справа № 274/782/18
провадження № 1-кс/0274/208/18

У Х В А Л А
про арешт майна
15.02.2018 р. м. Бердичів
В с т а н о в и в:
Згідно поданого клопотання, слідчий просить накласти арешт на автомобіль марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER, номер кузова № НОМЕР_1 , 2000 року випуску, шляхом тимчасового, до скасування у встановленому Кримінальним процесуальним Кодексом порядку, позбавлення власника права на відчуження, розпорядження та користування майном.
В обґрунтування клопотання слідчий вказав, що 18.12.2015 року в м. Бердичеві ОСОБА_4 під приводом обміну автомобіля Ауді-А6, д.н.з. НОМЕР_2 на автомобіль Фольксваген Транспортер, д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_5 , не повідомив останньому, що автомобіль Ауді-А6 має підроблені реєстраційні документи та номер кузова автомобіля, нанесений не в умовах заводу виробника. Таким чином ОСОБА_5 завдано матеріальної шкоди на суму приблизно 180 000 гривень.
Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_5 повідомив, що в 2015 році у його власності перебував автомобіль марки «Фольксваген Транспортер», д.н.з НОМЕР_3 , номер кузова № НОМЕР_1 . У грудні 2015 року він познайомився з ОСОБА_4 , у якого у власності був автомобіль «Ауді А-6». ОСОБА_4 запропонував йому обмінятися їхніми автомобілями, на що він погодився. Обмін автомобілями відбувся 18.12.2015 року, при цьому до автомобілів вони надали реєстраційні посвідчення. Так, ОСОБА_4 передав йому свій автомобіль марки «Ауді А-6», д.н.з. НОМЕР_2 та реєстраційне посвідчення серії НОМЕР_4 , видане на ім`я ОСОБА_6 . Після обміну автомобілями у нотаріуса вони оформили відповідну довіреність на право розпорядження даним автомобілем. В подальшому на прохання ОСОБА_4 він зняв з реєстрації свій автомобіль «Фольксваген Транспортер», д.н.з НОМЕР_3 , який було перереєстровано на невідому йому жінку. 16.02.2016 року він поїхав до сервісного центру 1842 м. Бердичева, щоб перереєструвати автомобіль «Ауді А-6», д.н.з. НОМЕР_2 на себе, де йому стало відомо, що під номерним знаком НОМЕР_2 значиться зареєстрованим інший автомобіль. В подальшому було викликано працівників поліції та вилучено автомобіль «Ауді А-6», д.н.з. НОМЕР_2 . На його звернення до ОСОБА_4 щодо повернення автомобіля , останній відмовився повертати йому автомобіль «Фольксваген Транспортер», д.н.з НОМЕР_3 .
Згідно листа територіального сервісного центру № 1842 автомобіль марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER, номер кузова № НОМЕР_1 , 2000 року випуску на даний час належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та з 09.06.2017 року знято з обліку.
Враховуючи вищевикладене, слідство приходить до висновку, що вищевказаний автомобіль марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, а також отриманий внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України (речові докази), тому у слідства виникла необхідність в накладенні арешту на вказаний автомобіль. Крім того, існують реальні ризики приховання та використання вказаного майна, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК УКраїни клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та /або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника , представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Як передбачено ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих ( розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов"язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Виходячи із змісту ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об"єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об"єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Метою арешту майна, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено, зокрема, підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження відповідними особами таким майном.
В порушення зазначених вимог КПК України слідчим до клопотання не додано документ, який підтверджує право власності на майно, на яке він просить накласти арешт, не додано доказ визнання зазначеного вище автомобіля речовим доказом .
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Враховуючи наведене, та також те, що згідно поданого клопотання не вбачається наявність ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження речей, на які просить накласти арешт слідчий, а саме на автомобіль марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER, номер кузова № НОМЕР_1 , 2000 року випуску, тобто не доведено необхідність такого арешту, тому слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя: ОСОБА_1