Справа №484/3071/17 30.01.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 січня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря: ОСОБА_4
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001560 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.10.2017 року.

Обвинувачений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Первомайськ Миколаївської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий.
Обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України;
Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_6
захисник: ОСОБА_7 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_5 в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким перекваліфікувати його дії.
______________________________
провадження № 11-кп/784/205/18 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_8
категорія ст.115 ч.1 КК України доповідач у апеляц. інстанції : ОСОБА_1 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк (дев`ять) років.
Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення експертиз у розмірі 10 877 грн. 12 коп.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений вказує, що вирок суду є необґрунтованим у зв`язку із неправильною кваліфікацією його дій за ч.1 ст.115 КК України.
Вважає, що судом було порушені його права, оскільки суд першої інстанції не допитав ряд свідків, які на його думку були потрібні для захисту його прав.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
26.06.2017 близько 14:30 години між ОСОБА_5 та його рідним братом ОСОБА_9 у ході спільного розпиття спиртних напоїв за місцем їх спільного проживання у дворі домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , а саме: на порозі житлового будинку, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник словесний конфлікт в ході якого у ОСОБА_5 раптово виник умисел на умисне заподіяння смерті брату.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_9 , ОСОБА_5 схопив правою рукою кухонний ніж, який лежав поруч на столі. Усвідомлюючи, що об`єктом його злочинного посягання є життя брата, діючи умисно, затиснувши ніж пальцями в кулак правої руки, розуміючи наслідки, що можуть настати у вигляді смерті, ОСОБА_5 цілеспрямовано наніс один удар ножем в область лівої частини грудної клітини ОСОБА_9 .
Після цього ОСОБА_9 зайшов до однієї з кімнат вищевказаного будинку, приліг на постіль, де через деякий час був виявлений ОСОБА_5 мертвим.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про залишення вироку без зміни, а апеляції без задоволення, думку захисника про задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону та постановив законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення в якому правильно встановивши фактичні обставини по справі та давши їм вірну оцінку, мотивував своє рішення належними і допустимими доказами.
Мотивуючи своє рішення щодо вчинення обвинуваченим умисного вбивства потерпілого, суд першої інстанції послався у вироку на дані, які отримані в ході судово-медичних досліджень.
Так, відповідно до висновку судово-медичного експерта №188 від 27.07.2017 причиною смерті ОСОБА_9 стала проникаюча колото-різана рана грудної клітини зліва з ушкодженням серця і послідуючим розвитком гемоперикарда (скупчення крові між серцем і навколосерцевою сумкою).
Заперечуючи з приводу правильності кваліфікації його дій, обвинувачений посилається на відсутність умислу на заподіяння смерті іншій людині потерпілому.
Проте колегія суддів вважає доводи обвинуваченого щодо відсутності умислу на вбивство потерпілого, надуманими.
Так за нормативним визначенням умисне вбивство (стаття 115 КК) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.
Вирішуючи питання про зміст умислу винної особи (наявність в її діях ознак умисного вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого), суд повинен виходити з сукупності всіх обставин вчиненого злочину і враховувати засоби і знаряддя останнього, причини припинення злочинних дій, стосунки потерпілого і засудженого та їх поведінку, яка передувала злочину.
Так, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілому були спричинені тілесні ушкодження у виді проникаючої колото-різаної рани грудної клітки з пошкодженням серця, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння і знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення щодо наявності у обвинуваченого умислу на вбивство потерпілого, правильно послався у вироку, що про це свідчать обставини вчинення даного злочину, спосіб та знаряддя вчинення злочину та прийшов до вірного висновку, що характер тілесних ушкоджень, спричинених потерпілому свідчить про те, що умисел обвинуваченого був направлений саме на позбавлення життя ОСОБА_9 , так як удар ножем був нанесений в грудну клітину потерпілого в область серця життєво важливу частину тіла.
Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (частина друга статті 121 КК), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений, завдаючи удар ножем потерпілому в грудну клітину, в область серця, усвідомлював небезпечний характер своїх дій і що посягає на життя потерпілого, передбачав, що наслідками таких дій може стати смерть останнього та свідомо допускав настання таких наслідків, які настали, тобто його дії свідчать про вчинення умисного вбивства потерпілого.
Безпідставними є твердження апелянта про порушення його прав судом першої інстанції, які на думку обвинуваченого полягали в тому, що суд не викликав ряд свідків.
Оскільки, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ні під час підготовчого судового засідання, ні під час розгляду справи по суті, ні обвинуваченим ні його захисником у судовому засіданні, не заявлялось жодних відповідних клопотань. Натомість обвинувачений пояснював, що визнає свою вину в повному обсязі, тож не має підстав для допиту свідків у судовому засіданні.
Крім того, свідків події безпосереднього вчинення злочину органом досудового слідства не встановлено, не назвав таких і сам обвинувачений.
Призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції правильно врахував тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до приписів статті 12 КК України є особливо тяжким, дані, що його характеризують, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обтяжуючих обставин, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Колегія суддів вважає призначене обвинуваченому покарання таким, яке відповідає фактичним обставинам вчиненого ним злочину і є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок суду відносно ОСОБА_5 є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.10.2017 року відносно ОСОБА_5 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:
Судді: