УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №279/819/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 жовтня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, непрацюючого, неодруженого, з неповною середньою освітою, раніше судимого: 01.04.2008 року Богунським районним судом міста Житомира за ч. 3 ст.185 КК України до 3-х років позбавлення волі; 18.11.2010 року Житомирським районним судом Житомирської області за ч.3 ст.185 КК України до 3-х років позбавлення волі;13.01.2011 року Богунським районним судом міста Житомира за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 4-х років позбавлення волі; 01.08.2016 року Богунським районним судом міста Житомира за ч.2 ст.185, ст.75 КК України до 3-х років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки,-
обвинуваченого за ч.2 ст. 185 КК України, -
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, оскільки вважає його незаконним. Посилається на те, що телефону він не крав, а при проведенні досудового розслідування слідчим застосовувалися, щодо нього силові (насильницькі) методи допиту (вимагали написати відмову від захисника). Вказує на те, що під час показу відео доказів в суді першої інстанції він намагався надати правдиві покази, однак суддя не взяв їх до уваги вважаючи за спробу змінити покази та уникнути покарання.
Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 квітня 2017 року ОСОБА_9 засуджено за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутого покарання за вироком Богунського районного суду м.Житомира від 01.08.2016 року визначено остаточне покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Строк відбування обвинуваченим ОСОБА_9 покарання вирішено обчислювати з 22.02.2017 року та зараховано строк попереднього ув`язнення з 22.02.2017 року до набрання вироком законної сили як відбуте покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишений попередній тримання під вартою.
За обставин встановлених судом і викладених у вироку, ОСОБА_9 29.11.2016 року о 13 годині 50 хвилин, знаходячись в приміщенні магазину «Ватсон» (м. Коростень, вул. Героїв Чорнобиля, 11) за попередньою змовою з особою, справа відносно якої виділена в окреме провадження, таємно викрав мобільний телефон марки «Fly IQ 4415» вартістю 1619 грн., з флеш-картою пам`яті вартістю 100 грн., сім-карткою оператора мобільного зв`язку вартістю 40 грн., сім-карткою оператора мобільного зв`язку вартістю 30 грн. у потерпілої ОСОБА_7 . При цьому, особа, справа відносно якої виділена в окреме провадження, таємно для потерпілої заволоділа її телефоном та передала його ОСОБА_9 , який телефон приховав в своєму одязі та виніс його з приміщення магазину.
Своїми умисними діями, які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненими повторно, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України.
Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора та потерпілої в заперечення апеляційної скарги, пояснення свідка ОСОБА_10 , допитаного за клопотанням обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб. Дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.2 ст. 185 КК України судом кваліфіковано вірно.
В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 свою вину визнав, підтвердив зазначені в обвинувальному акті фактичні обставини злочину, однак зазначив, що телефон було викрадено ОСОБА_11 , який передав телефон йому, не повідомивши, що той викрадений. Він заховав переданий ОСОБА_12 телефон та вийшов з приміщення магазину. Лише пізніше йому стало відомо про те, що ОСОБА_13 телефон викрав.
Але, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що він не скоював крадіжки за попередньою змовою з особою, справа відносно якої виділена в окреме провадження, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не спростовують висновків суду.
Зокрема, висновки суду ґрунтуються на:
- показах потерпілої ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні пояснила, що 29.11.2016 року знаходилась на робочому місці, консультувала покупців та звернула увагу на те, що до магазину увійшов обвинувачений та ще один хлопець. Бачила, як інший хлопець нахилився до полиці, де лежав її телефон, однак вона вирішила, що він роздивляється товар. При цьому обвинувачений спостерігав за його діями. Перший хлопець щось передав обвинуваченому, який сховав ту річ в одязі та швидко вийшов з магазину. Перший хлопець звернувся до неї з якимсь запитанням, а коли він пішов, то вона виявила зникнення свого телефону. Впевнено заявила, про те, що обвинувачений спостерігав за діями іншого хлопця та тримав її в полі зору, коли вона консультувала інших покупців;
- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.01.2017 року, яким підтверджено впізнання потерпілою обвинуваченого як особи, яка винесла викрадений в неї телефон.
