Справа №473/2354/17 26.04.2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0001331

за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 1 листопада 2017 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ватутіне Черкаської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє:

- 20.03.2017 р. Звенигородським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнено від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік.

-обвинуваченого у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 1 листопада 2017 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 березня 2017 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Постановлено обчислюючи строк відбування покарання з дня взяття ОСОБА_6 під варту за ухвалою суду, тобто з 12 жовтня 2017 року, зарахувавши в строк відбування покарання тримання його під вартою з 10 жовтня 2017 року по 11 жовтня 2017 року.
Вирішено долю речових доказів. Речові докази за кримінальним провадженням: ноутбук моделі «Асеr Travel Mate 2490», комп`ютерну мишки моделі «Manhattan» та інтернет модем моделі «МТС», які відповідно до зберігальної розписки повернуті потерпілому ОСОБА_9 залишено потерпілому як законному власнику даних речей.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Прокурор просить вирок скасувати в частині призначення покарання з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до вказаного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 березня 2017 року та за сукупністю вироків остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає зазначений вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного ОСОБА_6 покарання з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
На думку апелянта, судом не враховано, що ОСОБА_6 вчинив злочин середньої тяжкості, раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних тяжких корисливих злочинів, судимість за які не знята і не погашена. Вказує на те, що попри застосування раніше до обвинуваченого інституту амністії, звільнення від відбування покарання з випробуванням та умовно-дострокового звільнення, належних висновків той не зробив, на шлях виправлення не став, про що свідчить та обставина, що ОСОБА_6 злочин вчинив під час іспитового строку, встановленого вироком від 20.03.2017р.
Вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання за розміром, що є наближеним до мінімального, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, не відповідає особі обвинуваченого і не сприятиме його виправленню та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
6 липня 2017 року у м. Вознесенську Миколаївської області обвинувачений ОСОБА_6 .Ю, знаходячись на законних підставах в квартирі АДРЕСА_2 , в якій мешкає потерпілий ОСОБА_9 , таємно викрав комп`ютерну техніку загальною вартістю 1626 грн., належну потерпілому.
Судом першої інстанції ОСОБА_10 визнаний винним у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненого повторно, та його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника проти апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, повторно дослідивши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, є правильними та апелянтом в цій частині не оспорюються.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого при призначенні покарання ОСОБА_6 є не обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як передбачено ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зазначені вимоги закону суд першої інстанції дотримався.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Також враховані дані про особу обвинуваченого, зокрема, те, що він раніше неодноразово судимий, є інвалідом 3-ої групи з дитинства, характеризується задовільно.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, судом визнано щире каяття обвинуваченого у вчиненому злочині. Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

Крім того, стосовно даних про особу винного під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_6 страждає на туберкульоз, що видно з медичної довідки СІЗО. Крім того, його мати ОСОБА_11 є інвалідом другої групи, непрацездатною, а він є її єдиним сином.

Санкція ч.2 ст. 185 КК України передбачає декілька видів покарань. Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі, що є найсуворішим за видом покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 185 КК України.

Хоча за розміром покарання у виді позбавлення волі призначено у розмірі, наближеному до мінімального, але, з урахуванням обставин справи, наявності обставини, яка пом`якшує покарання, відомостей про особу обвинуваченого, його стану здоров`я, наявності на утриманні у обвинуваченого важко хворої матері, апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Покарання Недзельському призначено відповідно до вимог ст.ст. 50, 65, 66 КК України, за видом та розміром у межах санкції, передбаченої ч.2 ст. 185 КК України. На думку апеляційного суду, призначене покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, і не є занадто м`яким, як вважає апелянт.

Остаточне покарання ОСОБА_6 правильно визначено із застосуванням ст. 71 КК України.

З огляду на наведене, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 424, 425, 532 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 1 листопада 2017 року у відношенні ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3