Єдиний унікальний номер 722/1066/17
Номер провадження 1-в/722/210/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2017 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

судді: ОСОБА_1
секретаря: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
представника виправної колонії: ОСОБА_4
та засудженого: ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Севастополь, громадянина України, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі,
ВСТАНОВИВ:
Засуджений ОСОБА_5 звернувся в суд із вказаним вище клопотанням.
В судовому засіданні, засуджений ОСОБА_5 подане ним клопотання підтримав, просив його задовольнити та зазначив, що під час відбування покарання діючих порушень немає, веде здоровий спосіб життя, одружився та хоче створити повноцінну сім`ю. Просив звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.
Прокурор ОСОБА_3 та представник виправної колонії ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, оскільки вважають, що засуджений ОСОБА_5 на даний час своєю поведінкою не довів свого виправлення, а тому клопотання останнього є передчасним.
Голова спостережної комісії при Сокирянській РДА Чернівецької області ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд клопотання без його присутності. Вирішення клопотання залишив на розгляд суду.
Заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши письмові документи, додані до клопотання та матеріали особової справи засудженого, суд вважає, що клопотання ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в тому числі повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Таким чином, виходячи із вказаної норми кримінального закону, застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання, є правом, а не обов`язком суду.
Пунктом 3 ч.3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, зокрема не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 , засуджений вироком Ялтинського міського суду АРК від 27.01.2011 року за ч.2 ст.15, п.1, 6, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263, ч.4 ст.187, ч.1 ст.70 КК України до 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 відраховано з 09.05.2010 року.
Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 25.02.2016 року, на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VІІІ від 26.11.2015 року), засудженому ОСОБА_5 зараховано у строк відбування покарання за вказаним вище вироком, строк його попереднього ув`язнення з 09.05.2010 року по 09.05.2011 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно кінець строку відбування покарання 09.05.2020 року.
Станом на час розгляду судом клопотання, засуджений ОСОБА_5 відбув 08 років 04 місяці 03 дні позбавлення волі, тобто більше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом.
Невідбутий засудженим ОСОБА_5 строк покарання у виді позбавлення волі, станом на час постановлення судом даної ухвали, становить 02 роки 07 місяців 27 днів.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).
З огляду на викладене, суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових умов, а саме: сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, що у своїй сукупності може свідчити про доведення засудженим свого виправлення та застосування відносно нього вказаної пільги.
Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, під час судового розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
З досліджених у судовому засіданні письмових матеріалів клопотання та особової справи засудженого ОСОБА_5 , судом встановлено наступні обставини.
Засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 09.05.2010 року. До сектору максимального рівня безпеки при Сокирянській виправній колонії (№67) прибув 11.07.2011 року. У взаємовідносинах із засудженими не конфліктний та вживчивий. До персоналу установи тактовний. Їхні законні вимоги намагається виконувати. Заходи індивідуально-виховного характеру, які проводяться у секторі відвідує, намагається робити для себе відповідні висновки. Бажання приймати участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу не виявляє. Виконує роботи по самообслуговуванню в секторі максимального рівня безпеки, має необхідні навики для самостійного їх виконання. Не виявляє бажання бути переведеним до установи іншого рівня безпеки, з приводу повторного розгляду матеріалів на комісії установи з даного питання не звертався. Соціально-корисні зв`язки підтримує шляхом побачень та отримання посилок. Завдані злочином збитки не відшкодовано. Відповідно до вироку суду вину у скоєному злочині не визнав.
Згідно довідки про заохочення і стягнення засудженого, ОСОБА_5 за період відбування покарання у виді позбавлення волі, за порушення встановленого режиму відбування покарання в одному випадку був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашено у встановленому законом порядку. Заохочень не має.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», до обов`язків посадових і службових осіб установ виконання покарань входить реалізація законних прав та інтересів засуджених.
Згідно з п.11 розділу ІІІ Положення про відділення соціально-психологічної служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2300/5 від 04.11.2014 року, в обов`язки начальника відділення соціально-психологічної служби входить періодична оцінка ступеня виправлення засуджених.
Відповідно до атестаційних листів засудженого, атестаційною комісією визначено оцінку ступеня виправлення засудженого ОСОБА_5 як:

-період атестації з 18.01.2012 року по 02.07.2012 року «не став на шлях виправлення»;
-період атестації з 02.07.2012 року по 17.01.2013 року «не став на шлях виправлення»;
-період атестації з 16.07.2013 року по 17.01.2014 року «дотримується вимог режиму»;
-період атестації з 03.07.2014 року по 17.01.2015 року «дотримується вимог режиму»;
-станом на 27.01.2016 року «стає на шлях виправлення»;
-станом на 20.01.2017 року «стає на шлях виправлення».
Відповідно до ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно протоколу №20/2017 засідання комісії СВК (№67) від 17.08.2017 року, засудженому ОСОБА_5 було відмовлено в клопотанні перед судом про умовно-дострокове звільнення як особі, яка не довела свого виправлення.

Враховуючи наведені вимоги кримінального закону та встановлені обставини в їх сукупності, характеризуючі дані про особу засудженого ОСОБА_5 , суд вважає, що останній стійкого бажання стати на шлях виправлення не мав, своєю поведінкою свого виправлення не довів, не відповідає критеріям застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, передбачених ч.2 ст.81 КК України, а тому в поданому ним клопотанні слід відмовити.
Керуючись ст.81 КК України, ст.6 КВК України, ст.ст. 537-539 КПК України, п.п. 2, 17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, суд,
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернівецької області протягом 7-ми діб з дня її постановлення, шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.
Суддя: