У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"28" лютого 2018 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого від 20.11.2017 про закриття кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.06.2017 за № 0008539, за ознаками кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та зобов"язання вчинити дії у рамках цього провадження,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 звернувся зі скаргою до слідчого судді цього місцевого суду, в порядку ст. 303 КПК України, на постанову слідчого від 20.11.2017 про закриття вказаного кримінального провадження, оскільки, на його переконання, вона винесена без належної перевірки обставин справи, недотримання вимог ст.ст. 9, 25, 110 вказаного Кодексу, а тому просить це рішення скасувати та досудове розслідування відновити в загальному порядку.

Також особа, яка подала скаргу указує у ній на необхідності зобов`язати слідчого здійснювати таке розслідування повно і неупереджено з проведенням усіх необхідних дій, які б були направлені на виконання вимог ст. 2 КПК України.

У судове засідання ОСОБА_3 не прибув, подав заяву про розгляд скарги у його відсутність.

Інші сторони будучи повідомленими про нього згідно ст. 135 КПК України, не з`явилися, про поважні причини неявки регламентовані ст. 138 вказаного Кодексу не повідомили, у зв`язку з чим, слідчий суддя беручи до уваги положення ст.ст. 22, 26 вказаного Кодексу в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми його ч. 3 ст. 306, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду скарг даного типу, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті у відсутність вказаних сторін та дослідивши матеріали судового провадження, самого закритого кримінального провадження, яке надійшло на запит суду, приходить до наступного.

Щодо питання права звернення.
Згідно ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
В узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» ВССУ зазначає, що КПК не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування приймати процесуальне рішення про визнання особи потерпілою, оскільки згідно з ч. 2 ст. 55 КПК права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

Отже, з цього моменту така особа, за відсутності постанови про відмову у визнанні потерпілим, відповідно до ст. 220 КПК може вносити клопотання про вчинення процесуальних дій, які мають бути розглянуті, зокрема і щодо такої процесуальної дії, як вручення повідомлення про процесуальні права та обов`язки.

Так, у цій ситуації, згідно з ч. 2 ст. 55 КПК права та обов`язки потерпілого виникли в ОСОБА_3 з моменту подання заяви про визнання потерпілим, а саме 26.06.2017, яке надійшло до УП того ж дня за вх. № С-2899, адже рішення про відмову у визнанні особи потерпілою викладене у формі постанови, згідно ст. 110 того ж Кодексу, за цією заявою у матеріалах закритого кримінального провадження, відсутнє.

Щодо скарги по суті.
Як убачається з матеріалів справи у Дніпровському УП ГУ НП в м. Києві перебувало вказане кримінальне провадження та за результатами його досудового розслідування постановою слідчого його закрито, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

В той же час, частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Аналогічні положення відображені і у ч. 4 ст. 38 КПК України щодо зобов`язань самого органу досудового розслідування, які вказують, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Згідно ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.
Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття,що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

А тому, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину чи самої події, то він має звернути увагу на те, щоб така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Адже, практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних права є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

В рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (див. рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).
У цьому випадку, з наданих матеріалів закритого кримінального провадження встановлено, що висновок про відсутність події злочину слідчим був прийнятий у світлі висновку експерта № 1465/2 від 21.08.2017, у якому вказано, що причиною смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є «церебровоскулярна хвороба з крововиливом під оболонки та в шлуночки головного мозку».
Будь-яких ушкоджень при судово-миедичному дослідженні трупу не виявлено.
Згідно судово-токсиколгічного дослідження трупу ОСОБА_3 знайдено етиловий спирт у концентрації 0,6 проміле.
Разом з тим, відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
У цій же ситуації, слідчий вказаних вимог ст. 94 КПК України, не дотримався, так як не оцінив усі наявні у справі докази, у розумінні ст. 84 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке б ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, тим самим надав перевагу одним доказам над іншими не проаналізувавши їх в сукупності, що не кореспондується яз нормами ч. 2ст. 94 вказаного Кодексу, у світлі такого.
Як убачається з матеріалів закритого кримінальнго провадження, 21.06.2017 приблизно о 00:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 виявлено труп ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
27.10.2017 прокурор ОСОБА_4 надав групі слідчих вказівки допитати у якості свідків співробітників бригади швидкої медичної допомоги, яка виїжджала на місце пригоди.
З протоклу ОМП від 21.06.2017 здійсненого у період з 00:20 год. ло 00:40 гд, слідує, що було оглянуто за вказаною адресою труп зазначеного померлого, у якого, зокрема, через плече знаходилася сумка чорного кольору.
Труп одягнений в червону футболку, голубі джинсові шорти та сірі шкарпетки.
З лікарського свідоцтва про смерть № 1465/2 від 21.06.2017 слідує, що дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Тобто слідчий суддя акцентує увагу на тому, що дата смерті указана у постанові про закритя кримінального провадження не співпадає з датою сметі відповідно до даних лікарського свідоцтва про смерть, дані, які б указували чому слідчий дійшов інших висновків, ніж спеціаліст, оскаржуване рішення не містить.
З протоколу допиту свідка ОСОБА_5 від 23.06.2017 випливає, щопо суті поставлених запитань цей свідок пояснив (дослівно): «…я проживаю останній рік разом з моєю матір`ю ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 у психіатра та нарколога на обліку я не перебуваю, отже громадянина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 який працював на мийці біля «Комфорт Тауна», я знаю останні 8 років з яким я близько спілкувався, останній раз я з ним зустрічався 20.06.2017 року приблизно о 09:00 годин зустрілись ми тому що ОСОБА_7 передав мені свій особистий ноутбук в користування, за умовою що я поверну його ноутбук того ж дня увечорі точного часу ми не обговорювали так як ОСОБА_7 сказав що зателефонує як звільниться. Я передзвонив ОСОБА_7 о 23:10 на що він повідомив що у мене зараз важлива розмова, та зателефонує пізніше, так як він мені повідомив раніше що їде на вулицю Петра

запорожця що знаходиться у м. Києві, то я подумав що ОСОБА_7 поїхав до своєї дівчина на ім`я ОСОБА_8 яка проживає на вулиці П.Запорожця точної адреси проживання ОСОБА_8 я не знаю. Через 30 хвилин коли ОСОБА_7 так мені і не передзвонив як обіцяв, я вирішив сам зателефонувати йому на абонентський номер НОМЕР_1 , але слухавку ніхто не піднімав, після чого я зробив що декілька телефонних дзвінків після чого телефон став за межами доступу це будо приблизно о 01:30 21.06.2017 року. Не додзвонившись до ОСОБА_7 я ліг спати, на наступний день день я продовжував шукати ОСОБА_7 , обзванюючи спільних знайомих. 21.06.2017 приблизно о 23:00 я зателефонував колишній дівчині ОСОБА_7 на абонентський номер НОМЕР_2 на моє запитання чи не знає вона де ОСОБА_7 , вона мені відповіла «Без поняття»…».
З протоколу допиту свідка ОСОБА_9 від 08.07.2017 випливає, щопо суті поставлених запитань цей свідок пояснила (дослівно): «…місяць тому я знімала житло за адресою АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_10 , жили мі з ним протягом короткого часу також з нами проживав мій малолітній син ОСОБА_11 30.09.2015 року. 21.06.2017 року приблизно о 22:00 до мене приїхав мій колишній співмешканець ОСОБА_12 з яким ми проживали приблизно пів року. Про те що він їде до мене він мене не попередив, а приїхавши по факту пояснив свій приїзд тим що йому треба зі мною побалакати, а саме з`ясувати стосунки, через те що ми розійшлись ОСОБА_7 переживав, та хотів продовжити відносини, але я відмовляла йому неодноразово, але намагалась підтримувати дружні відносини. Зустрівши ОСОБА_7 у дворі будинку я зупинилась та почала з ним розмовляти про стосунки між нами, в процесі діалогу він почав ревносно відноситись та питати що за хлопець поряд зі мною, почувши це ОСОБА_13 підійшов до нас, та в них виник словесний конфлікт, а так як ОСОБА_3 знаходився у стані алкогольного сп`яніння то конфлікт розвивався протягом 5 хвилин, так як я була з дитиною, а вже було дуже пізно, я вирішила піти додому вкладати його спати, а так як я жила на п`ятому поверсі будинку де відсутній ліфт, то мені було тяжко піднімати каляску, знаходячись на 2 поверсі ОСОБА_13 мене наздогнав, та я зробила йому зауваження чому ти реагуєш на провокації з боку людини яка знаходиться у не тверезому стані. На що ОСОБА_13 запропонував запросити ОСОБА_7 до нас у гості щоб випити разом та згладити конфлікт який віник між ними. Після чого ОСОБА_13 спустився за ОСОБА_7 , а я продовжила підніматись додому разом з каляскою. Зайшовши до квартири хлопці прийшли через 2-3 хвилини, та пішли на балкон курити, та випивати, а я після того як поклала дитину спати приєдналась до них, та ми пили скоріше за все ром, але я вже не пам`ятаю так як алкоголь я не купляла, а пляшка знаходилась у нас вдома раніше. Випили ми на трьох одну пляшку рому. Приблизно о 23:30 я пішла знову до дитини так як він не міг заснути, відсутня я була хвилин 15, після чого я почула глухий грохот, злякавшись я вибігла дізнатись що шумить, та побачила що ОСОБА_7 лежить на спині головою до виходу з балкону до кімнати, з явними ознаками життя, разом з тим підбіг ОСОБА_13 , який в той час знаходився у туалетній кімнаті. Мі почали намагатись привести його до тями, хлопаючи по щокам, та я принесла води та намочила лице, але через хвилину він почав кряхтіти та задихатись, ОСОБА_13 подумав що у ОСОБА_7 епілепсія та почав пальцем перевіряти його язик, але щелепа розчепилась плавно, та язик був на місці. Зрозуміши що ми ничого зробити не можемо, я відразу зателефонувала в швидку, а в цей час ОСОБА_13 робив ОСОБА_7 масаж серця, потім у ОСОБА_7 посиніла голова, та ОСОБА_13 хотів винести його скоріше на вулицю до швидкої, але так як тіло ОСОБА_7 було важке ОСОБА_13 зміг його донести тільки до коридора, я залишилась далі з ОСОБА_7 в коридорі, а ОСОБА_13 побіг зустрічати лікарів, але коли приїздили лікарі вони вже констатували смерть ОСОБА_7 …».

