Справа № 183/1618/17
№ 1-кп/183/341/18
В И Р О К
іменем України
15 січня 2018 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0004260 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и в :
02 жовтня 2016 року о 10 годині 00 хвилин водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на перехресті вул. М. Головко та пл. Перемоги в м. Новомосковську Дніпропетровської області, а саме навпроти будівлі №36 пл. Перемоги, де діючи необережно, не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, перед початком руху та зміною напрямку руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, не діючи таким чином, щоб не піддавати загрози життя і здоров`я громадян, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка знаходилась на смузі руху автомобіля марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з заду.

Таким чином, ОСОБА_6 порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України, а саме «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху водій у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб». В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди (надалі ДТП) пішоходу ОСОБА_7 заподіяно тілесні ушкодження у виді закритого перелому шийки правої стегнової кістки зі зміщенням, які відносяться до середнього ступеню тяжкості. Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної ДТП, що призвело до заподіяння потерпілій ОСОБА_7 вказаних тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнав повністю та показав, що обставини, викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Давати показання відмовився зазначивши, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, відповідають дійсності, йому доповнити нічого. У скоєному щиро кається. Просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році», оскільки має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Судовий розгляд за погодженням всіх учасників судового провадження проведено у відсутність потерпілої ОСОБА_7 , яка звернулася до суду з письмовою заявою, в якій просила розглянути кримінальне провадження без її участі але за участю її представника, шкода їй відшкодована, претензій до обвинуваченого не має, просила позов залишити без розгляду, покарання обвинуваченому призначити на розсуд суду (а.с.16).

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували. Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений вчинив необережний злочин невеликої тяжкості, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, одружений та має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2001 та 2011 років народження. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, що ґрунтується на визнанні останнім факту вчинення злочину, дійсному, відвертому визнанні своєї провини у вчиненому, щирому жалю з приводу цього та осуду своєї поведінки. Суд також визнає пом`якшуючою покарання обставиною добровільне відшкодування обвинуваченим потерпілій спричиненої шкоди, що підтверджується заявою та розпискою потерпілої. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Тому, враховуючи наявність пом`якшуючих покарання обставин, обставин вчинення злочину та його наслідки, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, позицію потерпілої, яка в своїй заяві вирішення питання щодо покарання обвинуваченого залишила на вирішення суду, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу. При цьому, з огляду на обставини, при яких сталася дорожньо-транспортна пригода, особи обвинуваченого та позицію потерпілої, суд вважає недоцільним призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Суд прийшов до переконання, що таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Однак, згідно ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

07.09.2017 року набув чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року (надалі Закон).

Статтею 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" передбачено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, в тому числі, передбачених п. «в» зазначеної ст. 1 Закону не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про амністію у 2016 році" дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Згідно із ст. 6 Закону України "Про застосування амністії в Україні" особи, на яких поширюється дія закону про амністію, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності законом про амністію.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про застосування амністії в Україні" установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 вчинив необережний злочин невеликої тяжкості до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», має двох неповнолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відомостей про позбавлення батьківських прав щодо яких суду не надано. Отже, оскільки обмежень, передбачених ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 Закону України "Про амністію у 2016 році" щодо застосування відносно ОСОБА_6 амністії, судом не встановлено, його слід звільнити від відбування призначеного покарання.

Також, в кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_7 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень. Однак, згідно заяви потерпілої від 08.09.2017 року остання просить залишити позов без розгляду у зв`язку із тим, що обвинувачений повністю відшкодував їй спричинену моральну шкоду (а.с.16). Вказана заява була підтримана і представником потерпілої в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Оскільки КПК України не передбачає вирішення судом питання про залишення позову без розгляду за заявою позивача, суд вважає за необхідне застосувати положення ЦПК України з цього питання.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду. У зв`язку із наведеним цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 слід залишити без розгляду.

Також, згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. У зв`язку із наведеним витрати на проведення судової автотехнічної експертизи в сумі 703,68 гривень підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Доля речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3 400 (три тисячі чотириста) гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 86 КК України та п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди, залишити без розгляду.

Речові докази: автомобіль «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на зберігання обвинуваченому ОСОБА_6 , залишити ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення судової автотехнічної експертизи (висновок №6/10.1-225 від 20.03.2017 року) в сумі 703 гривні 68 копійок.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1