УХВАЛА

13 листопада 2017 року м. Хмельницький
В судовому засіданні скаржник наполягає на задоволенні скарги.
Прокурор заперечив проти задоволення скарги.
Заслухавши скаржника, дослідивши матеріали скарги, та матеріали кримінального провадження, приходжу до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
07.09.2017 року ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру у вчиненні ним вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.
Постановою старшого слідчого СВ СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_5 від 05.10.2017 року, ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні вищевказаного клопотання.
У відповідності до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, а ст.26 КПК України визначено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Відмовляючи ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про залучення експерта та призначення фоноскопічної експертизи всіх звукозаписів , слідчий у постанові від 05.10.2017 року послався на те, що для вирішення питання призначення фоноскопічної експертизи перелік питань, які необхідно поставити перед експертом, стороною захисту не надані.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні, окрім іншого, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Згідно з ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Тобто, якщо слідчий прийшов до висновку, що зібраних під час досудового розслідування доказів достатньо для того, щоб зробити висновок, що з`ясовані обставини щодо вимагання майна, то цей висновок слідчого може бути перевірений тільки за встановленою процедурою: у випадку складання обвинувального акту та направлення його до суду тільки під час розгляду судом кримінального провадження по суті, а у випадку закриття провадження слідчим суддею під час розгляду скарги на зазначену постанову.
Висновки слідчого, викладені в оскаржуваній постанові, відповідають вимогам закону та ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Враховуючи те, що в ході розгляду скарги не знайшли підтвердження факти порушення слідчим вимог КПК України при прийнятті оскаржуваного рішення, скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.303-307 КПК України,
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Хмельницького

міськрайонного суду ОСОБА_1