Ухвала
іменем україни
06 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 , (в режимі відеоконференції )
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 17 лютого 2016 року.

Вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 вересня 2015 року, та залишеного без зміни ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 17 лютого 2016 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Сміла, який проживає у цьому місті на АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу 02 липня 2015 року вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області за

ч. 2 та ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці позбавлення волі,

засуджено
за ч. 1 ст. 162 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки;

за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, що є його власністю;

за ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

за ст. 395 КК до покарання у виді арешту на см строк 5 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим йому визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців з конфіскацією всього належного йому майна.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення призначеним покаранням покарання згідно з вироком Смілянського міськрайонного суду від 02 липня 2015 року у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців із конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків до призначеного ОСОБА_7 покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 липня 2015 року у виді позбавлення волі на строк 6 місяців і остаточно йому визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного засудженому майна.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він у період з 30 грудня 2014 року до 02 квітня 2015 року за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, повторно вчиняв викрадення чужого майна, у тому числі й шляхом проникнення до житла, а саме:

- 30 грудня 2014 року приблизно о 23.00 год. викрав з квартири потерпілої ОСОБА_8 ( АДРЕСА_2 ) належне їй майно на загальну суму 3319 грн.;
- 14 січня 2015 року приблизно о 03.30 год., знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_3 , викрав належне потерпілому ОСОБА_9 майно на загальну суму 1585 грн.;
- 19 лютого 2015 року о 23.00 год. викрав з будинку потерпілої ОСОБА_10 ( АДРЕСА_4 ) належне їй майно на загальну суму 9425 грн.;
- в середині березня2015 року близько 12.00 год. викрав з квартири потерпілого ОСОБА_11 ( АДРЕСА_5 ) належне йому майно на загальну суму 7575 грн.;
- 28 березня 2015 року приблизно о23.00 год. викрав з території домоволодіння потерпілого ОСОБА_12 ( АДРЕСА_4 ) належне йому майно на загальну суму 2000 грн.;

- 01 квітня 2015 року о01.00 год., знаходячись біля будинку АДРЕСА_6 , з належного потерпілому ОСОБА_13 автомобіля ВАЗ-210З викрав його майно на загальну суму 2400 грн.;
- 02 квітня 2015 року о 10.00 год. викрав з квартири потерпілої ОСОБА_14 ( АДРЕСА_7 ) належне їй майно на загальну суму 6400 грн.;
- у середині квітня 2015 року о 14.00 год., знаходячись на території загальнодоступної земельної ділянки ( АДРЕСА_8 ), викрав належне потерпілій ОСОБА_15 майно на загальну суму 5000 грн.
Крім того, 27 березня 2015 року о 12.00 год. ОСОБА_7 знайшов біля будинку АДРЕСА_9 загублені ключі від квартири АДРЕСА_10 у цьому ж будинку , належної ОСОБА_14 , за допомогою яких незаконно проник до згаданої квартири, порушивши таким чином недоторканість житла, гарантовану ст. 30 Конституції України.

Також ОСОБА_7 , перебуваючи з 08 вересня 2014 року під адміністративним наглядом терміном на 1 рік відповідно до ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 вересня 2014 року (згідно зі ст. 10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» щодо до нього застосовано певні обмеження), порушив ці обмеження (без дозволу органів внутрішніх справ з метою ухилення від адміністративного нагляду, 10 квітня 2015 року умисно самовільно залишив місце свого проживання та і виїхав за межі м. Сміли та Смілянського району, не повідомивши про це Смілянський МВ УМВС України в Черкаській області, за яким закріплено здійснення адміністративного нагляду;

На початку червня 2015 року ОСОБА_7 , знаходячись у

м. Кривому Розі Дніпропетровської області, придбав корпус бойової ручної наступальної осколкової гранати РГД-5, споряджений бризантною вибуховою речовиною (тротилом масою 110-115 грамів) та придатний для вибуху, яку 06 червня 2015 року перевіз до місця свого проживання і зберігав її без передбаченого законом дозволу в сараї, яку 02 липня 2015 року приблизно о 13.00 год. було виявлено та вилучено працівниками міліції під час огляду цього помешкання.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 ставить питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки судами істотно порушено кримінальний процесуальний закон. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що районний суд безпідставно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 187 КК та не взяв до уваги і не розглянув його клопотання про виклик певних осіб, котрі мали б дати показання на його користь, а апеляційний суд, перевіряючи доводи ОСОБА_7 щодо безпідставної кваліфікації його дій за вказаною статтею (стверджував, що його дії за цим епізодом обвинувачення слід кваліфікувати за ст. 186 КК), на думку скаржника, належним чином їх не перевірив. Крім того зазначає на порушення судом першої інстанції вимог ст. 76 КПК.

