Провадження № 11-кп/792/166/18
Справа № 677/447/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 березня 2018 року року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Хмельницької області
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження № 0000122 від 12 березня 2017 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Красилівського районного суду Хмельницької області від 30 листопада 2017 року,
в с т а н о в и л а :
Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Чаплинка Херсонської області, жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, раніше судимого:
- 26 березня 2010 року Теофіпольським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 315, ч. 1 ст. 316 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;
- 31 березня 2011 року Красилівським районним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць позбавлення волі;
- 22 грудня 2011 Красилівським районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць. Звільнений з місць позбавлення волі 11 лютого 2016 року по відбуттю строку покарання;
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.
Обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком чинності, взявши його під варту в залі суду негайно.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 , ухвалено рахувати з дня його затримання.
Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати по справі на користь держави (одержувач: УК у Красилівському р-ні/ Красил. р-ні/24060300, , МФО 815013, балансовий рахунок 0279, банк отримувача ГУДКСУ у Хмельницькій області), в сумі 351 грн. 84 коп.

За вироком суду, ОСОБА_7 , будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин.
Так, 11 березня 2017 року приблизно о 15 год. ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що у житловому будинку, розташованому у АДРЕСА_2 , нікого не має, з метою викрадення чужого майна, через незачинені вхідні двері проник до вказаного будинку, де діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, таємно викрав цифровий тюнер марки «TRIMAX», моделі TR-2012HD із зарядним пристроєм SW-120100 та аудіо/відео кабелями до нього, вартістю 593 грн. 75 коп. та мобільний телефон марки «Samsung», моделі GT-I9300 в комплекті із зарядним пристроєм моделі ETA0U10BE, вартістю 1686 грн 25 коп., що належить ОСОБА_9 , спричинивши тим самим останній матеріальної шкоди на загальну суму 2280 грн.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненими повторно, поєднаними з проникненням у житло, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України.
Непогоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить його змінити, перекваліфікувати його дії з ч. 3 ст. 185 на ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Вирок вважає таким, що ухвалений з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що судом неправильно викладено фактичні обставини справи та неправильно трактовано його пояснення, наданні у судовому засіданні.
Стверджує, що 11 березня 2017 року він прийшов до будинку потерпілої ОСОБА_9 взяти цигарки, наміру вчиняти крадіжку у нього не було. Лише після того, як зайшов всередину будинку і побачив у вітальні цифровий тюнер та інші прилади, в нього виник умисел на викрадення цього майна.
На думку апелянта, суд не врахував роз`яснень пленуму Верховного Суду України, зазначених у п. 22 постанови «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 6 листопада 2009 року, у якому зазначено, що викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.

Вважає, що за вказаних обставин його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги з підстав, наведених у ній, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку місцевого суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, надавши обвинуваченому останнє слово та право виступу в судових дебатах, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Апеляційний перегляд оскаржуваного вироку здійснюється у відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в межах поданої обвинуваченим апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло, ґрунтуються на зібраних по справі та досліджених в судовому засіданні доказах.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду свою вину у вчиненні крадіжки, повторно, поєднаної з проникненням у житло визнав частково. Пояснив, що 11 березня 2017 року він прийшов до будинку потерпілої ОСОБА_9 , розташованому по АДРЕСА_2 з метою взяти цигарки. Зайшовши у ганок будинку, покликав господарів, однак ніхто не відповідав. А тому, вирішив пройти далі до вітальні та пошукати останніх там. Наміру вчиняти крадіжку не було. Умисел на викрадення майна виник під час перебування у вказаному житловому будинку, коли у вітальні побачив цифровий тюнер із зарядним пристроєм та аудіо/відео кабелями до нього, мобільний телефон марки «Samsung» в комплекті із зарядним пристроєм.

Однак, такі пояснення суперечать іншим, наявним у матеріалах провадження доказам.

Так, потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що вранці 11 березня 2017 її чоловік ОСОБА_10 спілкувався на вулиці з ОСОБА_7 та повідомив останнього, що до вечора їх вдома не буде, бо їдуть у справах. Будинок не замикали. Після повернення додому, приблизно о 22 год. 00 хв., виявили, що з будинку викрадено цифровий тюнер із зарядним пристроєм та кабелями до нього, а також, мобільний телефон марки «Samsung» із зарядним пристроєм. Про крадіжку повідомила працівників поліції. Через кілька днів працівники поліції повернули їй викрадене майно.

