Справа № 504/3259/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" жовтня 2017 р. смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в смт. Доброслав кримінальне

провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, українця, громадянина України, одруженого, командира відділення зв`язку взводу управління командира протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , молодшого сержанта, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України №303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

21.07.2014 ОСОБА_4 укладено контракт з командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 про проходження військової служби у Збройних Силах України терміном на 3 роки.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

21.07.2014 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №151 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу вищезазначеної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду кулеметника 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону.

Відтак, з 21.07.2014, тобто з моменту зарахування ОСОБА_4 до списків особового складу військової частини, він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку проходження військової служби.
На підставі наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 23.06.2016 №51-РС ОСОБА_4 переведено на посаду командира відділення зв`язку взводу управління командира протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи цієї ж військової частини та відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 26.06.2016 №52-РС присвоєно військове звання молодший сержант.

Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника),на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Проте, 27.01.2017 о 08 год. 00 хв. молодший сержант ОСОБА_4 , всупереч вищезазначених вимог закону, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді командира відділення зв`язку взводу управління командира протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи відсутність відповідного дозволу командира, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив вищезазначену військову частину, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та ухилявся від проходження військової служби до 08 год. 00 хв. 16.09.2017, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

16.09.2017 о 08 год. 00 хв. самостійно прибув до розташування військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , заявив про себе та вчинений ним злочин та приступив до виконання своїх службових обов`язків за посадою.

Обвинувачений ОСОБА_4 допитаний в суді, в інкримінованому йому злочині передбаченому ч.4 ст.407 КК України винним себе визнав повністю, розкаявся та пояснив, що дійсно він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді командира відділення зв`язку взводу управління командира протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні молодший сержант, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, 27.01.2017 о 08 год.00 хв., без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив військову частину, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та ухилявся від проходження військової служби до 08 год. 00 хв. 16.09.2017, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

У вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині) щиро розкаявся, не заперечував проти розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України.
На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Вина обвинуваченогоОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, доведена, а дії обвинуваченогоОСОБА_4 правильно кваліфіковані як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Судом при визначенні обвинуваченому ОСОБА_4 міри покарання, враховується ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, його особу, а також те що він раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, на утриманні нікого немає, вчинений ним злочин віднесений законодавцем до категорії тяжких злочинів.

Обставиною, яка пом`якшує покаранняОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України є щире каяття у скоєному кримінальному правопорушенні.
Обставин, які обтяжують покаранняОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.
Суд враховує, що ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, вину у вчиненому злочині визнав та щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, до кримінальної відповідальності притягується вперше.

Враховуючи наявність цих обставин, що пом`якшують відповідальність та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, який посередньо характеризується за місцем поживання, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, на утриманні нікого немає, суд дійшов висновку, про призначення ОСОБА_4 покарання за ч.4 ст.407 КК України із застосуванням положень ст.ст.75,76 КПК України, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

У судовому засіданні обвинувачений заявив клопотання про застосування до нього ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» та просив звільнити його від покарання, оскільки на день набрання чинності цим Законом брав безпосередню участь в АТО і має статус учасника бойових дій.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти звільнення ОСОБА_4 , від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07 вересня 2017 року набув законної сили Закон України «Про амністію у 2016 року» від 22 грудня 2016 року.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно яких не набрали законної сили, а також, особи, визнанні винними у вчинені злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діяннями, передбаченими частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального Кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій ( крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 КК України, статті 4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримав статус учасника бойових дій. Свою вину у вчиненні вказаного злочину за ст. 407 ч. 4 КК України, який згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином, визнає повністю, щиро кається у вчиненому.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.
Наслідки застосування амністії обвинуваченому роз`яснено.
До обвинуваченогоОСОБА_4 не застосовувались засоби забезпечення кримінального провадження.
Цивільний позов, речові докази та судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 369-371, 374 КК України суд,
УХВАЛИВ:
Обвинуваченого ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покаранняу виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину.

На підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного за цим вороком, у зв`язку з амністією.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, крім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1