Справа №484/600/17 12.03.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження: № 11-кп/784/256/18 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: ч.2 ст.185 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
розглянувши в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0003337 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 та прокурора Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 листопада 2017 року відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Синюхин Брід Первомайського району Миколаївської області, громадянина України, непрацюючого, з середньою освітою, проживаючого та зареєстрованого по АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий:
- 28.12.2010 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільнений на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік;
- 22.08.2011 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.3 ст.185, ст.15 ч.2, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 27.03.2015 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України на 4 місяці арешту;
- 17.03.2016 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільнений на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки. Згідно ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 1 червня 2016 року вирок залишено без змін. Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.10.2016 року ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 01 червня 2016 року скасовано і призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вироком Апеляційного суду Миколаївської області 24.02.2017 року за ч.3 ст.185 КК України засуджений на 3 роки позбавлення волі,
обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_9
обвинувачений: ОСОБА_8
захисник: ОСОБА_7
В с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційної скарги.
Вироком суду та ухвалою про виправлення описки ОСОБА_8 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання 4 роки позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 24.02.2017 року, остаточно призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 25.03.2017 року.
Зарахувано ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 11.01.2016 року по 17.03.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання стосовно речових доказів та судових витрат.
Захисник обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдати його за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_8 в апеляційній скарзі своєї вини у інкримінованому йому злочині не визнає та просить виправдати його.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 вважати засудженим за ч.2 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі.
Па підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 24.02.2017 року, остаточно вважати ОСОБА_8 засудженим на 4 роки 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання - покарання, відбуте частково за попереднім вироком, вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 24.02.2017 року, тобто з 25.03.2017 по 10.11.2017.
Виключити із резолютивної частини вироку посилання суду на: зарахування ОСОБА_8 строку попереднього ув`язнення з 11.01.2016 року по 17.03.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого вказує, що вирок суду необґрунтованим та не вмотивованим, докази досліджені невсебічно, неповно, з порушенням їх належності, допустимості, достовірності.

В основу визнання вини ОСОБА_8 у крадіжки у ОСОБА_10 судом було покладено покази свідка ОСОБА_11 .. Однак, свідок на питання сторони захисту повідомив, що йому не відомо звідки гроші у обвинуваченого, а по-друге, покази такого свідка є ніщо інше, як показання з інших слів, тобто висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи. Відповідно до ст. 97 КПК такі покази не можуть вважатися допустимим,

Крім того,доказам вини ОСОБА_8 суд вказав заяву ОСОБА_12 , в якій вона зазначає, що гроші в неї викрав саме обвинувачений. Однак, така заява не є доказам, а є лише підставою внесення відомостей по ній до ЄДРС.

Протокол огляду місця події не містить жодного доказу вини ОСОБА_8 .

Видача вентилятора обвинуваченим не свідчить про його крадіжку, так як сам потерпілий повідомив, що ОСОБА_8 у нього нічого не крав.

Що стосується крадіжки у ОСОБА_13 бідону, цукру, муки, то докази невинуватості ОСОБА_8 аналогічні вищеназваним. Покази свідка ОСОБА_14 про те, що сам обвинувачений розповів їй про крадіжку ним бідону прямо не підтверджують вину обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні крадіжок не визнає.

Зазначає, що судовий розгляд відбувся без участі потерпілої ОСОБА_12 , яка не була повідомлена про час та місце судового розгляду належним чином.

Також, як на доказ своєї невинуватості, обвинувачений посилається на покази ОСОБА_13 в судовому засідання, який вказав, що ОСОБА_8 нічого у нього не крав.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, просить змінити оскаржуваний вирок через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначає, що поза увагою суду залишилося те, що відносно ОСОБА_8 у кримінальному проваджені №0003337 від 15.12.2016 року запобіжний захід взагалі не обирався, та він був затриманий 25.03.2017 року і в подальшому відбував покарання за вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 24.02.2017 року, яким вже було зараховано строк попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження у відповідності до ч.5 ст.72 КК України, у межах якого до ОСОБА_8 було застосовано попереднє ув`язнення, тобто з 11.01.2016 року по 17.03.2016 року.
Тобто, у ОСОБА_8 за оскаржуваним вироком суду було не попереднє ув`язнення, а тривав строк відбування покарання за вироком Апеляційного суду Миколаївської області, як щодо особи, відносно якої вирок набрав законної сили. Відтак суд мав за приписами другого речення ч. 4 ст. 70 КК України зарахувати в строк покарання за сукупністю злочинів відбуте частково за попереднім вироком покарання.
Встановлені судом першої інстанції обставини.

Судом встановлено, що 13.12.2016 близько 16:00 год. обвинувачений ОСОБА_8 перебував в гостях у своєї знайомої потерпілої ОСОБА_12 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , де разом з останньою вживав спиртні напої. Саме в цей час обвинувачений ОСОБА_8 помітив у кишені спортивної кофти гр. ОСОБА_12 грошову суму в розмірі 375 грн., котрі він вирішив викрасти. Реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння грошовими коштами потерпілої ОСОБА_12 , ОСОБА_8 скориставшись тим, що вона перебуває в іншій кімнаті таємно викрав з кишені її спортивної кофти 375 грн. Після цього ОСОБА_8 з місця скоєння правопорушення не зник, а ще продовжив розпиття спиртних напоїв з ОСОБА_12 , після чого попрощавшись з нею та разом з викраденими грошовими коштами зник з місця злочину і в подальшому розпорядився з викраденими коштами на власний розсуд.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, на початку грудня 2016 року обвинувачений ОСОБА_8 перебував в гостях у свого знайомого ОСОБА_13 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , де разом з останнім вживав спиртні напої. Саме в цей час обвинувачений ОСОБА_8 помітив у одній із житлових кімнат електричний вентилятор марки «Maestro», який вирішив викрасти. Реалізовуючи свій злочинний намір, він таємно викрав електричний вентилятор марки «Maestro», тим самим завдавши ОСОБА_13 матеріальний збиток на суму 250 грн., після чого ОСОБА_8 з місця скоєння правопорушення зник і в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 31 грудня 2016 року близько 22 год. обвинувачений ОСОБА_8 перебував в гостях у свого знайомого ОСОБА_13 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , де разом з останнім вживав спиртні напої. Покидаючи будинок ОСОБА_13 у веранді ОСОБА_8 помітив алюмінієвий бідон об`ємом 40 л, 5 кг цукру та 5 кг борошна, який вирішив викрасти. Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 таємно викрав з веранди вказаного будинку зазначені вище бідон та продукти харчування, які належить ОСОБА_13 , тим самим завдавши останньому матеріальний збиток на суму 511 грн 50 коп., після чого з місця скоєння правопорушення зник і в подальшому розпорядився викраденими речами на власний розсуд.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника, прокурора на підтримку апеляційних скарг, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Висновок суду 1 інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у скоєнні ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, відповідає сукупності зібраних у матеріалах кримінального провадження доказам, яким дана правильна юридична оцінка, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Доводи в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника є безпідставними, оскільки незважаючи на невизнання вини у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, винуватість обвинуваченого повністю доведена сукупністю досліджених судом доказів.

В судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_8 хоча і не визнав свою вину у скоєнні крадіжок у потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , однак не заперечував, що дійсно перебував в гостях у потерпілої ОСОБА_12 , однак грошові кошти вона йому видала добровільно, крадіжки він не вчиняв. Потерпілий ОСОБА_13 сам дав йому вентилятор «Маестро», який він потім видав добровільно працівникам поліції. Щодо крадіжок алюмінієвого бідону, цукру та борошна у потерпілого ОСОБА_13 категорично заперечує свою причетність до цього.
Вирішуючи питання про доведеність вини обвинуваченого, суд 1 інстанції виходив із сукупності всіх обставин вчинення ним злочинів.

Як вбачається з матеріалів справи, висновки суду про винність ОСОБА_8 підтверджені перевіреними й викладеними у вироку суду доказами, а саме показами свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , витягами із кримінального провадження з фабулами, що 13.12.2016 року о 16 год. таємно з кишені куртки ОСОБА_12 було вчинено крадіжку 400 гривень та що 20.01.2017 року ОСОБА_8 викрав вентилятор, належний ОСОБА_13 , а 20.01.2017 року о 22 год. викрав у нього же алюмінієвий бідон, 5 кг цукру, 5 кг борошна, заявами ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про вчинення у них крадіжок саме ОСОБА_8 , даними, що містяться у протоколах прийняття заяви про вчинення злочинів, протоколах огляду місця подій та таблицями зображень до них, заявою ОСОБА_8 про добровільну видачу працівникам поліції вентилятора.
Як на доказ невинуватості ОСОБА_8 захисник посилається на те, що потерпілі добровільно видали обвинуваченому гроші та вентилятор, а сам потерпілий ОСОБА_13 в судовому засіданні заявив, що ОСОБА_8 у нього нічого не крав.