Правильність засудження за іншими епізодами обвинувачення ОСОБА_7 не оспорює.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого на підтримку касаційної скарги з підстав, викладених у ній, які підтримав захисник адвокат ОСОБА_6 , заперечення прокурора, перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги засудженого, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Оскільки доведеність вини та правильність кваліфікації дій за ч. 1 ст. 162, ч. 2 та ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ст. 395 КК засуджений ОСОБА_7 у касаційній скарзі не оспорює, судові рішення стосовно нього у цій частині не переглядаються.
Відповідно до вимог ст. 433 КПК до компетенції касаційного суду не відноситься перевірка обставин, зазначених у ст. 410, 411 КПК щодо неповноти судового розгляду провадження, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам провадження.
У зв`язку з наведеним, доводи засудженого в цій частині у касаційному порядку перегляду не підлягають.
Згідно зі ст. 94 КПК, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, який постановив вирок, і цих вимоги закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі.
Як убачається з матеріалів провадження, висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 та кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 187 КК суд зробив на підставі зібраних у провадженні та детально досліджених у судовому засіданні доказів у їх сукупності та взаємозв`язку.
При цьому суд, обґрунтовуючи це обвинувачення, вмотивовано послався на: показання самого обвинуваченого, який не заперечував, що здійснив напад на потерпілого; пояснення потерпілого ОСОБА_16 про обставини вчиненого на нього нападу, котрий стверджував, що обвинувачений із самого початку погрожував йому пістолетом і цю погрозу ОСОБА_16 сприймав реально; показання свідка ОСОБА_17 , очевидця злочину, аналогічні показанням її чоловіка; висновки судово-медичної експертизи № 080 від 21 квітня 2015 року про характер, локалізацію, механізм утворення й ступінь тяжкості виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень; дані протоколів огляду місця події від 14 й 15 квітня 2015 року, пред`явлення потерпілому та свідку особи для впізнання по фотознімках від 23 квітня 2015 року; висновки судово-дактилоскопічної й судово-імунологічної експертизи № 256 від 12 травня 2015 року та № 05-1-08/175 тощо.
Зазначені докази було перевірено в судовому засіданні, вони узгоджуються між собою та підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні ним саме розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_16 , поєднаного з проникненням у житло.
Таким чином, немає підстав вважати, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи,.
Правильно встановивши всі обставини кримінального правопорушення, вчиненого засудженим, суд правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 187 КК.
Суди першої та апеляційної інстанцій ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність у його діях складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК. Викладені в судових рішеннях мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими, такими, що відповідають матеріалам справи.
Апеляційний суд переглянув це кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого, яка за змістом та вимогами аналогічна його касаційній скарзі, та у відповідності до ст. 419 КПК виніс мотивовану ухвалу, якою визнав вирок суду першої інстанції щодо останнього законним і обґрунтованим.
Неспроможним є доводи засудженого про порушення судом першої інстанції ст. 76 КПК щодо недопустимості участі судді ОСОБА_18 , який, за твердженням засудженого, брав участь при вирішенні питання про заміну стосовно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З отриманої касаційним судом копії ухвали Смілянського міськрайонного суду, яку на підтвердження своїх доводів надав і засуджений, вбачається, що згаданий суддя дійсно приймав таке рішення, але у іншому кримінальному провадженні (по обвинуваченню за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК, кримінальне провадження № 1-кп/703/200/15), про що не заперечував під час касаційного розгляду і сам засуджений.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно розглянути провадження і постановити законні та обґрунтовані рішення, не встановлено.
Керуючись статтями 434, 436 КПК України, п. 6 розділу XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 17 лютого 2016 року щодо нього без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення

й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3