УХВАЛА
19 квітня 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Потсдам Федеративної
Республіки Німеччина, громадянина України,
зареєстрованого за адресою:
проживаючого за адресою:

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 07 травня 2014 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 23 листопада 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та йому призначене покарання у виді семи років чотирьох місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
В доводах апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 , не оскаржуючи фактичних обставин злочину, вид та розмір призначеного покарання, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року.
Апелянт просить зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення з моменту його затримання по день набрання вироком законної сили. Обвинувачений зазначає, що оскільки положення вищевказаного Закону погіршують становище обвинуваченого, тому суд повинен був застосувати вимоги ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26 листопада 2015 року.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 листопада 2013 року, приблизно в 13 год. 45 хв., ОСОБА_5 , діючи по заздалегідь розробленому плану, зайшов до приміщення ПТ «Ломбард «Сейф» ТОВ «Карат-Кредит і компанія», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Старовокзальна, буд. 11-Г, з метою вчинення нападу на співробітника згаданого підприємства.
Реалізуючи свій умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом нападу на співробітника ПТ «Ломбард «Сейф» ТОВ «Карат-Кредит і компанія», ОСОБА_5 побачив потерпілу ОСОБА_8 , після чого, погрожуючи останній предметом, схожим на пістолет, який вона сприймала за справжній, почав вимагати від неї грошові кошти та інше майно, що знаходилось у сейфі. В цей момент потерпіла ОСОБА_8 здійснила спробу натиснути кнопку виклику охорони, однак ОСОБА_5 , застосовуючи відносно останньої насильство, яке є небезпечним для її життя та здоров`я, повалив її на підлогу та наніс їй удари кулаками в область голови. В подальшому, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_5 , погрожуючи предметом, схожим на пістолет, примусив потерпілу ОСОБА_8 відкрити сейф, після чого дістав з нього грошові кошти в сумі 10417 гривень 54 копійки, вироби із золота і срібла на загальну суму 49927 гривень 57 копійок, ноутбук вартістю 450 гривень, а всього майно, що належить ПТ «Ломбард «Сейф» ТОВ «Карат-Кредит і компанія» на загальну суму 60795 гривень 11 копійок, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись цим майном на власний розсуд.
Крім того, 15 квітня 2014 року приблизно в 17 год. 15 хв. ОСОБА_5 повторно маючи намір вчинити напад з метою заволодіння чужим майном, приїхав до будівлі за адресою: м. Київ, вул. Щербакова, буд. 1, де зайшов в середину приміщення ТОВ «ММК Україна», переконавшись, що сторонні особи не зможуть заважати його діям, ОСОБА_5 дістав з кишені куртки предмет, схожий на пістолет і направив його на потерпілу ОСОБА_9 , після чого, погрожуючи його застосуванням, почав вимагати передати йому грошові кошти, на що остання, злякавшись реалізації ОСОБА_5 своїх погроз, сприймаючи його дії як реальну загрозу для свого життя та здоров`я, передала йому грошові кошти в сумі 2000 гривень. Отримавши їх, ОСОБА_5 залишив місце вчинення злочину, завдавши ТОВ «ММК Україна» шкоду на загальну суму 2000 гривень.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоровя особи, яка зазнала нападу, а також погрозою застосування такого насильства, вчиненого особою, яка раніше вчинила розбій.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як видно з тексту оскаржуваного судового рішення, суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді семи років чотирьох місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, в повній мірі дотримався вимог закону.
Зокрема, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не працює.
На підставі цього суд дійшов висновку про можливе виправлення ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції від суспільства. З таким висновком погоджується колегія суддів.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин.
Відповідно до ст. ст. 66, 67 КК України, суд обґрунтовано визнав обставину, що пом`якшує щире каяття обвинуваченого та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 раніше судимий за злочин проти власності та знову вчинив аналогічний злочин, що розцінюється колегією суддів як небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання за попереднім вироком не досягло своєї мети щодо виправлення обвинуваченого, відтак підстав для пом`якшення йому покарання немає.
Призначивши ОСОБА_5 покарання у виді семи років чотирьох місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, суд призначив йому строк покарання в межах ближче до мінімального, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 187 КК України.
Підстав вважати таке покарання несправедливим через суворість у колегії суддів немає.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язненні з моменту його затримання по день набрання вироком законної сили.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838- VIII від 26 листопада 2015 року), в разі засудження особи до позбавлення волі, в рамках того самого кримінального провадження їй зараховується строк попереднього ув`язнення, застосованого в межах того самого кримінального провадження з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до вироку суду, ОСОБА_5 в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 07 травня 2014 року по 21 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
З огляду на те, що ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838- VIII від 26 листопада 2015 року) втратила чинність з 21 червня 2017 року, а вирок суду першої інстанції ухвалений 23 листопада 2017 року, апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_5 про зарахування йому в строк покарання строку попереднього ув`язнення по день набрання вироку законної сили відповідно до вищевказаної норми закону не підлягають задоволенню, оскільки принципи, викладені в ст. 5 КК України, стосуються зворотної дії закону про кримінальність відповідальність, а положення ст. 72 КК України регулюють порядок зарахування строку покарання.
За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 .
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 23 листопада 2017 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3