Справа № 368/141/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/346/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 28.03.2018

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 15 лютого 2018 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000088 по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 162 КК України та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 162 КК України, повернуто прокурору,-
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 15 лютого 2018 року, обвинувальний акт з додатками у кримінальному №0000088 по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 162 КК України та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 162 КК України, повернуто прокурору.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Згідно висновку експерта № 12-4/1904 від 18.01.2018 встановити вартість раніше використовуваного майна потерпілого, а саме металевого швелера довжиною 4 м, раніше використовуваної металевої драбини довжиною 3 м, 2 листів оцинкованого металу розмірами 1,5 х 1 м не можливо, тому в даному випадку відсутній предмет злочинного посягання, який є обов`язковим для складу злочину кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 185 КК України. Не зважаючи на наявний та доведений під час досудового розслідування в повному обсязі прямий умисел ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на заволодіння чужим майном, а саме на вчинення таємного викрадення чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у сховище та вчинення ними всіх необхідних дій для завершення цього злочину до кінця, склад кримінального правопорушення, передбачений ч. З ст. 185 КК України в діях вищевказаних осіб, відсутній, однак наявна кваліфікуюча ознака цього кримінального правопорушення, як незаконне проникнення до сховища, а отже іншого володіння особи, що в цьому випадку утворює склад окремого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.
Хоч ОСОБА_8 безпосередньо фізично не проникав на територію домогосподарства ОСОБА_9 , але його дії, як пособника, тобто особи, яка вживала заходів щодо усунення перешкод для вчинення злочину, та дії ОСОБА_7 в даному випадку є їх умисною спільною участю у вчиненні кримінального правопорушення, спрямованого на незаконне проникнення до володіння іншої особи.
Допущені порушення, на думку суду, свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, а тому він підлягає поверненню прокурору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження.

На думку прокурора ухвала суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішення та фактичним обставинам кримінального провадження.

Стверджує, що суд першої інстанції у рішенні про повернення обвинувального акту помилково вказав про обов`язковість зазначення виду і розміру шкоди, завданої злочином, оскільки ст. 162 КК України є злочином з формальним складом, а тому наявність суспільно-небезпечних наслідків є факультативною ознакою кримінального правопорушення.

Зазначає, що посилання в ухвалі суду на ст. 91 КПК України є помилковим та суперечить вимогам ст. 314 КПК України, відповідно до якої суд під час підготовчого судового засідання не може надавати оцінку відповідності встановлення обставин вчинення злочину та оцінювати правильність кваліфікації дій обвинуваченого, а лише перевіряє обвинувальний акт на його відповідність вимогам ст. 291 КПК України, які в даному випадку повністю дотримані.

На думку прокурора обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що в свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридично формою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора в підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи і вимоги апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про існування підстав для задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, виходячи із наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено обвинувачення як твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальне рішення, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування є обвинувальний акт, яким має відповідати вимогам ст. 291 КПК України, зокрема: містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, яке повинно містити посилання на обставини, які у відповідності до положень ст. 91 КПК України входять до предмету доказування, це подія злочину, форма вини, мотив і мета вчинення злочину, вид і розмір шкоди, завданої злочином.

На думку колегії, обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 162 КК України та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 162 КК України відповідає вказаним вимогам кримінального процесуального законодавства.

Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції обґрунтував своє рішення про повернення обвинувального акту прокурору тим, що прокурор не вказав про вартість викраденого майна: металевого швелера, металевої драбини та двох листків оцинкованого металу та не вказав правову кваліфікацію злочину з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Тому не є зрозумілим встановлений і доведений прокурором умисел обвинувачених по вказаному епізоду на таємне викрадення чужого майна, чи на вчинення дрібної крадіжки. Обвинувальний акт не має містити відомостей, що прокурором не встановлено відповідно до вимог ст.91 ч.1 п.3 КПК України про вид і розмір шкоди, завданої злочином. Тому суд не може виконати вимог ст.348 ч.1 КПК України про роз`яснення суті обвинувачення кожному обвинуваченому.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, вважаючи рішення про повернення обвинувального акту прокурору передчасним та необґрунтованим.
Висновки суду, що з обвинувального акту є не зрозумілим встановлений прокурором умисел обвинувачених по вказаному епізоду на таємне викрадення чужого майна чи на вчинення дрібної крадіжки не можуть братись до уваги, враховуючи передчасність такого твердження, пов`язаного з відсутністю у суду повноважень на даному етапі судового провадження, надавати оцінку діям обвинувачених.

Разом з тим, звертаючи увагу на правила кваліфікації дій обвинувачених в умовах, викладених в обвинувальному акті, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що питання правильності кваліфікації не доречно розглядати на стадії підготовчого судового засідання, оскільки ст. 291 КПК України такі вимоги не ставляться до обвинувального акту.
Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції, на думку колегії, суперечить матеріалам провадження, оскільки обвинувальний акт відповідає положенню ст. 291 КПУ України і підстав для застосування п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, колегія суддів не вбачає.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити, ухвалу суду першої інстанції - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для виконання вимог ст.ст. 314-315 КПК України.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 15 лютого 2018 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000088 по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 162 КК України та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 162 КК України, повернуто прокурору скасувати.
Ухвалити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд в суді першої інстанції із стадії підготовчого судового засідання.

Головуючий:
Судді: