Постанова

Іменем України
20 лютого 2018 року

м. Київ
справа № 658/781/16-к

провадження № 51-985км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_7 , який брав участь в апеляційному розгляді кримінального провадження, на вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 22 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 7 червня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001781, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Артемівськ Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судом першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 22 квітня 2016 року
ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 35000 грн на відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_8 .

Вироком установлено, що ОСОБА_6 13 жовтня 2010 року, керуючи автомобілем «ВАЗ 21011», р.н. НОМЕР_1 , та виконуючи розворот на автодорозі «Одеса Мелітополь» 299 км + 65 м, допустив порушення вимог пунктів 10.1, 8.5.1 та розділу 34 «Дорожня розмітка» Правил дорожнього руху України (далі ПДР): не врахував дорожньої обстановки, не дав дорогу автомобілю «Mercedes Sprinter 312d», р.н. НОМЕР_2 , який рухався головною дорогою в попутному напрямку зі сторони м. Херсона до м. Мелітополя під керуванням ОСОБА_9 , не справився з керуванням і допустив зіткнення з указаним автомобілем, що спричинило смерть пасажира автомобіля «ВАЗ 21011» ОСОБА_10 , а також тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості іншим його пасажирам: ОСОБА_11 середньої тяжкості, ОСОБА_12 і ОСОБА_13 тяжкі тілесні ушкодження.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 7 червня 2017 року вирок щодо ОСОБА_6 змінено в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_14 про відшкодування моральної шкоди; збільшено розмір стягнення з ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_14 до 100000 грн. У решті вирок залишено без змін.

Вимоги касаційної скарги і узгоджені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 7 червня 2017 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вказує на істотне порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону. Твердить, що апеляційний суд усупереч вимогам ч. 4 ст. 401 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у судове засідання для апеляційного розгляду не викликав засудженого ОСОБА_6 і розглянув провадження за його відсутності, незважаючи на те, що в апеляційній скарзі ставилося питання про погіршення його становища, а саме збільшення суми, яка підлягала стягненню з ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди потерпілій, з 35000 грн до 100000 грн. Отже, прокурор вважає, що апеляційний суд допустив істотне порушення кримінального процесуального закону, яке згідно з п. 3 ч. 2 ст. 412, ч. 1 ст. 438 КПК є істотним і безумовною підставою для скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 вважав касаційну скаргу необґрунтованою, просив залишити її без задоволення, а судові рішення без зміни.

Засуджений ОСОБА_6 просив касаційну скаргу не задовольняти і залишити судові рішення без зміни.

Представник потерпілої ОСОБА_14 - ОСОБА_15 в запереченні на касаційну скаргу просив залишити скаргу без задоволення.

Мотиви суду

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Прокурор у касаційній скарзі не заперечує доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, а також відповідності призначеного засудженому покарання тяжкості вчиненого злочину і даним про його особу. Не оспорюється і правильність судового рішення про звільнення засудженого від покарання на підставі акту амністії.

Стосовно доводів касаційної скарги прокурора, що апеляційний суд допустив таке істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є безумовною підставою для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, Суд приходить до висновку, що вони є безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Частиною 2 передбачено, що при вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Статтею 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Таких порушень суд апеляційної інстанції не допустив.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_14 - ОСОБА_15 просив змінити вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 22 квітня 2016 року в частині вирішення цивільного позову та збільшити суму, яка підлягала стягненню з ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_14 з 35000 грн до 100000 грн. Будь-яких інших підстав для скасування вироку в апеляційній скарзі не зазначалося, не оспорювалася доведеність винуватості засудженого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, не ставилося питання про збільшення обсягу обвинувачення або призначення більш тяжкого покарання. Ухвалою Апеляційного суд Херсонської області від 20 липня 2016 року вирок було залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення. Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України від 27 березня 2017 року ухвала суду апеляційної інстанції скасована і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

В касаційній скарзі прокурор посилається на вимоги ч. 4 ст. 401 КПК, згідно з якими обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища.

Відповідно до ч. 1 ст. 421 КПК обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Так, за змістом ч. 1 ст. 420 КПК апеляційний суд у зв`язку з необхідністю погіршити становище обвинуваченого (необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідністю застосування більш суворого покарання; скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання) скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок.

Тобто, апеляційний суд на підставі апеляційних скарг прокурора, потерпілого чи його представника вправі погіршити правове становище обвинуваченого шляхом скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку.

Водночас відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення, суд апеляційної інстанції змінює вирок.

Виходячи із системного аналізу норм кримінального процесуального закону , що містяться у ч. 1 ст. 420, ч. 1 ст. 421, п. 3 ч. 1 ст. 408, ч. 5 ст. 128 КПК, під погіршенням становища слід розуміти таке збільшення сум, що підлягають стягненню, яке впливає на кваліфікацію злочину і призводить до застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або збільшення обсягу обвинувачення. Коли рішення по цивільному позову не впливає на обсяг обвинувачення і/або на правову кваліфікацію кримінального правопорушення та призначення покарання, то відповідно збільшення судом апеляційної інстанції сум, що підлягають стягненню, шляхом постановлення ухвали про зміну вироку не погіршує становища обвинуваченого та не суперечить засадам кримінального провадження, у тому числі забезпеченню права на захист.

Отже, порушене в апеляційній скарзі представника потерпілої питання про збільшення суми відшкодування моральної шкоди не можна розглядати як таке, що пов`язане з необхідністю погіршити становище обвинуваченого в сенсі кримінальної відповідальності.

Таким чином апеляційним судом не було допущено порушення вимог ч. 4 ст. 401 КПК, на що наголошує прокурор в касаційній скарзі.

Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що суд апеляційної інстанції розглянув кримінальне провадження у відповідності з вимогами ст.405 КПК.

Апеляційний суд ретельно перевірив доводи апеляційної скарги представника потерпілої і дійшов висновку про необхідність її задоволення та зміну вироку. Своє рішення апеляційний суд належним чином мотивував. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Суд враховує і позицію засудженого ОСОБА_6 , який при касаційному розгляді не заявив про порушення його процесуальних прав і просив касаційну скаргу прокурора відхилити, а судові рішення по справі залишити без змін.

Тому Суд вважає за необхідне залишити касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Суд

ухвалив:

Ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 7 червня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора ОСОБА_7 , який брав участь в апеляційному розгляді кримінального провадження, - без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3