Справа № 635/1295/17
Провадження № 1-кп/635/285/2018
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2018 року селище Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_3

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_4

захисники адвокат ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Голубінка Бахчисарайського району АР Крим, громадянина України, який має неповну середню освіту, неодружений, не працює, раніше засуджений за вироком Кегичівського районного суду Харківської області від 04 грудня 2003 року за ч. 2 ст. 81, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі; за вироком Харківського районного суду Харківської області від 30 вересня 2008 року за ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі; звільнений 12 жовтня 2011 року умовно-достроково на невідбутий строк 5 місяців 15 днів; за вироком Харківського районного суду Харківської області від 28 квітня 2016 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.185, ч. 3 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

суд вважає доведеним, що 25 січня 2017 року приблизно о 03:00, ОСОБА_4 маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, шляхом вільного доступу, перебуваючи в приміщенні гаража за адресою: АДРЕСА_3 , таємно викрав належний потерпілій ОСОБА_7 мідний дріт вагою 134 кг, вартістю 110 гривень за 1 кг лому кольорового металу (міді), а всього на загальну суму 14740 гривень, після чого з місця вчинення злочину зник, звернув викрадене на свою користь та розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 14740,00 гривень.

Також суд вважає доведеним, що 05 лютого 2017 року приблизно о 21:00 ОСОБА_4 маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, попередньо переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, переліз через паркан та шляхом пошкодження запірного пристрою проник до приміщення гаража за адресою: АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав належну потерпілій ОСОБА_7 мідну проволоку вагою 30 кг 700 г, вартістю 110 гривень за 1 кілограм лому кольорового металу (міді), на загальну суму 3377 гривень, перекинув викрадене через паркан, але довести свій намір до кінця не зміг, через те, що був викритий свідком ОСОБА_8 , після чого ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений визнав себе винним у вчиненні злочину 25 січня 2017 року о 03:00, та підтвердив, що перебуваючи у будинку за адресою: АДРЕСА_3 , взяв ключі від гаража звідки викрав належний потерпілій ОСОБА_7 мідний дріт вагою 134 кг, і здав його на металобрухт, за що отримав гроші.

Стосовно обставин, що відбувались 05 лютого 2017 року, пояснив, що він визнає, що в цей день близько 21:00 переліз через паркан домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , зламав ножем замок гаражу звідки викрав мішок з мідним дротом вагою десь 30 кг, і з викраденим намагався перестрибнути через паркан але почув лай собак та якийсь стук, кинув мішок, потім перестрибнув через паркан та побіг провулком. Вказав, що він не згоден із кваліфікацією його дій за ч. 3 ст. 186 КК України.

Крім показань обвинуваченого в ході судового розгляду, незважаючи на часткове визнання провини його винуватість у фактично вчиненому повністю доводиться сукупністю доказів, які були досліджені під час судового розгляду:

показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка у судовому засіданні пояснила, що 25 січня 2017 року ОСОБА_4 залишився у неї вдома за адресою: АДРЕСА_3 , близько 03.00 год. він взяв ключ від гаражу та вийшов з будинку. Наступного дня близько 09:00, вона побачила що в гаражі відсутній мішок з ломом міді, і вона звернулась до поліції із заявою. 05 лютого 2017 року у неї в гостях був ОСОБА_8 , який о 21:00 вийшов у двір, потім забіг в будинок і з його слів їй стало відомо, що свідок наче бачив її родича ОСОБА_9 , який ховався за мішками біля гаражу, потім побіг провулком, а мішок з міддю залишився лежати на вулиці, при цьому ворота гаража були відкриті, замок валявся на землі. Сама потерпіла бачила ОСОБА_4 коли той біг по трасі. Вона подзвонила дочці, яка разом із чоловіком, іншими особами чоловічої статі наздогнали та затримали ОСОБА_4 ;

показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 , який пояснив, що 05 лютого 2017 року він знаходився в гостях у ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 . Близько 21:00 він вийшов на двір, почув звук металевого запору, побачив біля гаражу тінь та крикнув. Хтось сховався за сніговий замет, а коли свідок вибіг через хвіртку на вулицю то побачив, що хлопець не зміг підняти важкий мішок, кинув його та побіг провулком. Коли хлопець повернувся обличчям, свідок впізнав у ньому ОСОБА_4 , свідок намагався його наздогнати але не зміг. Про побачене повідомив ОСОБА_7 , при цьому підтвердив, що мішок залишився лежати на землі за двором, підтвердив, що не бачив, як ОСОБА_4 виносив мішок;

показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що 05 лютого 2017 року близько 21:00 він разом із ОСОБА_11 та іншими особами в смт. Безлюдівка Харківського району Харківської області затримали ОСОБА_4 , оскільки зі слів друзів останній вчинив крадіжку;

показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що 05 лютого 2017 року пізно ввечері їй зателефонувала мати ОСОБА_7 та повідомила, що ОСОБА_4 вчинив крадіжку, і вона із ОСОБА_12 та іншими особами в цей же день в смт. Безлюдівка Харківського району Харківської області розшукали та затримали ОСОБА_4 ;

показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні пояснив, що 05 лютого 2017 року, коли вони разом із ОСОБА_11 повертались з міста Харкова, останній зателефонувала її мати ОСОБА_7 та повідомила, що ОСОБА_4 вчинив крадіжку. Вони з ОСОБА_11 в селищі Безлюдівка Харківського району Харківської області розшукали ОСОБА_4 , та передали його поліції;

за даними протоколу від 28 січня 2017 року з фототаблицями, оглянуто гараж за адресою: АДРЕСА_3 , звідки 25 січня 2017 року ОСОБА_4 вчинив крадіжку мідних дротів;

за даними протоколу від 05 лютого 2017 року з фототаблицями, в гаражі за адресою: АДРЕСА_3 , оглянуто мішок білого кольору наповнений ломом кольорового металу, який зі слів ОСОБА_7 був викрадений 05 лютого 2017 року ОСОБА_4 ;

за даними протоколу від 07 лютого 2017 року з фототаблицями, оглянуто поліетиленовий мішок білого кольору в якому знаходиться мідний дріт вагою 30 кг 700 г, які зі слів потерпілої ОСОБА_7 , 05 лютого 2017 року ОСОБА_4 викрав з гаражу за адресою: АДРЕСА_3 ;

за даними протоколу від 23 лютого 2017 року пред`явлення особи для впізнання, в ході проведення якого ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_4 , як особу у якої він придбав лом кольорового металу.

Суд, оцінивши досліджені в ході судового розгляду докази у їх сукупності, кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 наступним чином:

за епізодом від 25 січня 2017 року заволодіння належним ОСОБА_7 майном, за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно;

за епізодом від 05 лютого 2017 року заволодіння належним ОСОБА_7 майном за ч. 2 ст.15, ч. З ст.185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене повторно.
Кваліфікацію органом досудового розслідування дій обвинуваченого ОСОБА_4 за епізодом від 05 лютого 2017 року за ч. 3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене повторно, суд вважає неправильною виходячи з наступного.

Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Крадіжка - це таємне викрадення чужого майна.

Розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій, при цьому викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї.

Так, у судовому засіданні було встановлено, що умисел ОСОБА_4 був направлений на таємне викрадення майна і він таємно проник до гаражу звідки викрав брухт кольорового металу, вжив усіх необхідних дій для доведення злочину до кінця в тому числі, вжив заходів, щоб уникнути викриття і сховався за сніговий намет коли почув сторонні звуки (лай собак), потім залишив місце злочину, але не закінчив злочин з причин, які не залежали від його волі, оскільки на вулицю за територію домоволодіння, де вже знаходився ОСОБА_4 та викрадене майно, вийшов свідок ОСОБА_8 , що підтвердив у судовому засіданні сам свідок ОСОБА_8 , і що в цілому узгоджується з поясненнями обвинуваченого, наданими ним в судовому засіданні. Також суд приймає до уваги, що свідок у судовому засіданні підтвердив, що мішок з викраденим майном залишився лежати на вулиці за подвір`ям, і що він не бачив, як ОСОБА_4 виносив мішок з міддю і як той залишив двір ОСОБА_7 .

Обвинувачення у вчиненні відкритого викрадення майна стороною обвинувачення ґрунтується виключно на показаннях свідка і суду не надано інших належних та допустимих в розумінні статей 85, 86 КПК України доказів, того, що ОСОБА_4 під час викрадення 05 лютого 2017 року належного ОСОБА_7 майна знав про те, що його дії були помічені свідком та свідомо ігнорував цей факт, а показання свідка ОСОБА_8 в частині того, що він намагався зупинити обвинуваченого і хапався за мішок, який був у ОСОБА_4 , суд, не приймає до уваги, оскільки такі пояснення свідок надав після низки запитань прокурора і не зміг пояснити, чому у своїх показаннях суду щодо подій 05 лютого 2017 року, він впевнено казав, що коли вийшов за територію домоволодіння то побачив, як ОСОБА_4 намагався підняти важкий мішок, але йому це не вдалось і обвинувачений кинув мішок та побіг далі по вулиці, а виходячи з принципу презумпції невинуватості всі сумніви, які виникли під час судового розгляду щодо обставин вчинення злочину, судом вирішуються на користь обвинуваченого.

