АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1837/17 Справа № 175/320/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002941 від 08 грудня 2016 року за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_9 , на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2017 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Джулинка Бершадського району Вінницької області, громадянки України, зареєстрованої по АДРЕСА_1 ,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та піддано кримінальному покаранню у виді позбавлення волі строком 5 років. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року) обвинуваченій ОСОБА_7 зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме з 08 грудня 2016 року по 14 червня 2017 року включно.

Крім того, за результатами розгляду справи, судом визначено доля речових доказів.

ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за наступних обставин.
08 грудня 2016 року, близько 02.30 години, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прибула за місцем свого тимчасового проживання до будинку АДРЕСА_2 , де між нею та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виникла сварка, внаслідок якої у обвинуваченої раптово виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння останньому тяжких тілесних ушкоджень.
З цією метою у вказаний час ОСОБА_7 взяла у праву руку кухонний ніж та, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачаючи настання тяжких наслідків, стоячи обличчям до обличчя, умисно нанесла ОСОБА_10 один удар в область черевної порожнини праворуч, тобто у ділянку життєво важливих органів.
В результаті цих умисних дій обвинуваченої ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черева праворуч з раною в клубовій області праворуч, з ушкодженням брижі тонкої кишки та явищами внутрішньочеревної кровотечі, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент їх заподіяння.
В апеляції та доповненнях до неї обвинувачена просить скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий судовий розгляд в іншому складі суду.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги, обвинувачена посилається на однобічність досудового розслідування та судового слідства. На її думку ані органами досудового розслідування, ані судом не було враховано показання потерпілого, який вказав на відсутність в нею умислу заподіяти йому тілесні ушкодження. Крім того, з позиції обвинуваченої необґрунтовано було залишено поза увагою й ту обставину що вилучений під час досудового розслідування ніж не мав відбитків пальців, а експертиза її крові не містить висновків щодо кількості алкоголю. Поряд з цим, обвинувачена вказує й на порушення її права на захист під час досудового розслідування, оскільки органами досудового розслідування не були роз`яснені її права, а тільки чинився моральний та психологічний тиск. Також, на думку обвинуваченої, суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам, що пом`якшують покарання.

В апеляції захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції змінити, шляхом зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, визнати обвинувачену винною в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, за що призначити покарання у вигляді виправних робіт на строк до двох років, та скасувати запобіжний захід, звільнивши її із під арешту в залі суду.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції залишив поза своєю увагою ті обставини, що обвинувачена захищалась від потерпілого, про що свідчать показання останнього. На переконання захисника, визнавши ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, суд першої інстанції порушив вимоги ст. ст. 17, 373 КПК України, а також ст. 62 Конституції України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляцій обвинуваченої та її захисника, доводи обвинуваченої, яка підтримала апеляційну скаргу свого захисника та частково підтримала свою апеляційну скаргу, позицію захисника, який підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляцій та дослідивши їх, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги обвинуваченої та її захисника підлягають залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, відповідає фактичним обставинам справи та є обґрунтованим.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченої та на кваліфікацію її дій, колегією суддів не виявлено.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в зазначеному кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Так, вина обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй діяння повністю підтверджується дослідженими судом першої інстанції показаннями: обвинуваченої ОСОБА_7 , яка частково визнала свою вину та не заперечувала, що 08 грудня 2017 року між нею та потерпілим ОСОБА_10 сталася сварка, під час якої остання нанесла йому тілесні ушкодження; показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який вказав на те, що 08 грудня 2016 року, під час виниклої між ним та обвинуваченою сварки, зумовленої зникненням його грошей, ОСОБА_7 , що перебувала у стані алкогольного сп`яніння, умисно нанесла йому тілесні ушкодження; свідка ОСОБА_11 , який приймав участь у даному кримінальному провадженні в якості слідчого, що вказав на явні ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_7 під час її затримання.

Крім того, вина обвинуваченої підтверджується й наявними в матеріалах провадження письмовими доказами, зокрема: довідкою приймального відділення Клінічного об`єднання швидкої медичної допомоги від 08.12.2016 року, відповідно до якої 08 грудня 2016 року дня в лікарню доставлений ОСОБА_10 з ножовим пораненням черевної порожнини (а.п.9); протоколом огляду місця події від 08.12.2016 року і фото-таблицями до нього, під час проведення якого були виявлені та вилучені простирадло сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору, ніж із пластиковим руків`ям білого кольору зі слідами речовини бурого кольору, а також ніж із обмотаним чорною тканиною руків`ям (а.п.11-17); протоколом огляду від 08.12.2016 року, під час якого ОСОБА_7 у присутності понятих добровільно видала носильні речі, в яких вона була одягнена під час заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 (а.п.21-22); протоколом проведення слідчого експерименту від 17.01.2017 року під час якого потерпілий ОСОБА_10 у присутності понятих і спеціаліста СМЕ розповів і на статисті показав, яким чином ОСОБА_7 спричинила йому ножове поранення (а.п.60-61,63); висновком експерта № 146е від 17-19 січня 2017 року, відповідно до якого у ОСОБА_10 виявлене тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черева праворуч з раною в клубовій області праворуч, в просвіт якої відбулося випадіння пасма тонкої кишки, далі рана переходить в раньовий канал з ушкодженням по ходу шкіри, підшкірно-жирової клітковини та далі проникає в черевну порожнину з ушкодженням брижі тонкої кишки та явищами внутрішньочеревної кровотечі, яке за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент їх заподіяння, спричинене від механічної дії гострого предмету, який володів колючо-ріжучими властивостями та діяв у область черева праворуч, яким могло бути і лезо ножа або інші предмети з аналогічними властивостями, і не є характерним для падіння з висоти власного зросту та ударом об тупу тверду поверхню, що могло утворитися незадовго до надходження до медичного закладу, тобто можливо і в термін, на який зазначає обстежений і слідчий у постанові та не суперечить механізму його спричинення, на який вказує потерпілий в ході проведення слідчого експерименту, тобто від механічної дії (удару) леза ножа в область черева праворуч (а.п.68-70); речовими доказами, вилученими при огляді місця події та речами ОСОБА_7 зі слідами крові, вилученими при її особистому огляді (а.п.18,19,23); висновками експертів № 114/Н від 19-26 січня 2017 року і № 128/Н від 23-26 січня 2017 року щодо групової приналежності крові ОСОБА_10 та ОСОБА_7 (аркуші судового провадження 76-77, 83-84, далі а.с.п.); висновком експерта № 127/Н від 24-27 січня 2017 року, відповідно до якого при послідуючому дослідженні крові ОСОБА_10 та ОСОБА_7 в зразках, висушених на марлевій серветці, виявлені супутні антигени Н. В слідах на лосинах ОСОБА_7 (об`єкти №№ 1-4) встановлена наявність крові людини, при серологічному досліджені якої виявлені антигени А і Н, що не виключає можливості походження крові як від однієї особи з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В з вмістом супутнього антиген Н за ізосерологічною системою АВ0, так і від декількох осіб з такою ж груповою характеристикою крові… Одержані результати серологічного дослідження крові в цих слідах, в разі походження крові від однієї особи, не виключають можливості походження її як від ОСОБА_12 так і від ОСОБА_7 …; також не виключають можливості і суміші крові в даних слідах за рахунок змішування їх крові… (а.с.п.79-81); висновком експерта № 149 від 08-17 лютого 2017 року, відповідно до якого на клинку та руків`ї одного з ножів (з руків`ям білого кольору) (об`єкти №№ 1,2) встановлена наявність крові та визначений білок людини. Отримані результати дослідження не виключають можливість висловитися, що сліди крові на клинку та руків`ї зазначеного ножа (об`єкти №№ 1,2) могли походити від ОСОБА_10 , враховуючи його групову характеристику крові, та не може походити від ОСОБА_7 , беручи до уваги результати цитологічних досліджень (а.с.п.86-90); висновком Дніпропетровського наркологічного диспансеру від 08.12.2016 року № 3443, із якого убачається, що станом на 16.45 годину 08.12.2016 року ОСОБА_7 ще перебувала у стані алкогольного сп`яніння (а.с.п.92).

Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочинного діяння, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Разом з тим, оцінюючи доводи сторони захисту, викладені в апеляціях, колегія суддів зазначає наступне.

