справа № 489/3142/17
кримінальне провадження
№1-кп/489/380/17
УХВАЛА
Іменем України
27 грудня 2017 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі колегії:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження на підставі обвинувального акта відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миколаєва, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.3 ст.311 КК України;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Миколаєва, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.3 ст.311 КК України;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Миколаєва, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.3 ст.311 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_8
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10
встановив:
У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченій ОСОБА_5 під вартою на 60 днів, так як встановлений судовим рішенням попередній строк спливає 07.01.2018, а ризики її переховування від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень не зменшилися та не змінилися.
Захисник обвинуваченої з посиланням на недоведеність вказаних прокурором ризиків, стан здоров`я обвинуваченої, наявність в неї постійного місця проживання та те, що вона не має мети переховуватися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення просила змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий арешт з покладенням відповідних обов`язків.
Вирішуючи, питання доцільності тримання обвинуваченої під вартою, відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, суд вважає недоцільним продовження тримання обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою.

Суд приходить до такого висновку, оцінивши в сукупності відповідно до вимог ст.178 КПК України, наявність у обвинуваченої постійного місця проживання, міцних, соціальних зв`язків, родини і утриманців, погіршення стану здоров`я, що з урахуванням тривалості тримання обвинуваченої під вартою, суттєво зменшує ризики, вчинення нових кримінальних правопорушень та переховування від суду, на підставі яких було застосовано запобіжний захід.

При цьому, суд враховує, що тримання обвинуваченої під вартою не можна обумовлюватися лише минулим обвинуваченої і обставинами вчинення певних дій до застосування до неї запобіжного заходу, що з урахуванням досліджених судом обставин, щодо особи обвинуваченої, тривалого тримання її під вартою у вказаному кримінальному провадженні, настільки зменшує вірогідність виникнення зазначених ризиків, що не дає підстав вважати їх значними на момент прийняття рішення щодо запобіжного заходу.

Крім того, наявність таких ризиків не може обумовлюватися тільки тяжкістю злочину, на що неодноразово вказано у рішеннях Європейського суду з прав людини, з урахуванням практики якого застосовується кримінальне процесуальне законодавство України, відповідно до вимог ст.9 КПК України, зокрема у рішеннях "В. проти Швейцарії" від 26.01.1993, "Мамедова проти Росії" від 01.06.2006, виходячи з яких наявність ризиків переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів не можна оцінювати залежно від суворості можливого покарання, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Їх треба визначати з врахуванням низки інших ревалентних факторів, які можуть або підтвердити наявність такого ризику, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою, якими є характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою, та тримання під вартою не можна застосовувати як передбачення вироку у формі позбавлення волі.

Також, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини "Адам`як проти Польщі" від 19.12.2006, доводи щодо наявності ризиків та тяжкість злочину можуть бути достатніми для виправдання позбавлення волі, на початку цих доводів. Однак, з плином часу вони неминуче втрачають свою ревалентність, і лише справді виняткові доводи здатні переконати Суд в тому, що тривале позбавлення волі, може бути виправдане з огляду на пункт 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що в даному випадку має бути прийнято судом до уваги з врахуванням тривалого тримання обвинуваченого під вартою.

Враховуючи, вказані висновки Європейського суду з прав людини та вимоги ч.3 ст.194 КПК України, суд вважає необхідним відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України, змінити обвинуваченій запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч.4 ст.194 КПК України.

Приймаючи таке рішення, суд також враховує неможливість розгляду кримінального провадження у розумні строки через значне навантаження на суддів, викликане зменшенням їх кількості з незалежних від суду причин.

Керуючись ст.ст. 331, 372 КПК України, суд -
постановив:
Змінити обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинувачену обов`язки:

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає без дозволу суду;

- повідомляти прокурора і суд про зміну місця проживання;

- носити електронний засіб контролю;

- утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні та особами, які зловживають наркотичними засобами,

у разі невиконання яких, до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Строк закінчення дії ухвали - 27.02.2018.

Звільнити обвинувачену з під варти в залі суду.

Ухвалу направити на виконання до Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області, для постановки обвинуваченої на облік, про що негайно повідомити суд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3