Також, суд критично ставиться до твердження сторони обвинувачення, що вчинений 05 лютого 2017 року ОСОБА_4 злочин є закінченим, оскільки доказів, що обвинувачений розпорядився викраденим на власний розсуд суду не надано, а у судовому засіданні і свідок ОСОБА_8 і потерпіла ОСОБА_7 підтвердили, що мішок з брухтом кольорових металів залишився лежати біля двору потерпілої.

Враховуючи викладене та виходячи з фактичних обставин, суд кваліфікує дії обвинуваченого за епізодом від 05 лютого 2017 року за ч. 2 ст.15, ч. З ст.185 КК України.
При призначенні обвинуваченому покарання, необхідного й достатнього для його виправлення та попередження нових злочинів, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Обставиною, яка відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України обтяжує покарання, суд визнає рецидив злочинів.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він не працює, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем фактичного проживання характеризується посередньо, вчинив злочини які відповідно до ст. 12 КК України класифікуються як середньої тяжкості та тяжкий, раніше засуджений, відбував покарання в місцях позбавлення волі, після звільнення вчинив злочин і був засуджений за вироком Харківського районного суду Харківської області від 28 квітня 2016 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, і в період іспитового строку знову вчинив крадіжку та замах на крадіжку, тому суд вважає необхідним призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті закону, якою передбачена відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення та остаточно призначити йому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. ст. 68, 70, 71 КК України, оскільки менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення обвинуваченого, а попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції обвинуваченого від суспільства.

Стосовно вимог потерпілої ОСОБА_7 за цивільним позовом про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 18117, 00 гривень (18117=14740,00 +3377,00) та моральної шкоди у розмірі 5000, 00 гривень, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, при цьому цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом, а якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Суд, вважає, що цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню і стягує з обвинуваченого на користь потерпілої грошову суму у розмірі 14740 гривень 00 коп., яка є невідшкодованою. В задоволенні вимог про стягнення грошової суми у розмірі 3377,00 гривень суд відмовляє, оскільки у судовому засіданні було встановлено, що викрадений обвинуваченим лом кольорового металу на вказану суму залишився у потерпілої.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Оскільки судом встановлено, що в результаті злочинних дій обвинуваченого потерпілій спричинена матеріальна шкода, що свого часу спричинило певні душевні страждання, тому суд вважає що потерпіла має право на відшкодування моральної шкоди, яка з урахуванням усіх вищевказаних обставин у їх сукупності на засадах розумності, виваженості та справедливості, складає 3000 гривень і позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, при цьому суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК України, шкода завдана вчиненням злочину відшкодовується незалежно від матеріального становища особи що завдала шкоди.

Витрати пов`язані із проведенням судової товарознавчої експертизи № 16147 від 08 лютого 2017 року в розмірі 176,20 гривень, що підтверджені інформацією Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф, М.С. Бокаріуса, відповідно до вимог ч. 2 ст.124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь держави.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців;

за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_4 призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України ОСОБА_4 призначити покарання за сукупністю вироків, приєднавши до призначеного цим вироком покарання частково невідбуту частину покарання за вироком Харківського районного суду Харківської області від 28 квітня 2016 року у виді 6 (шести) місяців позбавлення волі, визначивши остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 06 лютого 2017 року.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. закону № VІІІ від 26 листопада 2015 року), зарахувати ОСОБА_4 у строк відбуття покарання період з 06 лютого 2017 року по 20 червня 2017 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів у сумі 176 (сто сімдесят шість) гривень 20 коп.

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 суму відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 14740 (чотирнадцять тисяч сімсот сорок) гривень 00 коп., суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_7 відмовити.
Речові докази: мідний дріт вагою 30 кг 700 г, яка передана на зберігання ОСОБА_7 за зберігальною розпискою залишити їй.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок суду подається до Апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду, а обвинуваченому, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Апеляційну скаргу на вирок можуть подати: обвинувачений, його захисник в частині, що стосується інтересів обвинуваченого, прокурор, потерпілий, його представник у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1