Обґрунтовуючи незаконність вироку, захисник обвинуваченої посилається на неправильну кваліфікацію вчиненого його підзахисною кримінального правопорушення та вважає що дії останньої необхідно кваліфікувати за ст. 128 КК України. Аналогічною є й позиція обвинуваченої, яка у суді апеляційної інстанції вказала на те, що оборонялась від потерпілого та умислу нанести останньому тілесні ушкодження не мала. З такою позицією колегія суддів погодитись не може.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КК, тяжке тілесне ушкодження це тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння або таке, що спричинило: втрату будь-якого органа чи його функцій; психічну хворобу; інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину; переривання вагітності; непоправне знівечення обличчя. Для відмежування умисного тяжкого тілесного ушкодження від необережного тяжкого тілесного ушкодження (ст. 128 КК України), слід ретельно досліджувати докази, котрі мають значення для з`ясування змісту та спрямованості дій винного. Визначальним при цьому є обставини, за яких такі ушкодження були завдані, та суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Як вбачається з досліджених судом першої інстанції показань обвинуваченої, остання нанесла удари потерпілому ОСОБА_10 , захищаючись від останнього. Вказані обставини самі по собі виключають склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України. Крім того, зазначені обвинуваченою обставини оборони взагалі спростовуються наявними в матеріалах провадження доказами, зокрема показаннями ОСОБА_10 та висновком експертизи. Так, під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_10 вказав на певний механізм нанесення йому тілесних ушкоджень, що відповідає в повній мірі його позиції щодо відсутності насильницьких дій по відношенню до обвинуваченої. В ході проведення експертизи, експерт дійшов висновку про те, що локалізація та характер виявленого тілесного ушкодження в потерпілого не суперечить механізму, локалізації та характеру, на який вказує ОСОБА_10 . Вказане дає підстави вважати, що ОСОБА_7 нанесла потерпілому удар ножем свідомо, передбачаючи настання негативних для останнього наслідків. Суд першої інстанції, дослідивши наявні в матеріалах кримінального провадження докази, обґрунтовано дійшов висновку, що наносячи удар потерпілому небезпечним предметом, яким був ніж, в область розташування життєво важливих органів потерпілого, обвинувачена, яка на той момент знаходилась у стані алкогольного сп`яніння, не могла не усвідомлювати небезпечності своїх дій для здоров`я потерпілого та передбачала настання наслідків у вигляді спричинення останньому тілесних ушкоджень.

При цьому, не може колегія суддів погодитись з позицією сторони захисту щодо завдання потерпілим тілесних ушкоджень обвинуваченій та відповідно стану оборони від зазначених незаконних дій потерпілого й з тих підстав, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що під час затримання обвинуваченої, поміщення її до установи тримання під вартою, обрання їй запобіжного заходу та провадження досудового розслідування, обвинувачена робила заяви про існування зазначених обставин. Відсутні в матеріалах кримінального провадження й дані щодо наявності у обвинуваченої ОСОБА_7 на час її затримання будь-яких тілесних ушкоджень, які б були характерними для вказаних нею обставин. До того ж, стороною захисту не під час досудового розслідування, не під час судового провадження в суді першої та апеляційної інстанції не заявлялось клопотань про дослідження будь-яких фактичних даних на підтвердження обставин завдання їй тілесних ушкоджень потерпілим під час виниклої сварки.

Зважаючи на вказані обставини, підстави визнати необґрунтованими висновки суду першої інстанції у колегії суддів відсутні.

Що стосується доводів обвинуваченої про те, що показання нею в ході досудового розслідування надавались під моральним та психологічним тиском, то останні, на думку колегії суддів, також не можна вважати обґрунтованими, оскільки як вбачається з журналу судового засідання та технічного носія, де зафіксовано перебіг судового засідання в суді першої інстанції, обвинуваченою не робились подібні заяви про обставини застосування до неї недозволених методів слідства. Як вбачається з вироку, судом в обґрунтування доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_7 покладено тільки ті докази, що безпосередньо досліджено в судовому засіданні, що відповідає принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів, закріпленому в ст.23 КПК України.

Позицію обвинуваченої щодо відсутності доказів на підтвердження стану її алкогольного сп`яніння та відбитків пальців на рукоятці ножа, колегія суддів також розцінює критично. Матеріалами провадження встановлено, що судом першої інстанції у відповідності з вимогами ст. 94 КПК України було досліджено висновок лікаря щодо результатів медичного огляду, який містить посилання на перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння (а.с.п. 92). Щодо відсутності відбитків на рукоятці ножа, то це зумовлено тим, що рукоятка була обмотана тканиною. При цьому, на переконання колегії суддів такі обставини хоча і мають місце, однак жодним чином не впливають на висновки суду, оскільки факт застосування ножа ОСОБА_7 стороною захисту не оспорюється.

Щодо посилань обвинуваченої на неналежну оцінку судом першої інстанції обставин, що пом`якшують покарання, колегія суддів вважає, що суд такі обставини належним чином оцінив. З оскарженого вироку вбачається, що суд першої інстанції врахував в якості обставин, що пом`якшують покарання, наявність неповнолітньої та малолітньої дитини та визнав такими, що його обтяжують, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та відносно особи похилого віку. З урахуванням обставин кримінального провадження, тяжкості скоєного злочину, даних про особу ОСОБА_7 , яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується задовільно, зі слів на момент затримання працювала, має двох дітей, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, існують достатні підстави вважати, що призначене їй покарання за своїм видом та розміром є справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів та відповідає вимогам ст.65 КК України. Призначаючи покарання обвинуваченій суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що її виправлення можливо лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому підстави для пом`якшення покарання у зв`язку з неналежною оцінкою пом`якшуючих обставин у суду апеляційної інстанції також відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляції мотивів не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_9 , на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2017 року, залишити без задоволення.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2017 року, яким ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді: