11-сс/775/442/2017(м)

Номер провадження 11-сс/775/442/2017(м) Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області (м. Маріуполь) у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріал досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000145 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 листопада 2017 року, якою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, українця, приватного підприємця, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів по 11 січня 2018 року включно із визначенням суми застави в розмірі 32000 грн., -

в с т а н о в и л а:

в провадженні слідчого управління Національної поліції в Донецькій області знаходиться матеріал кримінального провадження №0000145 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що 14 вересня 2017 року у невстановлений слідством час ОСОБА_8 з метою подальшого збуту придбав у невстановленої слідством особи невстановлену кількість психотропної речовини, обіг якої обмежено амфетамін, яку став зберігати при собі.

У цей же день приблизно о 14.55 год. ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на незаконний збут психотропної речовини, обіг якої обмежено амфетамін, попередньо домовившись про продаж вищевказаної психотропної речовини з «оперативним покупцем» ОСОБА_9 на автомобілі марки Opel Ascona, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , приїхав до будинку АДРЕСА_3 , де, діючи умисно, з корисливих мотивів, незаконно збув «оперативному покупцю» ОСОБА_10 поліетиленовий пакет з кристалічною речовиною блідно-рожевого кольору масою 0,607 г, у складі якої виявлено психотропну речовину, обіг якої обмежено, амфетамін, масою 0,417 г (в перерахунку на основу), за що ОСОБА_9 заплатила ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 300 грн., вручені їй співробітниками поліції під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки.

13 листопада 2017 року ОСОБА_8 в порядку ст.208 КПК України затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Того ж дня, 13 листопада 2017 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

15 листопада 2017 року до слідчого судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області звернувся слідчий слідчого управління Національної поліції в Донецькій області ОСОБА_11 із клопотанням, погодженим з прокурором прокуратури Донецької області ОСОБА_6 , про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 15 листопада 2017 року щодо ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів по 11 січня 2018 року включно із визначенням суми застави в розмірі 32000 грн.

Не погодившись із судовим рішенням, захисником ОСОБА_7 подана апеляційна скарга, в якій він просить ухвалу слідчого судді скасувати й постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СУ НП в Донецькій області, звільнивши ОСОБА_8 з-під варти. В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначив, що слідчим та прокурором слідчому судді не надані належні та достатні докази що саме ОСОБА_8 мав попередню змову на збут наркотичної речовини, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.307 КК України. Вказав, що момент збуту та придбання психотропної речовини не контролювалась ні співробітникам поліції, ні понятими; не провадилась судово-хімічна експертиза наркотичного засобу. Крім того, на думку захисника, твердження органу досудового розслідування, що 13 листопада 2017 року ОСОБА_8 повторно збув психотропну речовину, нічим не підтверджене.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СУ НП в Донецькій області, звільнивши ОСОБА_8 з-під варти; прокурора, який заперечував відносно задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді, як законну і обґрунтовану, без зміни; перевіривши матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні й ознайомившись із доводами апеляційної скарги захисника в її межах, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Виходячи з вимог статей 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя дотримався вимог статей 177, 178, 193 КПК України, перевіривши при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, наявність ризиків зазначених у ст.177 цього Кодексу, а також доведеність обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст.178 КПК України повинні враховуватися при обранні запобіжного заходу.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.

Зазначена підозра судом правильно визнана обґрунтованою, оскільки матеріали провадження містять достатні дані з приводу цього, в тому числі: протоколи допиту свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 від 14 вересня 2017 року (а.с.13-16), протоколи обшуку від 13 листопада 2017 року (а.с.31-35), допиту свідка ОСОБА_14 від 13 листопада 2017 року (а.с.23, 24), протоколи проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

Ураховуючи вказане вище, колегія суддів вважає, що доводи захисника щодо необґрунтованості підозри ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, повинні бути відхилені з огляду на їх безпідставність.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до скоєння кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена 13 листопада 2017 року, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як тримання під вартою.

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано дійшов до висновку про наявність реальних ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, передбачених ст.177 КПК України.

Європейський суд в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна, може продовжити свою злочинну діяльність, перешкоджати кримінальному провадженню, переховуватися від досудового слідства та суду.

Таким чином колегія суддів вважає, що слідчий суддя, приймаючи рішення про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Колегія суддів також звертає увагу, що слідчий суддя в повному обсязі дотримався практики Європейського суду з прав людини щодо забезпечення не тільки прав підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів з огляду на тяжкість та специфіку самої підозри, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства (рішення ЄСПЛ у справах Летельє проти Франції, W проти Швейцарії).

Колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_8 на свободу в саме такий спосіб процесуального примусу.

Враховуючи наведене, вимоги апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості підозри, є непереконливими, оскільки слідчим суддею при розгляді клопотання були повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 листопада 2017 року щодо ОСОБА_8 , залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ________________ ________________

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4