судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду
у справі № 466/2260/15-к
провадження № 51-1447км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду постановою від 27 лютого 2018 року ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 13 березня 2017 року щодо ОСОБА_2 залишив без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, без задоволення.
Не погоджуюсь із зазначеним судовим рішенням виходячи з наступного.
Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 10 червня 2016 року ОСОБА_2 визнано невинуватим і виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 13 березня 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_2 залишено без змін.
Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_2 обвинувачувався у тому, що він своїми умисними діями вчинив зловживання впливом, тобто одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави (в редакції Закону України від 13 травня 2014 року), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 369-2 КК України.
Вироком місцевого суду встановлено, що жодним із перевірених судом доказів, наданих стороною обвинувачення, не підтверджується пред`явлене ОСОБА_2 обвинувачення, а відтак його визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. З таким висновком погодився і суд апеляційної інстанції.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Статтею 419 КПК України передбачено, що в своїй ухвалі суд апеляційної інстанції зобов`язаний навести докладні мотиви прийнятого рішення і, якщо апеляційна скарга залишається без задоволення, зазначити підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Мотивувальна частина ухвали апеляційного суду має містити аналіз доказів і докладні мотиви прийнятого рішення. При цьому необхідно проаналізувати і співставити з наявними у кримінальному провадженні і додатково поданими матеріалами всі доводи апеляційних скарг і на кожен із них дати вичерпну відповідь. Висновки суду повинні мати посилання на відповідний матеріальний або процесуальний закон. Ухвала, що не містить вмотивованих висновків на доводи апеляційної скарги з питань про доведеність або недоведеність обвинувачення, кваліфікацію злочину, про міру покарання, не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
На мою думку, суд апеляційної інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_2 не дотримався цих вимог закону.
Як убачається з кримінального провадження, прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, не погоджуючись з вироком місцевого суду щодо ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій порушував питання про скасування вироку місцевого суду та ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції. При цьому прокурор зазначав, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам провадження, що судом не прийнято до уваги показання свідка ОСОБА_3 , роздруківки розмов між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , дані протоколу обшуку в автомобілі ОСОБА_2 , дані протоколів проведених негласних слідчих дій, не мотивовано твердження про провокативність дій ОСОБА_3 . Також прокурор просив поновити судове слідство.
Згідно з ч. 1 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.
Я вважаю, що апеляційний суд, розглядаючи апеляційну скаргу прокурора на виправдувальний вирок щодо ОСОБА_2 , та, залишаючи скаргу без задоволення, не зазначив підстав, із яких її визнано необґрунтованою, не перевірив і не спростував доводи, викладені в апеляційній скарзі, про наявність у діях ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України.
Апеляційний суд обмежився перерахуванням доказів, на які посилалися органи досудового розслідування, та які були предметом дослідження судом першої інстанції, і загальним формулюванням про правильність висновків суду першої інстанції щодо невинуватості ОСОБА_2 , не розкрив суті зібраних у провадженні доказів, не проаналізував їх у контексті з конкретними доводами апеляційної скарги та не розглянув доводи прокурора щодо наявності в матеріалах провадження достатніх та допустимих доказів винуватості ОСОБА_2 .При цьому суд апеляційної інстанції обмежився лише вивченням письмових доказів у кримінальному провадженні.

Водночас, на моє переконання, апеляційний суд не перевірив і належним чином не спростував доводи сторони обвинувачення, викладені в апеляційній скарзі, про те, що місцевим судом при ухваленні виправдувального вироку не прийнято до уваги показання свідка ОСОБА_3 , роздруківки розмов між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , дані протоколу обшуку в автомобілі ОСОБА_2 , дані протоколів проведених негласних слідчих дій, не мотивовано твердження про провокативність дій ОСОБА_3 .

Апеляційний суд наведені вище доводи апеляційної скарги прокурора належним чином не перевірив і не спростував, внаслідок чого істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, та дійшов передчасного висновку про безпідставність апеляційної скарги прокурора, а тому, приймаючи до уваги зазначене, вважаю, що відповідно до ч. 1 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України були обґрунтовані підстави для часткового задоволення вимог касаційної скарги прокурора, скасування ухвали Апеляційного суду Львівської області від 13 березня 2017 року і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1