Провадження № 1-кс/592/5824/17

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2017 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_6 ОСОБА_3 на незаконне затримання,

встановив:

16 листопада 2017 року до слідчого судді надійшла скарга захисника підозрюваного ОСОБА_6 ОСОБА_3 на незаконне його затримання. Просив визнати затримання підозрюваного ОСОБА_6 , яке мало місце 15 листопада 2017 року незаконним та негайно звільнити його. Скарга мотивована тим, що 15 листопада 2017 року старшим слідчим СВ Сумського ВП Головного управління національної поліції в Сумс ькій області ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України було затримано за підозрою у вчиненні злочину ОСОБА_6 здійснене з грубим порушенням норм КПК України та норм міжнародного права. Зокрема, при затриманні ОСОБА_6 не було повідомлено відповідний центр з надання безоплатної правової допомоги; підстава затримання ОСОБА_6 вказана в протоколі, не відповідає обставинам справи і є незаконним. Після його затримання були проведені слідчі дії без захисника, чим порушено його право на захист.

У ч.І ст.208 КПК України передбачений вичерпний перелік підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді. Відповідно до п.1 ст.5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: «Ніхто не може бути позбавлений свободи інакше як в порядку, встановленому законом». Відповідно до ч.4 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним. Відповідно до ст. 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожний, чиї права права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Просить суд визнати затримання ОСОБА_7 від 15.11.2017 року незаконними та негайно звільнити його з-під варти.

У судовому засіданні захисник підозрюваного ОСОБА_3 підтримав скаргу за наведених обставин та крім того, доповнів, що фактичний час затримання підозрюваного відбулося о 12 годині за місцем його мешкання та проведені слідчі дії без участі захисника.

Підозрюваний ОСОБА_6 вважає своє затримання законним, але покладається на розсуд суду, оскільки не знає своїх прав.

Прокурор у судовому засіданні просить скаргу залишити без задоволення і вважє, що затримання підозрюваного відбулося на підставі ст.5 Конвенції про захист прав людини з метою запобігання вчиненню ОСОБА_6 кримінального правопорушення чи його втечі. Крім того, вказав, що звернулися з клопотанням про обрання запобіжного заходу, яке відбуться о 16 годині цього дня.

Слідчий у судовому засіданні також підтримав думку прокурора.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження та дослідивши матеріали скарги слідчий суддя дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 208, 42 КПК України підозрюваний має права вимагати перевірки обґрунтованості його затримання.

Згідно з п. 4 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Відповідно до ст. 208 КГІК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду, затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України.

Уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу, підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому, а також надсилається прокурору.

Частиною 4 ст. 213 КПК України передбачено обов`язок уповноваженої службової особи, що здійснила затримання, негайно повідомити про це орган (установу), уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги.

Порядком інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про-випадки затримання, адміністративного арешту або застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вар тою, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 р. № 1363 встановлено обов`язок суб`єкта подання інформації негайно після фактичного затримання особи повідомити за допомогою телефонного, факсимільного зв`язку на єдиний телефонний номер системи безоплатної правової допомоги та інші телефонні номери, електронної пошти або через комплексну інформаційно-аналітичну систему забезпечення надання безоплатної правової допомоги (далі - система) відповідному регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги (далі - регіональний центр) такі відомості: прізвище, ім`я, по батькові та дата народження затриманої особи (якщо вони відомі); час та підстави для затримання особи; точна адреса місця для конфіденційного побачення адвоката із затриманою особою; найменування (прізвище та ініціали) суб`єкта подання інформації, його поштова адреса, номери телефону та адреса електронної пошти; дата винесення постанови про застосування адміністративного арешту (постановления ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою), найменування суду та/або прізвище та ініціали судді, що виніс постанову (постановив ухвалу) у відповідних випадках; прізвище, ім`я, по батькові та найменування посади особи, яка передала повідомлення, її номер телефону.

Відповідно до ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особ1, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Статтею 216 КПК України визначено підслідність кримінальних проваджень.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 19.01.2012 року „Смолик проти України п. 45 „суд знову нагадує, що не задокументоване затримання особи є повним запереченням важливих гарантій, що містяться в статті 5 Конвенції і складає найбільш серйозне порушення цього положення.

В матеріалах кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 мається клопотання про обрання відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як особи, яка вчинила кримінальне правопорушення за ст.186 ч.2 КК України.

Крім того, слідчим суддею встановлено, що 15 листопада 2017 року старшим слідчим СВ Сумського ВП Головного управління національної поліції в Сумс ькій області ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України було затримано за підозрою у вчиненні злочину ОСОБА_6 .

Підставами затримання відповідно до протоколу затримання зазначено: « з метою припровадження її до компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри, якщо є розумні підстави вважати запобігання вчинення ОСОБА_6 правопорушення чи його втечі».

Згідно з ч. ч.З ст.5 Конвенції, кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій законом надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлено гарантіями з`яви гися на судове засідання.

ОСОБА_7 був затриманий 15.11.2017 року, в той же день йому повідомлено про підозру о 19 год., а на наступний день було звернення до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу.

Частиною 1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури,встановленої законом.

При цьому органом досудового розслідування не було надано слідчому судді доказів обґрунтованості таких підстав затримання, чим не було спростовано твердження захисника ОСОБА_3 про незаконність затримання, а вказана підстава у протоколі про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину відносно ОСОБА_6 не передбачена ст. 208 КПК України. Саме частиною 1 ст.208 КПК України передбачені підстави для затримання особи і така підстава, на яку посилається орган досудового розслідування в протоколі про затримання ОСОБА_6 передбачена п.п.1,2 ч.І ст.208 КПК України, як вказала слідчий у судовому засіданні, не підкрислив необхідного, були відсутні відомості про повідомлення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, а до Центру жодних повідомлень щодо затримання 15.11.2017 року о 12 годині ОСОБА_6 не надходило,

Як з`ясувалося у судовому засіданні під час розгляду вказаної скарги, під час фактичного затримання ОСОБА_6 у його квартирі о 12 год.30 хв. не було повідомлено підстав затримання, не були роз`яснені його права чим було порушено його право на захист та обмежено право його участь у проведенні процесуальної дії, як проведення впізнання, допит та інші процесуальні дії.

Разом з тим, не зважаючи на встановлені порушення прав ОСОБА_6 та вимог чинного законодавства під час затримання, встановлення часу фактичного затримання ОСОБА_6 (15.11.2017 року о 12 год. 30 хв.), слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги захисника підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_3 на незаконне затримання у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.186 КК України в порядку ст. 208 КПК України, оскільки наявність клопотання про обрання відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його доставка до уповноваженого органу для вирішення цього питання ставилося своєчасно і під час обрання запобіжного заходу буде вирішуваться його затримання, унеможливлює прийняття судового рішення щодо незаконності його затримання та негайного звільнення в порядку, визначеному ст. 206 КПК України.

Керуючись ст. 206-213. 303. 305- 307, 309 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив :

У задоволенні скарги захисника підозрюваного ОСОБА_6 ОСОБА_8 на незаконне затримання - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Суддя ОСОБА_1