Дата документу Справа № 320/2406/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/557/18 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №320/2406/16-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2018 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 жовтня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Старобогданівка Михайлівського району Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

У другій половині доби в період часу з 26 лютого 2016 року до 27 лютого 2016 року ОСОБА_7 , знаходячись на території КУ «Мелітопольська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат «Гармонія» ЗОР», шляхом підбору ключа проник до приміщення кабінету соціального педагога, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , керуючись корисливими мотивами, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав ксерокс та ноутбук, чим спричинив КУ «Мелітопольська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат «Гармонія» ЗОР» майнову шкоду на загальну суму 6243 грн.

В період часу з 16 липня 2016 року по 17 липня 2016 року у вечірній час, знаходячись за адресою: м.Мелітополь, вул.Вакаленчука 99 гаражний кооператив «Контакт», знаходячись біля гаражу № НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, направився до задньої стіни вказаного гаражу, де шляхом демонтування цеглової кладки гаража за допомогою лому, створив отвір через який проник до приміщення гаражу де таємно викрав майно, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 2500 грн.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні гаражу № НОМЕР_1 гаражного кооперативу «Контакт» шляхом демонтування цеглової кладки перегородки між гаражами за допомогою лому, створив отвір через який проник до приміщення гаражу № НОМЕР_2 , діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає викрав майно, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 5460 грн.

Далі ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні гаражу № НОМЕР_1 гаражного кооперативу «Контакт», шляхом демонтування цеглової кладки перегородки між гаражами за допомогою лому, створив отвір через який проник до приміщення гаражу № НОМЕР_3 , де діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає викрав майно, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 7400 грн.

В період часу з 19 липня 2016 року по 20 липня 2016 року у вечірній час, знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 гаражний кооператив «Контакт 2», знаходячись біля гаражу № НОМЕР_4 , ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, направився до тильної стіні вказаного гаражу, де шляхом демонтування цеглової кладки гаража за допомогою лому, створив отвір через який проник до приміщення гаража де таємно викрав майно, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду в сумі 3760 грн.

В період часу з 13 серпня 2016 року по 15 серпня 2016 року у вечірній час, ОСОБА_7 , знаходячись на території КУ «Мелітопольська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат «Гармонія» ЗОР», розташованого за адресою: Запорізька область, м.Мелітополь, вул.І. Олексіїнко буд.22, шляхом проникнення через дах спального корпусу вищевказаного закладу, спустився по сходах на перший поверх, керуючись корисливими мотивами, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав майно, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на суму 2500 грн.

31 жовтня 2016 року приблизно о 13 годині ОСОБА_7 , знаходячись по вул.Гетьманській в м.Мелітополі Запорізької області, а саме між будинком №125 вищевказаної вулиці та автостоянкою, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливими мотивами, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, діючи повторно, таємно викрав майно, чим спричинив ОСОБА_14 майнову шкоду на загальну суму 2300 грн.

06 листопада 2016 року о 18 годині 45 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні ломбарду «Ломбард Гроші Тут» (ТОВ «ТрейдРоял ЛТД»), розташованого по вул.Гризодубової 55 у м.Мелітополі Запорізької області, керуючись корисливими мотивами, маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном, попросив співробітника вищевказаного ломбарду показати інтернет-планшет для того, щоб роздивитись його більш детально. Отримавши вищевказаний планшет та скориставшись тим, що співробітник ломбарду відволікся, відкрито викрав інтернет-планшет, який належав ломбарду «Ломбард Гроші Тут» (ТОВ «ТрейдРоял ЛТД»), чим спричинив ТОВ «ТрейдРоялЛТД» майнову шкоду на загальну суму 1850 грн.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; за ч.3 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення; за ч.3 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше сховище; за ч.2 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Йому призначено покарання

- за ч.3 ст.185 КК у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.185 КК у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.186 КК у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду від 31.01.2017 року, остаточно призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Вирішено питання про запобіжний захід, початок строку відбування покарання, зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення, цивільний позов, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи висновків суду про доведеність його вини та правильності кваліфікації його дій, просить на підставі ст.69 КК призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, оскільки він страждає на ряд захворювань. Крім того, просить застосувати до нього амністію.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та вважав за необхідне вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_7 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст. 404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.
З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочинів обвинуваченим ОСОБА_7 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вимагаючи застосувати при призначенні покарання положення ст.69 КК і призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті обвинувачений виходив з того, що він страждає на ряд захворювань.

Проте з такими доводами і вимогами погодитись не можна з огляду на наступне.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, які законом віднесено до злочинів середньої тяжкості та тяжких. Санкція ч.3 ст.185 КК та ч.2 ст.186 КК, за якими обвинуваченого визнано винним, передбачає покарання лише у виді позбавлення волі.
Згідно ст.69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті.
Як вбачається із вироку суд урахував обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, а тому фактично судом призначено за більш тяжкі злочини, а саме за ч.3 ст.185 КК та ч.2 ст.186 КК мінімально можливе покарання.
Одночасно судова колегія не знаходить підстав вважати, що наведені в апеляційній скарзі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів. Крім того, застосування положень ст.69 КК обов`язково має відбуватись з урахуванням особи винного. Проте обвинувачений ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується негативно; раніше судимий за вчинення умисного корисливого злочину, однак знову вчинив нові умисні злочини, що свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення та перевиховання. Зазначені обставини свідчать не про істотне зниження ступеню тяжкості вчинених злочинів, а навпаки, про їх підвищену небезпеку.
Отже, підстав вважати покарання незаконним через неправильне застосування кримінального закону колегія суддів не убачає. Відтак вирок районного суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 вимагав в апеляційній скарзі застосувати до нього амністію.

Проте перевіркою можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2016 році» встановлено, що він не є суб`єктом амністії, оскільки не підпадає під дію жодної із статей 1-8 Закону України «Про амністію у 2016 році». А відтак правові підстави для застосування до обвинуваченого амністії відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_7 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4