Справа № 183/2944/17
№ 1-кп/183/749/17
В И Р О К
іменем України
19 жовтня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження № 0000186 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 16 березня 2017 року Дергачівським районним судом Харківської області за ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 410, ч.1 ст. 69, ч.1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:
20 червня 2014 року наказом № 49 командира (по стройовій частині) військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу та призначено на посаду старшого радіомінера - гранатометника інженерно - саперної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9.11,12.16. 127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України (далі - Статут), бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Однак, 05 лютого 2015 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, самовільно залишив військову частину пп НОМЕР_1 , без поважних причин, тривалістю понад один місяць, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв до 01 травня 2015 року, коли солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та заявив про себе.
Таким чином у період з 05 лютого 2015 року по 01 травня 2015 року, солдат ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину пп НОМЕР_1 без поважних причин, тривалістю понад один місяць.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину та показав, що дійсно 05 лютого 2015 року він самовільно залишив військову частину, без дозволу командування військової частини та весь час він знаходився вдома, а зрозумівши протиправність своїх дій він 01 травня 2015 року добровільно з`явився до військової частини. У скоєному щиро кається.

В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує його щире каяття, як обставину, що пом`якшує його покарання.

Крім того, суд враховує, що обвинувачений на момент скоєння злочину не судимий, скоєний ним злочин відноситься до категорії середньої тяжкості, вину визнав повністю, на обліках у лікарів психіатра, нарколога, не перебуває (а.п.31,33,), приймав участь в антитерористичній операції (а.п.39), нагороджений орденом "За мужність" ІІІ ступеня (а.п.38), обставин, що обтяжують його покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Однак, він за місцем служби характеризується негативно (а.п.32), на даний час відбуває покарання за попереднім вироком суду (а.п.48-50), а тому, аналізуючи всі вказані обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що застосування до ОСОБА_4 ст.75 КК України є неможливим, і виходячи з поняття покарання та його цілей, керуючись ст. 50 КК України, суд вважає необхідним призначити йому покарання виключно у вигляді реального позбавлення волі, однак його строк повинен бути мінімально передбаченим санкцією статті.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчий установі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його затримання.

Копію вироку вручити обвинуваченому ОСОБА_4 , негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1