Однак вказані обставини нічим не підтверджені та спростовуються наданими в судовому засіданнями поясненнями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_14 суду показала, що їй подзвонив ОСОБА_8 , якого вона впізнала по голосу та запитав, чи не знає вона кому можна продати алюмінієвий бідон. Також, він повідомив, що бідон він викрав у потерпілого ОСОБА_13 , до якого заходив у гості.

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що в грудні 2016 року близько 7 год. вечора до нього додому зайшов ОСОБА_8 .. З собою у нього було пиво та горілка. Також, йому розповідав, що в цей день працював у сусідки ОСОБА_12 . Коли вона відволіклась по своїм справам він побачив в кишені її куртки гроші, які він у неї взяв. Там було близько 400 гривень.

Доводи захисника про те, що покази свідків ґрунтуються на словах інших осіб, а тому є недопустимими доказами є неспроможні. Суд не вбачає підстав сумніватися у достовірності показань свідків.

Що стосується суперечностей у показаннях потерпілого ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_8 не вчиняв у нього крадіжки, то суд 1 інстанції правильно не прийняв цю обставину до уваги, вказавши, що це не спростовує факту вчинення обвинуваченим вищевказаних правопорушень та врахував похилий вік потерпілого.
Посилання обвинуваченого на порушення КПК України, а саме те, що судом при розгляді справи не була допитана потерпіла ОСОБА_12 та належним чином не повідомлена про час судового розгляду не можуть бути прийнятті до уваги.

Як вбачається з матеріалів справи, у судове засідання від 02.10.2017 року прокурором була надана довідка Болеславчицької сільської ради про те, що ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, суд 1 інстанції вірно поклав в основу вироку усі вище перераховані докази, оскільки вони є послідовними, узгоджуються між собою, що свідчить про їх достовірність.

Тому апеляційний суд не може погодитися з доводами обвинуваченого та його захисника щодо постановлення вироку за відсутності сукупності доказів винуватості обвинуваченого у таємному викраденні чужого майна.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченого, правильності кваліфікації його дій, передбачених ч.2 ст.185 КК України є правильними.

Наведені вище докази спростовують твердження обвинуваченого та його захисника про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у скоєні вказаного злочину, а тому апеляційний суд не має підстав для скасування з цих підстав вироку, тим більш, що вони не навели в своїх апеляційних скаргах жодної переконливої підстави для скасування вироку, або доказів на підтвердження невинуватості обвинуваченого.

Будь-яких істотних порушень вимог матеріального та процесуального закону, зокрема щодо недопустимості досліджених судом доказів та які б давали підстави для скасування вироку саме за відсутністю в діях ОСОБА_8 складу злочину, органами досудового розслідування та судом не допущено, а тому апеляційний суд вважає, що немає підстав для задоволення апеляційних скарг ОСОБА_8 та його захисника.

Разом з тим, є слушною апеляційна скарга прокурора щодо врахування при призначенні покарання обвинуваченому строку попереднього ув`язнення.

Так, відносно ОСОБА_8 у кримінальному проваджені №0003337 від 15.12.2016 року запобіжний захід взагалі не обирався, та він був затриманий 25.03.2017 року і в подальшому відбував покарання за вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 24.02.2017 року, яким вже було зараховано строк попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження у відповідності до ч.5 ст.72 КК України, у межах якого до ОСОБА_8 було застосовано попереднє ув`язнення, тобто з 11.01.2016 року по 17.03.2016 року.
Тобто, у ОСОБА_8 за оскаржуваним вироком суду було не попереднє ув`язнення, а тривав строк відбування покарання за вироком Апеляційного суду Миколаївської області, як щодо особи, відносно якої вирок набрав законної сили.
Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13.04.2017 року ОСОБА_8 був тимчасово залишений в УВП № 14 м. Кропивницького, а тому цей строк з 13.04.2017 по 20.06.2017 року підлягає зарахуванню в строк покарання.
З урахуванням викладеного, оскаржуваний вирок підлягає зміні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
П о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області задовольнити частково.
Вирок суду Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 листопада 2017 року відносно ОСОБА_8 - змінити.
Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 24.02.2017 року, остаточно вважати ОСОБА_8 засудженим на 4 роки 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання - строк попереднього ув`язнення з 11.01.2016 року по 17.03.2016 року, а також з 13.04.2017 по 20.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, і з 25.03.2017 по 12.04.2017 року, а також з 21.06.2017 року по 12.03.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим якій тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:
Судді: