Справа № 299/2593/17
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

26.03.2018 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів :
ОСОБА_1 /головуючої /
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
Повертаючи прокурору обвинувальний акт, суд вказав про його невідповідність вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, суд зазначив, що за обставинами обвинувачення ОСОБА_6 інкримінується злочин, який полягав в складенні акту опису й арешту майна від 11.12.2015, в який ним внесено неправдиві відомості, після чого мали місце незаконне вилучення та передача фізичній особі транспортного засобу, що утримувався на арештмайданчику. В результаті незаконних дій, які виразилися у вилученні та передачі даного транспортного засобу, потерпілого було позбавлено права користування та розпорядження належним йому автомобілем, чим спричинено тяжкі наслідки. Однак , в обвинувальному акті не зазначено за яких обставин, в тому числі де та коли, вчинено кожну із вказаних дій та в чому саме полягала незаконність дій обвинуваченого в частині вилучення та передачі транспортного засобу. Окрім цього не зазначення місця вчинення кримінального правопорушення позбавляє можливість визначити територіальну підсудність кримінального провадження.
В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 291 КПК України,оскільки містить в собі всі необхідні відомості, в тому числі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Прокурор не вбачає будь-яких очевидних перешкод для призначення обвинувального акту до судового розгляду. Просить врахувати, що сам обвинувачений під час підготовчого судового засідання не висловлював позиції щодо необхідності повернення обвинувального акту.
У запереченні на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_6 вважає її необґрунтованою та просить залишити без задоволення. Обвинувачений переконаний, що рішення суд про повернення прокурору обвинувального акту з наведених у ньому підстав є правильним та обґрунтованим, таким, що повною мірою відповідає вимогам закону. Вказує, що йому, як обвинуваченому у даному кримінальному провадженні, меншою мірою не зрозуміло у чому полягала незаконність та протиправність його дій за обставин, які викладені у обвинувальному акті, що є неприпустимим, оскільки ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість. Наявні в обвинувальному акті недоліки, на думку обвинуваченого, є очевидною перешкодою для призначення його до судового розгляду.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, виступ прокурора про підтримання апеляційної скарги, прохання про скасування ухвали суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 про законність ухвали суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.
Обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Вимоги щодо його змісту визанчені ч.2 ст. 291 КПК України.
Відповідно до ч.3 п.а, b Європейської Конвенції з прав людини, "кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права : бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про хараткер і причини обвинувачненя, висунутого прот инього та мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту."
Зі змісту обвинувального акту відносно ОСОБА_6 не можна дійти висновку, що він відповідає вищенаведеним критеріям. Так, у ньому є незрозумілим у чому саме полягають протиправні діяння ОСОБА_8 , і що ці діяння підпадають під ознаки кримінально- карного діяння, в чому саме такі проявилися та за яких обставин. При цьому, за висунутим обвинуваченння за ч.2 ст. 364 КК України не зазначено час, місце, спосіб вчинення, мотив та мета кримінального правопорушення, шкода заподіяна злочином та чи наявний цивільний позов.
Також за висунутим обвинуваченням за ч.2 ст. 366 КК України в обвинувальному акті відсутній час, місце вчинення злочину, в чому саме полягали незаконні й протиправні діяння ОСОБА_6 , кому заподіяна шкода, розмір цієї шкоди та чи заявлений цивільний позов.
Отже, обвинувальний акт складений з порушенням п.5 ч.2 ст. 291 КПК України.
Хоча в обвинувальному акті вказано про нормативно-правові акти, які порушив ОСОБА_6 , однак, вони самі по собі без розкриття змісту того у чому саме проявилось їх порушення з послідовним викладенням незаконних дій обвинуваченого, не свідчать про фактичні обставини кримінальних правопорушень, без чого не можна дійти висновку про суть висунутого обвинувачення.
При цьому, як убачається, виклад обвинувачення, як за ч.2 ст. 364, так і за ч.2 ст. 366 КК України є аналогічним. Встановлювати кримінально-карні діяння чи розмежовувати їх, суд не вправі, а лише при розгляді кримінального провадження за умови відповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КАКУкраїни, на підставі ст. 368 КПК України зобов`язаний вирішити питання для ухвалення законного, обгрунтованого вироку.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно повернув обвинувальний акт з метою приведення його до конкретного логічного викладу суті обвинувачення за фактичними обставинами.
При цьому апеляційний суд бере до уваги й письмове заперечення обвинуваченого ОСОБА_6 , в якому він докладно навів мотиви правильності рішення суду першої інстанції, звертаючи увагу на те, що висунуте обвинувачення йому цілком не зрозуміле, оскільки вважає, що діяв відповідно до вимог закону що стосується ч.2 ст. 364 КК України, а щодо ч.2 ст. 366 КК України - взагалі для нього є незрозумілим у чому він вчинив злочин, та, посилаючись на практику рішень Європейського суду з прав людини, вважає ухвалу суду обгрунтованою.
З наведених підстав апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12 лютого 2018 року, якою повернуто прокурору обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 - залишити без зміни.
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: