Дата документу Справа № 336/2739/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/359/17 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 336/2739/16-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.121 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2017 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000714, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2016 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, розлученого, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
в с т а н о в и л а:
вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 8 років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано час знаходження ОСОБА_7 під вартою в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 23 лютого 2016 року по день ухвалення вироку 22 листопада 2016 року.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишений у виді тримання під вартою.
Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави витрати на проведення експертизи в кримінальному провадженні в сумі 1495,32 грн.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно вироку суду першої інстанції, 22.02.2016 року в період часу з 21.40 год. до 22.30 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, знаходячись в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , в ході раптово виниклого конфлікту зі своєю матір`ю ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наніс останній множинні удари руками та взутими ногами в область голови, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок, чим спричинив ОСОБА_9 :
- синець лівої тім`яно-скроневої області, крововилив в м`які тканини лівої тім`яно-скроневої області і в товщі лівої скроневої м`язи; синець і садно лобної області справа; синець лобної області зліва; синець правої глазничної області; синець лівої глазничної області; синець в області лівої щоки; синець передньої поверхні правої половини грудної клітини в області верхньої частини правої молочної залози; синець передньої поверхні лівої половини грудної клітини в області зовнішньої частини лівої молочної залози; синець і садно в області зовнішньої поверхні правого плеча; синець в області зовнішньої поверхні правого ліктьового суглоба; синець в області зовнішньої поверхні правого передпліччя; синець в області тильної поверхні правої кисті; синець в області передньої поверхні лівого плеча; синець в області задньої поверхні лівого плеча; синець в області задньої поверхні нижньої третини лівого передпліччя та тильної поверхні лівої кисті; садно в області передньої поверхні правого колінного суглоба; синець в області передньої поверхні середньої третини правої гомілки; садно в області передньої поверхні лівого колінного суглоба; синець в області передньої поверхні нижньої третини лівої гомілки, які кваліфікуються, окремо так і в сукупності, як легкі тілесні ушкодження;
- синець в області правої щоки, крововилив в м`які тканини, перелом нижньої щелепи зправа в області кута, синець на правій тім`яно-скроневій області, забійно-рвана рана на межі задньої поверхні правої вушної раковини і правої скроневої області, крововилив в м`які тканини правої тім`яно-скроневої області і товщі правої скроневої м`язи, крововилив під м`які оболонки тім`яної та скроневої часток правої півкулі головного мозку, які кваліфікуються, як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості;
- закриту тупу травму грудної клітки з множинними переломами ребер і подальшим розвитком шоку, що підтверджується виявленням крововиливів у м`яких тканинах у проекції 3-7-го ребер справа по середньоключичній лінії, 5-10 ребер зправа по лопатковій лінії, 3-8 ребер зліва по середній пахвовій лінії; переломів 3-7-го ребер зправа по середньоключичній лінії, 5-10 ребер зправа по лопатковій ліній, 3-8-го ребер зліва по середній пахвовій лінії з розривами пристінкових плевр в проекції 7-го ребра праворуч по лопатковій лінії і 6-го ребра зліва по середній пахвовій лінії, а також морфологічних ознак шоку вираженого поширеним набряком, мікроциркуляторних розладів у головному мозку; венозного повнокров`я, спазму і дистонії інтрамуральних артерій, поширеного фрагментацією міоцитів, проміжного набряку в серці; ділянок гострої емфіземи в легенях, нерівномірного кровонаповнення нирки, які кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 .
В апеляційній скарзі прокурор, не заперечуючи доведеність вини ОСОБА_7 в скоєнні кримінального правопорушення, за яке він засуджений та кваліфікацію його дій, вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним і підлягає скасуванню в частині призначеного засудженому ОСОБА_7 покарання. Вважає, що призначене покарання засудженому ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 65 КК України, з причин того, що суд першої інстанції при постановленні вироку не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Зазначає, що ОСОБА_7 скоїв тяжке кримінальне правопорушення, пов`язане з позбавленням життя людини. Під час вчинення кримінального правопорушення знаходився в стані алкогольного сп`яніння, ніде не працює, фактично вів антисоціальний образ життя. Таким чином, призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання не відповідає тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок його м`якості, а також не є справедливим.