З протоколу допиту свідка ОСОБА_14 від 18.08.2017 випливає, щопо суті поставлених запитань цей свідок пояснив (дослівно): «… я орендував житло за адресою АДРЕСА_2 , за даною адресою я проживав з 2007 року разом зі своєю родиною, а саме дружина та малолітнім сином. Так, у мене поряд з моєю квартирою проживала молода сім*я яка заселилась у квартиру АДРЕСА_3 менше місяця тому, так як їх квартира розташована у мене за стіною, однієї із кімнат, таким чином мені чутно що коїться у моїх сусідів, щодо характеристики даної сім*ї можу пояснити наступне, Дівчина на ім`я ОСОБА_8 має дитину віком 1,5 років, як мені здається вона іноді вживає алкогольні напої, також разом з нею проживає хлопець на ім`я ОСОБА_13 , якого я іноді бачу у вечірній час доби, даний хлопець як мені здається тяжко працює, тому що іноді я його бачу пригніченим та втомленим. Іноді я чув що мої сусіди спілкуються на підвищених тонах. Одже, що стосується вечора 20.06.2017 року я більшу частину того дня перебував вдома, так як знаходився у відпустці, приблизно о 22:00 я почув що голосно зачинились двері квартири АДРЕСА_3 та через деякий час я почув розмову на підвищених тонах, це була на мою думку сварка в результаті якої чутно було що ОСОБА_8 плакала дана сварка продовжувалась приблизно 15 хвилин, так як моє вікно спальні розташовано біля балкона сусідів квартири АДРЕСА_3 , я бачив як на балконі 2 молодих хлопця курили та спокійно розмовляли, про що я не знаю так як мене це не збентежило, а сварка вже закінчилась. Через деякий час приблизно о 23:00 я знову почув що за стіною знову якийсь галас, а згодом приблизно через 10 хвилин я почув глухий звук і чіткий жіночій крик « ОСОБА_15 , вызывай скорую он синеет», враховуючи те що там перебуває маленька дитина яку до речі не було чутно, переймаючись долею дитини я відразу зателефонував в поліцію, а через хвилин 10-15 у сусідів відкрились двері я вирішив пити на допомогу, та побачив як хлопець на ім`я ОСОБА_13 , намагається реанімувати (непрямий масаж серця) хлопця який лежав на підлозі в коридорі, а в цей вас ОСОБА_8 з дитиною на руках на плошалці під*їзду ходила та питала «Де ж ця швидка»…

З протоколу допиту свідка ОСОБА_16 від 29.09.2014 випливає, щопо суті поставлених запитань цей свідок пояснив те, що і свідок ОСОБА_9 , хоча будучи опитаним 20.06.2017, тобто за день до смерті вказаний у постанові про закриття провадження, пояснював, що знаходячись на балконі квартири ОСОБА_7 стало погано і він почав погано дихати і впав на балконі, а він почав надавати йому першу медичну допомогу, тобто фактично цей свідок був біля померлого, згідно його ж первинних пояснень від 20.06.2017, однак, у поясненнях від 29.09.2014 указав, що у певний момент спілкування його та померлого на балконі він відійшов на 10 хвилин, однак у певний часовий проміжок почув гучний стук, та зайшов до кімнати, з постанови про закриття не можливо установити, які саме покази цього свідка сприймав слідчий, та чи спрймав узагалі, так як вони у ній не відображені.

Не містить постанова про закритя і їх оцінки у порядку ст. 94 КПК України щодо вищенаведених розбіжностей.

Також, первинні пяоснення ОСОБА_9 датовані 20.06.2017, щодо подій, якщо виходити з постанови слідчого про закриття провадження, які мали місце 21.06.2017.

З висновку експерта № 1465/2 у період з 21.06.2017 21.08.2017 слідує, що на дослідження був доставлений труп виявлений за адресою: АДРЕСА_4 , на якому надітий одяг - теніска в кольорову смугу х/б, брюки сині джинсові, шкарпетки білі, тобто дані цього висновку не співпадають з відомостями відображеними у протоколі ОМП, ані щодо адреси, за якою було виявлено труп, ані до щодо одягу, слідчий на ці протиріччя уваги не звернув, та жодним чином не відобразив свої мотиви про їх неурахування у ході прийняття рішення про закриття справи.

З повідомлення Управління інформаційної підтримки та координації поліції «102» від 01.08.2017 наданого на запит слідства слідує, що 20.06.2017 о 23:10:40 надійшов дзвінок з повідомленням про те, що у 2 парадному в квартирі сусідів бійка, зі слів чув, як викликали швидку.

З цього ж повідомлення випливає що на момент чергового іфнормування, а саме 200.6.2017 о 23:33:41 на місці події наявна швидка, яка чекає СОГ, уже констатовано смерть особи за місцем виклику, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , тобто явно час указаний у постанові про закритя не є дійсним часом смерті.

Як наслідок, у світлі наведеного, з оскаржуваної постанови слідує, що вона не містить достатніх відомостей, які б свідчили про те, що викладені в ній відомості, як передумови закритя є достатніми для констатації факту відсутності події злочину поза розумним сумнівом, так як усім обставинам справи у порядку ст. 94 КПК України не було надано необхідну правову оцінку в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

Висловлені у постанові доводи слідчого не можливо, уцей період, сприйняти як такі, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язкувважає, що скарга підлягає задоволенню, а постанова слідчого скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.

При цьому, слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому у провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України), однак слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

Щодо вимог скарги зобов`язати слідчого здійснюти таке розслідування повно і неупереджено з проведенням усіх необхідних дій, які б були направлені на виконання вимог ст. 2 КПК України, то слід указати, що, в цій частині скарга подана на абстракту бездіяльність, яка приводить до неналежного досудового розслідування, однак в узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» ВССУ зазначає, що результати аналізу судової практики свідчать про хибне розуміння скаржниками бездіяльності згідно КПК України.
Так, бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК, передбачає три обов`язкові ознаки: 1) слідчий або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; 2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк; 3) відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена.
Таким чином, наведена норма дозволяє звернутися до суду зі скаргою не на будь-яку бездіяльність, а лише щодо обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством.
Наведеним ознакам відповідає бездіяльність, яка виникає внаслідок невиконання вимог ст. 220 КПК, згідно з якою клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.
Але, зазначена норма не передбачає оскарження абстрактної бездіяльності, яка призводить до «неналежного досудового розслідування».
Як наслідок, запропонований особою, яка подала скаргу спосіб захисту порушених прав в цій частині не кореспондується з нормами ст.ст. 40, 307 КПК України, а тому застосований бути не може, так як не може сприйматися, як ефективний, бо статтею 307 вказаного Кодексу не передбачений.

Керуючись ст. ст. 1-3, 7-29, 84-86, 91-94, 110, 303-307, 309, 310, 369-372, 376 КПК України слідчий суддя

п о с т а н о в и в :
Скаргу - задовольнити частково.

Постанову старшого слідчого Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_17 від 20.11.2017 про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.06.2017 за № 0008539, за ознаками кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, - скасувати.

В іншій частині у задоволенні скарги - відмовити.

Матеріали кримінального провадження повернути до Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.
Визначити час проголошення повного тексту ухвали 15:30 год. 05.03.2018.

Слідчий суддя: ОСОБА_1