АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1847/17 Справа № 192/1801/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000683 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2017 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз 05 грудня 2012 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, 06 січня 2015 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 2 місяці 12 днів,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі із доповненням до неї обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції в порушення вимог кримінального процесуального закону не визнав докази, такі як огляд місця події і висновок експертизи недопустимими, та послався на них у вироку, тоді як ці докази отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а тому є недопустимими відповідно до вимог ч. 5 ст. 101 КПК України.

Вважає, що при призначенні покарання суд не врахував, що він вину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, за місцем проживання характеризується задовільно, приймав участь в антитерористичній операції в районах її проведення, відсутні обставини, що обтяжують покарання.

Також суд не прийняв до уваги, що з моменту вчинення ним злочину і до винесення вироку пройшов тривалий час, що суттєво знизило суспільну небезпечність вчиненого ним злочину і свідчить про відсутність необхідності його тривалого знаходження в місцях позбавлення волі, та є всі підстави для призначення йому покарання із урахуванням ст. 69 КК України в межах мінімального строку позбавлення волі, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України в один рік, і не приєднувати невідбуте покарання на підставі ч. 1 ст. 71 цього Кодексу.

Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2017 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого строку покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2012 року, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки; також вирішено питання щодо судових витрат.

За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_8 , маючи непогашену та не зняту у встановленому законом порядку судимість за вчинення злочину, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів, в період умовно-дострокового звільнення від невідбутої частини покарання, 10 жовтня 2015 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин, поблизу зупинки громадського транспорту біля автовокзалу на пр. Електрометалургів,37 у м. Нікополь Дніпропетровської області, маючи умисел на незаконне придбання, перевезення, зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинені повторно, незаконно повторно (купив) у невідомого чоловіка одноразовий медичний шприц ємкістю 12 мл, в якому знаходилась 3,8060 г особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонений опій ацетильований, який поклав у кишеню своїх штанів, тим самим вчинив незаконне придбання наркотичного засобу без мети збуту вчинене повторно.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , того ж дня в той же час на автомобілі марки ВАЗ-2109, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_9 , маючи при собі раніше придбаний особливо небезпечний наркотичний засіб, виїхав з м. Нікополь Дніпропетровської області у напрямку м. Дніпро, тим самим скоїв незаконне перевезення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинені повторно.

Цього ж дня, тобто 10 жовтня 2015 року приблизно о 14 годині 00 хвилин, на автодорозі Н-08, 437 км працівниками взводу ІДПС СП Солонянський Дніпропетровської області був зупинений зазначений автомобіль та під час огляду особистих речей ОСОБА_8 було знайдено вищевказаний шприц з опієм ацетильованим, масою 3,8060 г, що в перерахунку на суху речовину становить 0,1675 г, який ОСОБА_8 незаконно повторно зберігав та перевозив для особистого вживання без мети збуту.

Кримінальне провадження розглянуто на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили прийняти законне і справедливе рішення, прокурора, яка просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Згідно з частиною 3 статті 349 КПК України суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Основною умовою застосування такого судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчиненні за обставин, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди, що згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.

Суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається з вироку суду та журналу судового засідання від 18 серпня 2017 року, обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні вину у скоєнні злочину визнав повністю, у зв`язку з чим, враховуючи думку учасників процесу, суд прийняв рішення щодо проведення судового розгляду у скороченому порядку, без дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються (а. к. п. 43-44).

Також суд належним чином роз`яснив сторонам, що вони будуть позбавлені права оскаржити в апеляційному порядку обставини, які ніким не оспорюються, та з`ясував, що усі учасники судового процесу правильно розуміють зміст цих обставин, переконався у добровільності їх позиції, що підтверджується аудіозаписом технічної фіксації вказаного судового засідання.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції правомірно було прийнято рішення щодо проведення судового розгляду у скороченому порядку за нормами ч. 3 ст. 349 КПК України, без дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 в тому, що суд визнав допустимими докази, отримані з порушенням вимог КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки в судовому засіданні обвинувачений вину визнавав повністю та не вважав за потрібне досліджувати докази, оскільки погоджувався із пред`явленим обвинуваченням, тому відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України позбавлений можливості оскаржувати в апеляційному порядку встановлені вироком суду обставини, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом не доцільним.
За таких обставин місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 2 ст.309 КК України.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що судом не були враховані усі обставини, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, колегія суддів вважає необґрунтованими з таких підстав.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість скоєного обвинуваченим злочину, який відноситься згідно із ст. 12 КК України до категорії середньої тяжкості; особу винного, який не працевлаштований, раніше судимий, в тому числі і за злочин, пов`язаний з незаконним обігом наркотиків, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно, приймав участь в антитерористичній операції в районах її проведення; наявність обставини, що пом`якшує покарання - визнання вини повністю, що свідчить про щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, що дає підстави колегії суддів вважати обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 2 ст. 309 КК України.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо неврахування судом першої інстанції того, що він вину визнав повністю, щиро розкаявся, за місцем проживання характеризується задовільно, приймав участь в антитерористичній операції в районах її проведення, відсутні обставини, що обтяжують покарання є необґрунтованими, оскільки такі обставини судом враховані при призначенні йому покарання, про що зазначено у вироку суду.
Підстав для призначення більш м`якого покарання із застосуванням ст. 69 КК України колегією суддів не встановлено, оскільки при призначенні покарання обвинуваченому судом першої інстанції було враховано визнання вини та щире каяття, як одна обставина, що пом`якшує покарання, та те, що обвинувачений на шлях виправлення не став і вчинив новий злочин, що не вказує на зниження ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та застосування ст. 69 КК України.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог його апеляційної скарги, вважаючи доводи останнього не обґрунтованими.
Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого щодо наявності підстав для незастосування положень ст. 71 КК України не заслуговують на увагу, оскільки злочин вчинено в період умисно-дострокового звільнення від відбування покарання, а тому в цьому випадку відповідно до ч. 4 ст. 81 КК України покарання має бути призначено і на підставі ст. 71 КК України.
Призначення остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки враховує те, що обвинувачений неодноразово судимий, характеризується задовільно.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2017 року залишити без задоволення.
Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4