Справа № 296/506/18
Вирок
Іменем України
23 лютого 2018 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі :

головуючого ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродж. с. Малі Бучки Сахновщинського р-ну Харківської обл., гр-на України, з середньою освітою, одружений, на утриманні має 1 н/л дитину, працює автомагістраль «Південь»-механізатор, зареєстр. та прож. АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ч. 3 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

15 жовтня 2013 року ОСОБА_4 призваний на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

07 березня 2014 року солдат ОСОБА_4 був направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 .

12 червня 2014 року солдат ОСОБА_4 уклав короткостроковий контракт про проходження військової служби та був прийнятий на військову службу за контрактом та в той же день наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 37 був призначений на посаду радіотелефоніста відділення управління взводу управління командира гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватись вимог Конституції України та Законів України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Згідно вимог ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Разом з тим, відповідно до ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 зобов`язаний свято та непорушно додержуватись вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів ( начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконаних завдань, доручених йому за посадою.

Однак солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби у Збройних Силах України , в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях та тимчасово ухилитися від військової служби.

Реалізовуючи задумане, під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_2 , 29 січня 2015 року солдат ОСОБА_4 в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів та поважних причин, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу та маючи реальну можливість для цього, незаконно припинив виконувати свій військовий обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, 29 січня 2015 року самовільно завлишив місце служби-місце тимчасової дислокації військової частини за адресою АДРЕСА_1 , та проводив час на власний розсуд до 11 жовтня 2017 року, упродовж якого ані до вищезазначеного базового табору, ані до пункту постійної дислокації військової частини у АДРЕСА_2 не з`являвся для виконання обов`язків військової служби.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_2 солдат ОСОБА_4 обов`язви військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини, правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення служби та його причин не повідомив та проводив час на власний розсуд.

11 жовтня 2017 року солдат ОСОБА_4 прибув до військової прокуратури Житомирського гарнізону та був направлений для подальшого проходження військової служби до розташування військової частини, яка дислокується у АДРЕСА_2 та 12 жовтня 2017 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 96 був звільнений з військової служби.

Самовільне залишення місця служби, як триваючий злочин, фактично було закінчено у м. Житомирі, оскільки ОСОБА_4 після ухилення від проходження військової служби з`явився до військової прокуратури Житомирського гарнізону, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 .

Обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю та в судовому засіданні дав пояснення, які повністю співпадають із фабулою обвинувачення та повністю погодився із їх юридичною кваліфікацією.

Суд, відповідно до ст. 349 ч.3 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та немає сумнівів у добровільності їх позиції.

Обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, не заперечували всі учасники судового провадження, погодившись на дослідження лише даних, що характеризують особу обвинуваченого.

Оцінивши викладені докази в їх сукупності, суд вважає винуватість обвинуваченого доведеною повністю та кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем ( крім строкової служби) тривалістю понад один місяць.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Злочин, передбачений ч.3 ст. 407 КК України, є злочином середньої тяжкості.

Обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, на даний час працює має на утриманні одну н/л дитину.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, є : визнання вини, щире розкаяння у скоєному.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого по справі, не виявлені.

На підставі викладеного суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства можливе, тому призначає йому покарання із застосуванням положень ст. ст. 75,76 КК України.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання , якщо він протягом іспитового строку терміном 1 рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки відповідно до п. 1,2 статті 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1