На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі обвинувачений не погоджується з вироком суду та вказує, що при призначенні йому покарання суд першої інстанції не взяв до уваги всі обставини, які пом`якшують його покарання, а саме: перебування на його утриманні двох неповнолітніх доньок, одна з яких страждає на епілепсію. В ході судового розгляду не були допитані в якості свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Також звертає увагу, що до матеріалів справи несвоєчасно були долучені три експертизи, які не були оголошені належним чином.

У зв`язку з викладеним просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду для повного та об`єктивного розгляду.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений просить пом`якшити йому строк покарання.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений відмовився від своїх доводів, наведених в апеляційній скарзі стосовно неповноти судового розгляду та порушень при дослідженні окремих доказів і просив не брати їх до уваги, а лише пом`якшити призначене судом першої інстанції покарання згідно обставин, викладених ним в доповненні до апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: прокурора, який не підтримав жодної апеляційної скарги і прохав оскаржуваний вирок залишити без змін; обвинуваченого, зокрема в останньому слові, та його захисника, які прохали змінити вирок і пом`якшити призначене судом першої інстанції покарання; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи сторін, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні та апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, відповідають фактичним обставинам провадження, які згодом суд поклав у основу вироку, та є вмотивованими і обґрунтованими.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильно кваліфікував його дії за ст. 121 ч. 2 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.
Оскільки ці висновки ґрунтуються на обставинах подій, які сторонами провадження не оспорюються, тому дані обставини, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Порушень ст.ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Призначення покарання носить індивідуальний характер, і його вид, розмір визначається з урахуванням положень зазначеного закону.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину. Судом також враховано і невідворотні наслідки від дій обвинуваченого, які призвели до смерті людини, а також сукупність фактичних обставин, які характеризують обвинуваченого.

Обставин, пом`якшуючих покарання ОСОБА_7 , судом не встановлено. Обтяжуючою покарання обставиною, судом визнано вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Також, судом враховані відомості про особу обвинуваченого, що характеризують особу винного, який має постійне місце проживання, розлучений, має двох неповнолітніх дітей, не перебуває на обліку у нарколога, раніше не був судимий (т.2, а.п. 45-58).
Встановлені судом першої інстанції як позитивні дані про особу обвинуваченого, на думку колегії суддів, навіть з урахуванням доводів обвинуваченого, наведених в апеляційній скарзі, як то хвороба однієї з дочок, не знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, а з урахуванням негативних даних щодо останнього, колегія суддів вважає ОСОБА_7 суспільно-небезпечною особою і, тому, підстав для пом`якшення призначеного покарання, не вбачає.

З цих же підстав колегія вважає безпідставними і доводи прокурора про призначення обвинуваченому надто м`якого покарання.

Таким чином, доводи апелянтів, зазначені в їх апеляційних скаргах, як підстави для пом`якшення призначеного покарання, або його посилення не можуть бути достатніми, аби бути врахованими для висновку про зміну призначеного покарання, як у бік посилення, так і у бік пом`якшення, виходячи з обставин заподіяння обвинуваченим смерті потерпілій ОСОБА_9 .

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів також вважає, що суд дійшов правильного висновку, що виправлення ОСОБА_7 неможливо досягти без ізоляції його від суспільства, а тому правильно обрав йому покарання у виді позбавлення волі, межі якого визначив, керуючись вимогами ст. 65 КК України. Підстав вважати призначене обвинуваченому покарання несправедливим, колегія суддів не знаходить.

Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципам справедливості, індивідуалізації, необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для безумовного скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Разом з тим, колегія суддів, у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховує ОСОБА_7 у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 23.11.2016 року по 20.06.2017 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі, оскільки такий термін судом першої інстанції був зарахований на день винесення вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2016 року відносно ОСОБА_7 , без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати період перебування ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою в строк відбуття покарання з 23 листопада 2016 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4