АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/297/17 Номер провадження 11-кп/786/1029/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК - Н.Т.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурораОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою ліквідатора ПАТ «Галещинський машинобудівний завод сільськогосподарських машин та обладнання» ОСОБА_7 на вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 19 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Солониця та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, розлучений, працюючий водієм ПАТ «Галещинський машинобудівний завод сільськогосподарських машин та обладнання», несудимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст.286 КК України на 2 роки обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.

Постановлено стягнути:

- з обвинуваченого на користь держави витрати, пов`язані і з залученням експерта, в сумі 703 грн. 68 коп.;

- з ПАТ «Галещинський машинобудівний завод сільськогосподарських машин та обладнання» на користь потерпілої ОСОБА_9 39677 грн. 49 коп. майнової шкоди, 60000 грн. моральної шкоди та 5120 грн. витрат на правову допомогу.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

26 лютого 2016 року близько 5 год. 40 хв. ОСОБА_8 , керуючи автобусом «ПАЗ-4234» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Остроградського в смт. Козельщина Полтавської області в напрямку перехрестя з вулицею Партизанською, в порушення п.12.3 Правил дорожнього руху України, допустив наїзд передньою правою частиною керованого ним автобуса на потерпілу ОСОБА_9 , яка рухалась поблизу правого краю проїзної частини дороги в попутному напрямку.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді закритої черепно-мозкової травми, підшкірної гематоми голови, струсу головного мозку, закритої травми грудної клітини у вигляді переломів ребер з 2-го по 11-те зліва, 2-го та 3-го справа, яка ускладнилася посттравматичним плевритом зліва, закритих переломів поперечних відростків 1-4 поперекових хребців зліва та 4-го поперечного відростку 4-го поперекового хребця справа; садна правого колінного суглобу.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача ліквідатор ПАТ «Галещинський машинобудівний завод сільськогосподарських машин та обладнання» ОСОБА_7 , не погоджується з вироком суду в частині вирішення цивільного позову потерпілої та просить відмовити їй у стягненні з товариства майнової та моральної шкоди у повному обсязі. При цьому зазначає, що витрати потерпілої на лікування не підтверджені належними та допустимим доказами, а розмір моральної шкоди є завищеним. Крім того вважає, що судом не враховано добровільне відшкодування обвинуваченим ОСОБА_8 потерпілій 5500 грн. моральної шкоди.

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора про законність і обґрунтованість судового рішення та відсутність підстав для задоволення вимог представника цивільного відповідача, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 вчиненні злочину за наведених у вироку обставин і кваліфікація його дій за ч.1 ст.268 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.
Призначене судом покарання визначене в межах санкції інкримінованої частини статті Кримінального кодексу, відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, даним про особу ОСОБА_8 , узгоджується з вимогами ст.65, ст.50 та ст.75 КК України, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів та є справедливим.

Доводи представника цивільного відповідача про необхідність відмови у задоволенні цивільного позову потерпілої про стягнення майнової та моральної шкоди є необґрунтованими.
Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Частиною 5 цієї статті передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Як вбачається з вироку суду і ніким не оспорюється те, що внаслідок вчинення злочину, при наїзді автобуса «ПАЗ-4234» д.н.з. НОМЕР_1 , належного ПАТ «Галещинський машинобудівний завод сільськогосподарських машин та обладнання», потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, підшкірної гематоми голови, струсу головного мозку, закритої травми грудної клітини у вигляді переломів ребер з 2-го по 11-те зліва, 2-го та 3-го справа, яка ускладнилася посттравматичним плевритом зліва, закритих переломів поперечних відростків 1-4 поперекових хребців зліва та 4-го поперечного відростку 4-го поперекового хребця справа, садна правого колінного суглобу, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я.

В зв`язку з отриманими ушкодженнями потерпіла перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні.
Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Приписами ч.2 ст.1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Визначаючи розмір майнової шкоди, місцевий суд обґрунтовано взяв до уваги належні та допустимі докази щодо підстав призначеного потерпілій лікування та його вартості.
Згідно з виписками із історії хвороби та медичної карти хворої ОСОБА_9 (т.1 а.с.179-180, 181, 182-183, 187), а також відповідно до консультативних висновків лікарів (т.1 а.с.185, 186, 188, 196, 197), лікування потерпілої проводилося у зв`язку з отриманими в результаті ДТП тілесними ушкодженнями. При цьому ліки придбавалися на виконання приписів лікарів, що підтверджується відповідними рецептами, чеками та квитанціями, які містять необхідні реквізити щодо дати, переліку медичних та лікарських препаратів та їх вартості (т.1 а.с.61-81, 142-145).
Відповідно до ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Ця норма збігається із правилом частини третьої статті 22 ЦК України, яка також передбачає, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Ні матеріали кримінального провадження, ні апеляційна скарга не містять даних щодо наявності підстав для визнання доказів на обґрунтування цивільного позову потерпілої неналежними чи недопустимими.
Місцевий суд, у відповідності до ст.94 КПК України, оцінив кожний доказ щодо цивільного позову з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку і прийняв обґрунтоване рішення про необхідність стягнення з «Галещинського машинобудівного заводу сільськогосподарських машин та обладнання» зазначеної у вироку майнової шкоди.
З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, сформульовану у ст.1166, ст.1187 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку про доведеність обставин заподіяння потерпілій шкоди внаслідок ушкодження здоров`я та її розміру.
Суперечать вимогам закону і доводи апеляційної скарги представника цивільного відповідача про необхідність відмови у задоволенні цивільного позову потерпілої про стягнення на її користь моральної шкоди.

Статтями 1167 та 1168 цього Кодексу визначені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, в тому числі і юридичними особами.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд належним чином встановив природу правовідносин між сторонами у зв`язку з заподіянням шкоди та обґрунтовано постановив стягнути моральну шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки, саме з його власника - ПАТ «Галещинський машинобудівний завод сільськогосподарських машин та обладнання».

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції правильно виходив із засад розумності виваженості та справедливості. Також суд врахував конкретні обставини справи і наслідки злочину, характер і глибину моральних страждань потерпілої ОСОБА_9 , інші негативні впливи внаслідок ушкодження її здоров`я в результаті ДТП, та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення зазначених у вироку сум, з чим погоджується і колегія суддів.

Також суд, всупереч твердженням апелянта, врахував добровільне відшкодування обвинуваченим ОСОБА_8 потерпілій 5500 грн. моральної шкоди, про що зазначив в мотивувальній частині вироку.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.404, ст.405, ст.407, ст.418 та ст.419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 19 вересня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу представника цивільного відповідача - ліквідатора ПАТ «Галещинський машинобудівний завод сільськогосподарських машин та обладнання» ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4