Справа №635/3840/16-к
Провадження №1-кп/635/180/2018

У Х В А Л А
22 січня 2018 року Харківський районний суд Харківської області у складі колегії суддів:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_7 ,
обвинувачених - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
секретар судових засідань ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 187, п.п.6,12 ч. 2 ст. 115 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться вищевказане кримінальне провадження.
Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_11 від 11 лютого 2016 року відносно ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 08 квітня 2016 року. Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_11 від 12 лютого 2016 року відносно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 09 квітня 2016 року. Строк тримання під вартою обвинуваченим неодноразово продовжувався у встановленому КПК України порядку. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07 грудня 2017 року строк тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_8 продовжено на 60 днів до 04 лютого 2018 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 закінчується 04 лютого 2018 року.
Вимогами п. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Прокурор у судовому засіданні просив продовжити строк тримання під вартою відносно обвинувачених, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. В обґрунтування клопотання про продовження строків тримання під вартою посилався на існування тих ризиків, які були підставою для обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Представник потерпілої ОСОБА_7 підтримав позицію прокурора, просив продовжити строк тримання під вартою обвинувачених.
Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не заперечували проти продовження строку тримання під вартою.
Захисники обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали позицію своїх підзахисних.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
Характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Санкція ч.2 ст. 115 КК України передбачає покарання в тому числі у виді довічного позбавлення волі. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів, суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим, дані про осіб обвинувачених, які викладені в ухвалах про обрання запобіжного заходу, суд вважає наявними існування ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачені в разі зміни запобіжного заходу можуть переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Враховуючи ту обставину, що розгляд судового провадження не завершений, колегія суддів вважає доцільним продовжити тримання обвинувачених під вартою строком на шістдесят днів.
Вищевказані обставини свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 197, 199, 331 КПК України, колегія суддів, -
Строк тримання під вартою в Державній установі «Харківська установа виконання покарань (№27)» обвинуваченому ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 187, п.п.6,12 ч. 2 ст. 115 КК України продовжити на шістдесят днів - до 22 березня 2018 року.
Строк тримання під вартою в Державній установі «Харківська установа виконання покарань (№27)» обвинуваченому ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 187, п.п.6,12 ч. 2 ст. 115 КК України продовжити на шістдесят днів - до 22 березня 2018 року.
Встановити строк дії ухвали до 22 березня 2018 року.
Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3