Вказані докази є належними та допустимими, зауважень щодо вказаних доказів при розгляді провадження в суді першої інстанції від обвинуваченого ОСОБА_9 не надходило.
Проаналізувавши сукупність зібраних доказів, місцевий суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за яке його засуджено доведена повністю.
З висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.
Твердження апелянта про те, що телефон було викрадено ОСОБА_11 , який передав телефон йому, не повідомивши, що той викрадений, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки перелічені вище докази, кожний окремо та у сукупності, підтверджують пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення.
Так, потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду підтвердила, що 29.11.2016 року до магазину «Ватсон», де вона працювала, зайшов обвинувачений ОСОБА_9 із хлопцем. В той час коли вона консультувала покупця, незнайомий хлопець нахилився до каси і щось роздивлявся, потім вона побачила як він передав обвинуваченому предмет білого кольору, вона ще подумала про телефон. Обвинувачений сховав під одягом цей предмет і вийшов з магазину, а незнайомий хлопець залишився її відволікати. Коли він пішов вона не виявила свого телефону біля каси і зрозуміла, що було скоєно крадіжку.
За клопотанням обвинуваченого допитаний в судовому засіданні апеляційного суду в якості свідка ОСОБА_10 пояснив, що ним було викрадено телефон, який він передав ОСОБА_9 та сказав йому вийти з магазину. Про те, що телефон викрадений ОСОБА_9 не знав.
Показання ОСОБА_10 апеляційний суд оцінює критично як і аналогічні твердження обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки показання потерпілої ОСОБА_7 спростовують показання обвинуваченого та ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_9 не був обізнаний в тому, що особа, справу відносно якої виділено в окреме провадження, викрала чуже майно, оскільки дії, спрямовані на заволодіння майном потерпілої, вчинялись безпосередньо в присутності обвинуваченого ОСОБА_9 та за його безпосередньої участі, негайно після заволодіння майном вказана особа передала його обвинуваченому для приховання та залишення місця злочину.
Крім того, та обставина, що обвинувачений ОСОБА_9 , з його пояснень, заховав телефон, який йому передала особа, справу відносно якої виділено в окреме провадження, та одразу вийшов з приміщення магазину, свідчить про попередню змову ОСОБА_9 та особи, справу відносно якої виділено в окреме провадження, на вчинення крадіжки.
Наведена обставина підтверджується, також, протоколом проведення слідчого експерименту від 22.02.2017 року та ілюстративною таблицею до нього за участю підозрюваного ОСОБА_9 (а.п. 76-79).
Також, безпідставним апеляційний суд вважає твердження апелянта про те, що він був позбавлений захисту та при проведенні досудового розслідування слідчим застосовувалися, щодо нього силові (насильницькі) методи допиту.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 01.12.2016 року ОСОБА_9 особисто було повідомлено про підозру, надано пам`ятку про процесуальні права та обов`язки, оголошено та роз`яснено права підозрюваного (а.п. 60-61). Згідно протоколу роз`яснення права на захист від 01.12.2016 року, ОСОБА_9 особисто письмово відмовився від правової допомоги адвоката (а.п. 62).
Крім того, в матеріалах кримінального провадження відсутні скарги та заяви обвинуваченого ОСОБА_9 щодо застосування до нього насильницьких методів допиту під час досудового розслідування.
В судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту також не надано жодних доказів з приводу застосування до ОСОБА_9 недозволених методів ведення досудового слідства.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_9 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України в межах санкції статті за якою його засуджено. Судом враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який вчинив злочин в період іспитового строку, та призначено покарання у виді позбавлення волі. Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_14 визначено на підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутого покарання за вироком Богунського районного суду м.Житомира від 01.08.2016 року. Призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
З вищенаведеними висновками місцевого суду погоджується і апеляційний суд та, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, відсутності істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які б безумовно тягнули за собою скасування судового рішення, не вбачає підстав для скасування вироку суду.
На підставі викладеного, вирок суду щодо ОСОБА_9 відповідає вимогам закону, тому його слід залишити без зміни.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 квітня 2017 року щодо обвинуваченого ОСОБА_9 - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її винесення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.
Судді: