Справа № 466/5566/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 жовтня 2017 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі : головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

та захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Львові кримінальне провадження №0002733 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, українця, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого 26.01.2017р. Сихівським районним судом м. Львова за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 3 роки позбавлення волі з іспитовим терміном 2 роки,без реєстрація, фактично проживаючого у АДРЕСА_1

- за ч.2 ст. 186 КК України ,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_5 , маючи умисел на заволодіння чужим майном повторно за попередньою змовою групою осіб, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, 29.06.2017р. біля 21 год., перебуваючи на пр. Чорновола 101 у м. Львові, проник в автомобіль ВАЗ 2106 д.р.н. НОМЕР_1 , звідки відкрито викрав дитяче крісло вартістю 1999грн., чим спричинив збитки потерпілій ОСОБА_6 на аналогічну суму.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений вину свою у учиненні кримінального правопорушення заперечив та пояснив, що 29.06.2017р. біля 21 год. знаходився біля будинку 101 на пр. Чорновола, але злочину не вчиняв і до викрадення дитячого крісла із автомобіля потерпілої іншими особами відношення не має.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим , його винуватість у вчиненні інкримінованого правопорушення доведена зібраними у справі доказами:

- показаннями потерпілої ОСОБА_6 про те, що 29.06.2017 р. біля 21 год. вийшла із будинку АДРЕСА_2 ,де проживає, щоб піти в магазин за продуктами. Побачила, що у її автомобілі марки ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 перебуває невідомий чоловік, який намагається вийняти із автомобіля дитяче крісло. Вона підійшла до нього, спитала ,що він робить в її автомобілі,після чого він втік. На той момент ремені безпеки, на які кріпиться крісло, вже були зрізані. Через 15хв,коли вона поверталась додому, побачила, що біля автомобіля вже перебувало двоє чоловіків. На її крик відійти від машини вони не реагували, витягнули дитяче крісло і з ним побігли в сторону магазину «Рукавичка». ДО потерпілої підбігли діти і вказали на місце,куди чоловіки понесли крісло. Вона пішла за ними і побачила, що біля крісла стояло троє чоловіків і про щось розмовляли. Коли вона підійшла до них, один з чоловіків схопив крісло і почав з ним втікати, решта розбіглись в різні сторони. А по дорозі цей чоловік крісло викинув. Один із викрадачів це ОСОБА_5 , якого вона опізнала.

- заявою потерпілої про вчинення злочину аналогічного змісту від 30.06.2017р. /а.с.3/

- протоколом огляду місця події від 29.06.2017р., яким являється автомобіль ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 , де зазначається ,що паски безпеки кріплення дитячого крісла зрізані / а.с.10/ ,

- протоколом огляду предмету дитячого автомобільного крісла від 03.07.2017р., яке було виявлено потерпілою після його викрадення /а.с.14/ та постановою про приєднання до справи речових доказів від 03.07.2017р./а.с. 17

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 18.07.2017р. / а.с.37-40/, з якого вбачається, що потерпіла серед інших пред`явлених до впізнання осіб опізнала обвинуваченого ОСОБА_5 , як особу як із іншими невідомими мужчинами 29.06.2017 р. відкрито викрала із її автомобіля дитяче крісло.

Стороною обвинувачення в якості доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 подані фотографії,які ,як стверджує потерпіла були зроблені нею та іншими особами в день викрадення її майна біля будинку 101 на пр. Чорновола.

Однак суд вважає такий доказ недопустимим, оскільки фотографії не містять цифрового датування та ідентифікації часу відтворення осіб та подій.

Суд надає віри показанням потерпілої про обставини вчинення злочину обвинуваченим, оскільки такі є послідовними, конкретними, категоричними та перебувають у взаємозв`язку із іншими доказами по справі.

Оцінюючи зібрані докази у їх сукупності , суд дійшов висновку , що винуватість обвинуваченого вчиненні кримінального правопорушення ,яке йому інкриміновано, доведена повністю. Кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України суд вважає вірною, оскільки, він вчинив відкрите викрадення чужого майна ,повторно за попередньою змовою в групі осіб.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. „Про практику призначення судами кримінального покарання,визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання - відсутні .

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який вину не визнав, раніше притягався до кримінальної відповідальності та злочин вчинив під час іспитового терміну ,визначеного попереднім вироком, та вважає, що його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства. При визначенні покарання слід частково приєднати невідбуте покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 26.01.2017р.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371,374 КПК України, суд, -

з а с у д и в:

ОСОБА_7 визнати винним та засудити за ч.2 ст.186 КК України до 4/чотирьох/ років позбавлення волі.

Згідно ст.71 КК України частково приєднати невідбуте покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 26.01.2017 р. та остаточно вважати засудженим на 4 /чотири/ роки 1 /один/ місяць позбавлення волі.

Запобіжний захід заставу залишити до набрання вироком законної сили.

Зарахувати в строк покарання термін перебування під вартою з 31.07.2017 р. по 09.10.2017 р.

Речовий доказ дитяче крісло повернути потерпілій .

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1