояснив, що повторно 01.04.2016 року він відкритого заволодів мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_9 , пояснивши, що перебуваючи у м. Кам`янському біля відділення "ПриватБанк", точну адресу він не пам`ятає, він попросив мобільний телефон у ОСОБА_10 для здійснення дзвінка, не маючи наміру його повертати. Взявши телефон у останньо він втік. Викрадений телефон заклав у ломбард, отримавши за нього 700 грн. Кошти витратив на власні потреби. В подальшому матеріальну шкоду відшкодував потерпілому, віддав йому кошти у розмірі 700 грн., за які той забрав телефон. Кається у скоєному, погано ставиться до свого вчинку, просив суворо не карати.

Потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви про розгляд справи за їхньою відсутності, потерпілий ОСОБА_7 , який на час розгляду справи є повнолітньою особою, висловив свою думку, щодо суворої міри покарання. Крім того потерпілий ОСОБА_7 у своїй заяві зазначив, що претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження доказів.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 "поза розумним сумнівом" знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінальних правопорушень доведена у повному обсязі і його умисні дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), і за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винним нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії кримінальних правопорушень невеликої тяжкості та тяжких кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який не судимий, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, позитивно характеризується за місцем мешкання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 КПК України (абз.17), ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, згідно якої на думку органу пробації, - ризик вчинення повторного кримінального правопорушення середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній і беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, орган пробації вважає, що виправлення можливе за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі якщо, суд дійде виснову про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язки згідно ст. 76 КК України.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, повне визнання своєї вини, а також відшкоування завданого збитку шляхом повернення телефонів ОСОБА_5 і ОСОБА_7 .

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

В пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику призначення судами кримінального покарання від 24 жовтня 2003 року за № 7 вказано звернути увагу судів на те, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 65 Кримінального кодексу України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо. Коли санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з позбавленням волі на певний строк передбачає більш м`які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та його ставлення до вчинених кримінальних правопорушень, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до висновку про можливість обрання обвинуваченому покарання в межах санкції статті обвинувачення.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів "рівних можливостей" та "справедливого судового розгляду", встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Враховуючи тяжкість вчинених злочинів, характер вчинених злочинів та ненастання тяжких суспільно-небезпечних наслідків, відомості про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин покарання, та інші обставини справи в сукупності, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції його від суспільства.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Таку міру суд вважає достатньою не тільки для покарання ОСОБА_4 за вчинені протиправні діяння, а й для його виправлення.

За таких обставин справи ОСОБА_4 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 Кримінального кодексу України.

Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.

Цивільні позови потерпілими не заявлялися.

Процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчих експертиз в сумі 300 грн. 00 коп., підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 на підставі ст. 124 ч.2 КПК України.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту закінчився і судом не продовжувався та не обирався інший запобіжний захід.

Долю речових доказів, вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. 370, 371 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 190 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 /один/ рік;
- за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 /чотири/ роки.
У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбування призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 /чотири/ роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, призначивши іспитовий строк 2 /два/ роки.

На підставі ч. 1 п. 1,2, ч. 2 п. 2 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту закінчився і судом не продовжувався та не обирався інший запобіжний захід.

Стягнути з ОСОБА_4 суму вартості проведення судово-товарознавчих експертиз в сумі 300 (триста) гривень 00 копійок на користь держави.

Речовий доказ у справі: мобільний телефон "Lenovo А369і", який повернутий на зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_5 - залишити у власності потерпілого.
Речовий доказ у справі: договір про надання фінансового кредиту під заставу № 6.8998/0 - зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Речовий доказ у справі: мобільний телефон "Huawey G700 u10", який повернутий на зберігання під розписку ОСОБА_8 - залишити у власності останньої.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок суду може бути оскаржений учасниками процесу до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Копія вироку видається учасникам кримінального провадження відразу після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1