Свідок ОСОБА_11 у своїх показаннях вказала, що вранці, дату не пам`ятає, її син ОСОБА_10 спілкувався на вулиці з ОСОБА_7 . Після цього син із дружиною поїхали з дому у справах. Ввечері останній прийшов до неї та повідомив, що з будинку, де він проживає, було вчинено крадіжку тюнера із кабелями та мобільного телефону із зарядкою.

Пояснення зазначених осіб, потерпілої та свідка, про те, що обвинувачений, заходячи до будинку, достовірно знав, що його господарі відсутні, узгоджуються між собою.

Об`єктивно вина ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується даними:

- протоколу огляду місця події від 11 березня 2017 року, відповідно до якого слідів пошкодження дверей в будинок АДРЕСА_2 не виявлено (а.м.п. 68-68);

- протоколу добровільної видачі та огляду предмету від 13 березня 2017 року, згідно з яким ОСОБА_7 добровільно видав працівникам поліції викрадені 11 березня 2017 року речі у будинку потерпілої ОСОБА_9 , розташованому по АДРЕСА_2 , а саме: цифровий тюнер марки «TRIMAX», із зарядним пристроєм та аудіо/відео кабелями до нього та мобільний телефон марки «Samsung Gallaxy S III», із зарядним пристроєм (а.м.п. 66);

- заяви ОСОБА_7 про добровільну видачу викрадених речей (а.м.п. 67).

Суд першої інстанції при обґрунтуванні своїх висновків правильно послався на наведені докази в сукупності, оскільки вони в деталях узгоджуються між собою, у зв`язку з чим не викликають сумнів в їх достовірності, і з достатністю вказують на винуватість обвинуваченого у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло.

Посилання ОСОБА_7 в поданій апеляційній скарзі на необхідність перекваліфікації його дій з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України, з огляду на те, що умисел на викрадення майна у нього виник під час перебування у будинку потерпілої ОСОБА_9 на увагу не заслуговують, оскільки спростовуються вищенаведеними достатніми, належними та допустимими доказами його винуватості у вчиненні саме інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Його пояснення про те, що він зайшов у будинок в пошуках господарів, спростовується поясненнями як самої потерпілої, так і свідка ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_10 зранку 11 березня 2017 року повідомив ОСОБА_7 , що з дружиною їде у справах, а тому вдома їх не буде.

Окрім того, сам обвинувачений у судовому засіданні суду першої інстанції пояснював, що 11 березня 2017 року приблизно о 15 год. 00 хв. у смт. Антоніни Красилівського району Хмельницької області, достовірно знаючи, що в будинку АДРЕСА_2 нікого немає, з метою незаконного заволодіння майном мешканців цього будинку, через незачинені вхідні двері проник до нього та вчинив крадіжку цифрового тюнера із зарядним пристроєм і кабелями до нього, та мобільного телефону із зарядним пристроєм, які заніс до місця свого проживання.

Отже, обвинувачений достовірно знаючи, що у будинку немає господарів, оскільки вони ще зранку поїхали у справах, прийшов до них додому саме з умислом на викрадення майна, який в нього виник саме до проникнення у будинок, а не після.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про зворотнє, а також зміна ним своїх показань в суді апеляційної інстанції, колегія суддів розцінює, як намір пом`якшити ступінь своєї вини та покарання за вчинине.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначене покарання ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст. 65 КК України та постанові пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року.

Так, при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, особу винного, який неодноразово судимий, в тому числі і за вчинення злочинів проти власності, що свідчить про те, що на шлях виправлення він не став, характеризує його як особу, схильну до протиправних проявів, вказане дає підстави вважати, що перебуваючи на волі він може продовжити злочинну діяльність. Враховано, що обвинувачений не працює, неодружений, утриманців не має, по місцю проживання характеризується негативно. При цьому, взято до уваги, що обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , є щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Колегія суддів погоджується, що призначене ОСОБА_7 покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Інші доводи апеляційних скарг не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.
За таких обставин, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим, порушень норм закону, які могли б стати підставою для його скасування чи зміни, не встановлено.

Враховуючи наведені обставини, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Вирок Красилівського районного суду Хмельницької області від 30 листопада 2017 року про визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду ОСОБА_2