Справа № 163/2007/16-к
Провадження № 1-кп/163/8/18
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 лютого 2018 року Любомльський районний суд Волинської області
у складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинувачених: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Любомль кримінальне провадження №0000052 про обвинувачення
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Любомль Волинської області, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, розлученої, непрацюючої, з вищою освітою, раніше не судимої,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.126, ч.2 ст.146 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с.Весняне Рівненської області, жительки АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, з вищою освітою, вдови, завідувача господарством ЗОШ №3 м.Любомль, раніше не судимої,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.126, ч.2 ст.146 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки с.Городно Любомльського району Волинської області, жительки АДРЕСА_3 , українки, громадянки України, з середньою освітою, непрацюючої, раніше не судимої,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.126, ч.2 ст.146 КК України,

в с т а н о в и в :
Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 обвинувачуються в тому, що 01 лютого 2013 року приблизно о 23 годині 00 хвилин вони приїхали автомобілем марки «Тойота Авенсіс», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , до території біля входу до магазину з продажу побутової техніки, що навпроти ресторану «Княжий» (вул. Незалежності, 26, в м. Любомль, Волинська область), де в той часперебувала потерпіла ОСОБА_10 разом зі свідком ОСОБА_11 . Побачивши потерпілу, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , на грунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій, діючи за попередньою змовою між собою та керуючись метою незаконного викрадення та позбавлення волі ОСОБА_10 , вибігли з вказаного автомобіля, після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 наказали потерпілій сісти в автомобіль, однак, одержавши відмову, всупереч волі останньої, умисно, шляхом завдання потерпілій численних поштовхів руками по тулубу, а ОСОБА_6 також шляхом здійснення захватів руками за її руки, заштовхали потерпілу до відчинених задніх лівих дверей вказаного автомобіля, чим завдали ОСОБА_10 фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень. ОСОБА_6 , окрім цього, застосовуючи фізичну силу, схопила рукою потерпілу за праве плече, внаслідок чого заподіяла їй тілесні ушкодження у вигляді двох крововиливів на зовнішній поверхні правого плеча на кордоні верхньої та середньої третини, які за ступнем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Після таких дій обвинувачених, ОСОБА_10 опинилась в положенні впертою спиною до отвору, який зачиняють задні ліві двері автомобіля, тримаючись правою рукою за відчинені двері автомобіля та лівою рукою за елементи кузова автомобіля. Під час перебування потерпілої у такому положенні, ОСОБА_6 завдала їй численних поштовхів руками по тулубу, ОСОБА_5 - відривала її пальці та кисть правої руки від задніх лівих дверей автомобіля, а ОСОБА_7 - відривала кисть лівої руки від конструктивних елементів кузова автомобіля та завдала численні поштовхи руками по тулубу, чим заподіяли ОСОБА_10 фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень та у такий спосіб, всупереч волі останньої, силою заштовхали її на заднє пасажирське сидіння автомобіля марки «Тойота Авенсіс», д.н.з. НОМЕР_1 .

Під час вчинення вказаних протиправних дій щодо насильницького поміщення потерпілої ОСОБА_10 до автомобіля, ОСОБА_5 також вчинила дії щодо усунення перешкод у реалізації їх спільного умислу на незаконне викрадення та позбавлення волі ОСОБА_10 , а саме, відштовхнула свідка ОСОБА_11 , яка намагалась припинити незаконні дії ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 по відношенню до потерпілої.

Заштовхавши потерпілу ОСОБА_10 на заднє пасажирське сидіння вказаного автомобіля, ОСОБА_6 сіла за його кермо, ОСОБА_5 на заднє ліве пасажирське сидіння, ОСОБА_7 на переднє праве пасажирське сидіння, та після цього, продовжуючи реалізовувати спільний умисел на незаконне викрадення та позбавлення потерпілої волі, вони виїхали з м. Любомль та, перетнувши автодорогу «Київ-Ковель-держкордон», повернули на автодорогу Т-03-02 «Піща Кременець» в напрямку м. Володимир-Волинський, чим всупереч волі потерпілої ОСОБА_10 змінили її місце перебування.

Рухаючись по автодорозі Т-03-02 «Піща Кременець» в напрямку м.Володимир-Волинський, в період часу з 23 години 00 хвилин до 23 години 20 хвилин 01.02.2013, точного часу та місця в ході проведення досудового розслідування не встановлено, з метою позбавлення потерпілої ОСОБА_10 можливості вільного спілкування, під час того, як в останньої подзвонив телефон та вона дістала його, щоб відповісти, ОСОБА_6 умисно завдала їй один удар кистю правої руки в ділянку правої скроні та надала вказівку ОСОБА_5 забрати у неї телефон, яку ОСОБА_5 виконала, вирвавши цей телефон з рук потерпілої.

В подальшому, ОСОБА_6 , як водій автомобіля, здійснювала рух по автодорозі Т-03-02 «Піща Кременець» в напрямку м. Володимир-Волинський та приблизно о 23 годині 30 хвилин зупинила його на полі поблизу с. Ставки Турійського району Волинської області, після чого ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з нього вийшли та віддали наказ ОСОБА_10 також вийти, який остання виконала проти своєї волі, де впродовж 15 хвилин ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вчиняли дії щодо її залякування, які виразились у висловленні словесних погроз фізичною розправою над ОСОБА_10 , які остання сприйняла як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, у зв`язку із чим, ОСОБА_10 протягом вказаного часу була позбавлена можливості за свою волею покинути вказане місце.

