АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1412/17 Справа № 211/4082/17 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

третьої особи, щодо майна якої

вирішується питання про арешт ОСОБА_6

представника третьої особи,

щодо майна якої вирішується

питання про арешт ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 на ухвали Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року та 30 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Довгинцівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , подане в межах кримінального провадження № 0003553 про накладення арешту на майно та накладено арешт на автомобіль марки «ЗАЗ VIDA», 2013 р.в., р/н НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_9 . Заборонено будь-якій особі користування та розпорядження автомобілем марки «ЗАЗ VIDA», 2013 р.в., р/н НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .

Своє рішення суд мотивував тим, що автомобіль марки автомобіль марки «ЗАЗ VIDA». 2013 р.в., р/н НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , є речовим доказом та таким, що здобутий в результаті вчинення кримінального правопорушення, в теперішній час знаходиться на території пункту перетину державного кордону «Миколаївка» у с. Миколаївка Семенівського району Чернігівської області, не застосування арешту, може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вказаного автомобіля і зробить неможливим подальше використання вказаного автомобіля в якості доказу в подальшому в суді, тим самим перешкоджатиме кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає за необхідне клопотання про накладення арешту на вказане у клопотанні майно задовольнити.

ОСОБА_6 не погодився з рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що він є власником арештованого автомобіля на підставі договору купівлі-продажу №3067 з 29.06.2016 року та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 29.06.2016 року центром 2341 м. Запоріжжя. Весь цей час він користувався автомобілем на законних підставах, при перереєстрації автомобіля на його ім`я він перевірявся службовими особами на наявність арештів та заборон відчуження, відомостей про які не існувало на той момент, а отже реєстрація транспортного засобу була проведена у відповідності до діючого законодавства. Окрім того апелянт законно перетинав державний кордон у 2016 році, і ніяких арештів чи розшуків його автомобіля встановлено не було. Вважає, що судом не враховано наслідки арешту майна для його володільця, а повне обмеження власника у користуванні належним майном, а саме автомобілем, є незаконним, оскільки його право власності на це майно ніким не оскаржено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку учасників судового провадження, вивчивши надані матеріали, обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Надаючи оцінку правильності висновків слідчого судді, колегія суддів зазначає наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.94 КПК України, ст.132 КПК України, ст.173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та спів розмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Разом з тим, за правилами вказаної норми кримінального процесуального закону, а саме частин 3, 5, та 6, арешт на майно може бути накладено в разі відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, в разі наявності підстав вважати, що суд може застосувати до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної особи, юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, в разі, якщо фізична чи юридична особа в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову або неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до вимог ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено: підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Зі змісту частини третьої статті 172 КПК України вбачається, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Зазначені вимоги норм кримінального процесуального закону слідчим суддею при постановлені оскаржуваної ухвали враховано не було, що істотно вплинуло на правильність прийнятого судового рішення, оскільки дослідженням наявних матеріалів встановлено, що клопотання слідчого про арешт тимчасового вилученого майна не відповідає вимогам ст.170 КПК України, ст.171 КПК України, а тому підлягає поверненню з метою усунення недоліків.

Так, апеляційним переглядом встановлено, що 16 грудня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003553 було внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, на підставі того, що 16.12.2015 року до чергової частини Довгинцівського ВП із заявою звернулася гр.. ОСОБА_9 про те, що у вересні 2015 року вона добровільно надала у користування своєму родичеві свій автомобіль ЗАЗ VIDAз реєстраційним номером НОМЕР_4 , але останній відмовляється його повернути.

11 вересня 2017 року в межах зазначеного кримінального провадження слідчий Довгинцівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме автомобіль марки «ЗАЗ VIDA», 2013 р.в., р/н НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_9 , яке було задоволено ухвалою слідчого судді Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року.

З висновком суду першої інстанції про задоволення клопотання слідчого з зазначених в ухвалі мотивів колегія суддів погодитися не може, оскільки у слідчого судді були наявні підстави для повернення клопотання слідчому для усунення його недоліків, виходячи з наступного.

Так, подане клопотання не містить чітких підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити саме арешт майна ОСОБА_6 , якого в даному конкретному випадку немає на даний час підстав вважати недобросовісним набувачем, не викладено обставин, чи є обґрунтовані підстави вважати, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 КПК України і яким саме. Зазначаючи як підставу накладення арешту, слідчий в клопотанні не зазначив та не надав підтвердження, чи пред`явлено будь-якій особі підозру в межах зазначеного кримінального провадження, в тому числі конкретно ОСОБА_6 . Крім того, задовольняючи клопотання про накладення арешту на зазначене майно, слідчий суддя не звернув увагу й на те, що відомості до ЄРДР внесені не відносно ОСОБА_6 , а лише за фактом вчинення самоправства родичем ОСОБА_9 , за заявою якої і було внесено відомості до ЄРДР. Не зазначено також слідчим у своєму клопотанні, яким саме критеріям, передбаченим ст.. 98 КПК України відповідає майно, на яке він просить накласти арешт та чи є це в даному випадку достатніми підставами для визнання його саме речовим доказом у цьому кримінальному провадженні. Також слідчий суддя, як і сам слідчий належним чином не взяли до уваги розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, та всупереч нормам чинного законодавства застосував такий спосіб арешту майна, який фактично призвів до позбавлення особи права користування належним йому майном, та інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Таким чином, у зв`язку із вищезазначеним, клопотання про арешт майна не відповідає встановленим чинним законодавством вимогам щодо його змісту, на що слідчий суддя не звернув уваги та в порушення вимог ч.3 ст.172 КПК України дійшов висновку про його задоволення.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Зазначені вимоги норм кримінального процесуального закону слідчим суддею при постановлені оскаржуваної ухвали враховано не було, що істотно вплинуло на правильність прийнятого судового рішення, а тому ухвала суду першої інстанції, на підставі вимог ч.1 ст.412 КПК України, підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали суду апеляційної інстанції у відповідності до п.2) ч.3 ст.407 КПК України, якою повернути клопотання прокурору з метою усунення його недоліків у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, що не позбавляє права прокурора, після усунення недоліків в строки, передбачені ст.172 КПК України, повторно звернутися до суду з даним клопотанням.

Що ж стосується оскаржуваної ОСОБА_6 ухвали Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 жовтня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про скасування заборони, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч.3 ст.392 КПК України в апеляційному поряду також можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках передбачених цим Кодексом.
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, апелянт фактично оскаржує ухвалу слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання про скасування арешту майна.Між тим, ст.309 КПК України передбачено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які підлягають оскарженню в апеляційному порядку під час досудового розслідування, і відповідно до визначеного переліку, оскарження такої ухвали слідчого судді не передбачено.
Відповідно до вимог ч.4 ст.399 КПК України суддядоповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Тому, з огляду на викладене, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження в частині оскарження апелянтом ухвали Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 жовтня 2017 року, оскільки дана ухвала слідчого судді апеляційному оскарженню в порядку ст.309 КПК України не підлягає.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року, якою накладено арешт на автомобіль марки «ЗАЗ VIDA», 2013 р.в., р/н НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Довгинцівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Криворізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_10 , про арешт майна повернути прокурору в порядку ст.172 КПК України для усунення недоліків протягом 72 годин з моменту отримання копії ухвали.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 жовтня 2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та підлягає оскарженню в касаційному порядку лише в частині відмови у відкритті апеляційного провадження.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3