Дії ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , згідно обвинувального акту, кваліфіковані за ч.2 ст.126, ч.2 ст.146 КК України, а ОСОБА_6 також й за ч.1 ст.125 КК України.

Кримінальне провадження надійшло до суду з обвинувальним актом.
У справі допитано потерпілу, свідків та досліджено письмові докази.
У даному судовому засіданні обвинуваченими: ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та їх захисниками, а також обвинуваченою ОСОБА_6 , кожним зокрема, подано клопотання про звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Відповідно до ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Статтею 44 КК України визначено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

З метою забезпечення істинності та добровільності подання клопотань про звільнення від кримінальної відповідальності, обвинуваченим роз`яснено про те, що суд, за наявності підстав, передбачених ч.1 ст.49 КК України, може закрити кримінальне провадження, у зв`язку із закінченням строків давності, та звільнити особу від кримінальної відповідальності.
Разом з тим, оскільки звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, не має реабілітуючого характеру і означає визнання факту вчинення особою злочину, обвинуваченим роз`яснено, що закон надає їм право заперечувати проти закриття провадження і в такому випадку судовий розгляд проводиться у загальному порядку.
Кожна обвинувачена: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 суду заявили, що зміст правових наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав їм цілком зрозумілий та заявлені клопотання про закриття провадження з підстав, передбачених ч.1 ст.49 КК України, вони підтримують, а їх захисники, в свою чергу, не заперечили проти таких позиції своїх підзахисних.
Прокурор не заперечив проти задоволення клопотань про звільнення обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за строками давності.
Потерпіла ОСОБА_4 підтримала позицію прокурора.
Суд, заслухавши учасників судового провадження, з`ясувавши позицію обвинувачених та впевнившись у їх добровільності та усвідомленні наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі; 3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Згідно положень ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості, а кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.126, ч.2 ст.146 КК України - до злочинів середньої тяжкості.
З матеріалів кримінального провадження №0000052 встановлено, що вчинення діянь, які інкримінуються обвинуваченим, мали місце 01 лютого 2013 року та перебіг строків давності від вказаного періоду, у відповідності до положень ч.ч.2, 3 ст.49 КК України, не зупинявся та не переривався.
Наведене свідчить про те, що станом на сьогоднішній день, з моменту вчинення протиправних дій обвинуваченими минуло понад п`ять років.
За змістом ч.8 ст.284 КПК України, закриття провадження, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує.
Обвинуваченим: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 належним чином роз`яснені підстави та наслідки закриття кримінального провадження, у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності, безумовну можливість продовження судового розгляду провадження з його вирішенням по суті.

Розуміючи зміст процесуальних дій, що відбувались у судовому засіданні, маючи безумовне та гарантоване законодавством право на судовий розгляд провадження та перевірку судом обґрунтованості обвинувачення, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 таким правом не скористалися та, не наполягаючи на продовженні судового розгляду, клопотали про закриття провадження відносно них з відповідної нереабілітуючої підстави.
Таким чином, з урахуванням тяжкості та часу вчинення діянь, які інкриміновані ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 згідно обвинувального акту, а також після з`ясування добровільності позиції останніх та їх свідомого розуміння, суд дійшов висновку про наявність передумов та підстав для звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності, відповідно задоволення їх клопотань зі звільненням від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
У даному кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_4 заявлено цивільний позов до обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином.

Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
При цьому, ч.1 ст.129 КПК України передбачено, що суд задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому залежно від доведеності підстав і розміру позову, при ухваленні обвинувального вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Відповідно до п.7 чинної постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» з подальшими змінами і доповненнями, у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.
З огляду на викладені норми та роз`яснення, а також звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриттям кримінального провадження, заявлений потерпілою ОСОБА_4 цивільний позов слід залишити без розгляду, роз`яснивши, що даний позов може бути вирішений в порядку цивільного судочинства.
Доля речового доказу підлягає вирішенню в порядку ст.100 КПК України.
Запобіжні заходи відносно обвинувачених не застосовувались.
Керуючись ч.7 ст.128, п.1 ч.2 ст.284, ст.ст.370, 372 КПК України, на підставі ст.ст.12, 49 КК України суд, -
п о с т а н о в и в :
Клопотання обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 задовольнити.
Звільнити ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.126, ч.2 ст.146 КК України, на підставі ст.49 КК України, за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі ст.49 КК України, за закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000052, відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст.125, ч.2 ст.126, ч.2 ст.146 КК України, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 за ч.2 ст.126, ч.2 ст.146 КК України - закрити.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 до обвинувачених: ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином,- залишити без розгляду, роз`яснивши, що даний позов може бути вирішений в порядку цивільного судочинства.
Речовий доказ: оптичний носій інформації (CD-R диск з заводським маркуванням «Verbatim»), на якому зафіксовані файли у вигляді таблиць, які містять інформацію про з`єднання абонентських номерів: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 в зоні дії базових станцій в ніч з 01 на 02.02.2013 року, який зберігається при матеріалах кримінального провадження, залишити при матеріалах кримінального провадження.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до апеляційного суду Волинської області, шляхом подачі апеляційної скарги через Любомльський районний суд Волинської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча: суддя ОСОБА_1