Дата документу Справа № 326/1015/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/82/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 326/1015/16-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.190 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000592, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Приморського районного суду Запорізької області від 26 січня 2017 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Приморська Запорізької області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, який має професійно-технічну освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 02 грудня 2016 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України;

в с т а н о в и л а:
вироком Приморського районного суду Запорізької області від 26 січня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02.12.2016 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 7 років позбавлення волі із конфіскацією майна, яке належить на праві власності, з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили обрано тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дати його фактичного затримання - з 09 серпня 2016 року.

Зараховано ОСОБА_7 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання за цим вироком строк попереднього ув`язнення з 09 серпня 2016 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з 09 серпня 2016 року.

Зараховано ОСОБА_7 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання тримання під вартою з 22.03.2016 року 11 годині 00 хвилин до 21.05.2016 року 11 годин 00 хвилин, зарахувавши строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішена доля речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 , 18.07.2016 року, будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ч. 3 ст. 187 КК України, приблизно о 14-00 годині, знаходячись біля покинутої будівлі кінотеатру по вул. Парковій в м. Приморську Запорізької області, зустрівся зі своєю знайомою ОСОБА_8 , яка тримала в руках свій мобільний телефон марки «Самсунг» моделі G 2.

18.07.2016 року, приблизно о 14-15 годині, ОСОБА_7 , діючи по раптово виниклому умислу, спрямованому на заволодіння чужим майном шахрайським шляхом, знаходячись біля вказаної будівлі кінотеатру, під приводом дати йому на деякий час мобільний телефон, який знаходився у ОСОБА_8 , для здійснення дзвінку своєму приятелю, зловживаючи довірою з боку потерпілої, повторно, умисно, з корисливих мотивів, шахрайським шляхом заволодів мобільним телефоном марки «Самсунг» моделі G 2, вартістю 1200 грн., в якому знаходилась карта пам`яті, об`ємом 2 Гб, вартістю 50 грн. і сім-картка оператора мобільного зв`язку «МТС», вартістю 10 грн., на рахунку якої знаходилось 2 грн., та який знаходився у шкіряному чохлі, вартістю 50 грн., і належали на праві приватної власності ОСОБА_8 , чим спричинив останній матеріальні збитки на загальну суму 1312 грн.

Заволодівши мобільним телефоном ОСОБА_7 покинув місце події і у подальшому обернув на свою користь, продавши вищевказаний мобільний телефон своєму приятелю ОСОБА_9 за 100 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить зменшити йому строк покарання, так як в нього на догляді перебуває бабуся у віці 67 років, яка має поганий стан через низку хвороб та потребує постійного догляду. Просить прийняти до уваги зазначені обставини, а також те, що в скоєному злочині він щиросердно розкаявся.

Крім того обвинуваченим були подані клопотання про застосування щодо нього положень Закону України «Про амністію у 2016 році» та положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції закону № 838-VIII від 26.11.2015 року.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, який підтримав апеляційну скаргу та подані ним клопотання; прокурора, який просив відхилити апеляційну скаргу та клопотання обвинуваченого, а вирок суду першої інстанції залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 та його клопотання задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Висновок суду про доведеність винності засудженого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за які його засуджено, правильність кваліфікації його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому колегією суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, не переглядаються.

За обставин, встановлених судом першої інстанції, дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, кваліфіковані правильно.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, що вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів з урахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, призначив його, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання і відсутність таких, що його обтяжують.
Злочин, який інкримінується обвинуваченому ОСОБА_7 та передбачений ч. 2 ст. 190 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості.
При вивченні особи обвинуваченого судом було встановлено, що ОСОБА_7 на момент вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, в силу ст. 89 КК України, був раніше не судимим, проте вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02.12.2016 року його засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі із конфіскацією майна, яке належить на праві власності, з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на профілактичному обліку у лікаря-нарколога, не одружений, не працює, за місцем мешкання характеризується посередньо.
Під час проведення досудового слідства ОСОБА_7 активно сприяв розкриттю злочину, в судовому засіданні 26.01.2017 року визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, тому суд вказані обставини врахував як такі, що відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого.
Зваживши зазначені обставини, суд дійшов правильного висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 2 ст. 190 КК України.
Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Доводи ОСОБА_7 про те, що він має бабусю похилого віку, яка через незадовільний стан здоров`я потребує постійного догляду, не можуть бути враховані, як підстави для пом`якшення покарання. До того ж, ОСОБА_7 на підтвердження цих доводів не надав жодного доказу.
Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання, по доводах, зазначених в його апеляційній скарзі, не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що судом остаточне покарання ОСОБА_7 було призначено відповідно ч. 4 ст. 70 КК України, покарання призначене за попереднім вироком повністю поглинуло покарання за цим вироком, тому, навіть при умові пом`якшення покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, остаточне покарання залишилось би незмінним.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Клопотання про застосування положення Закону України «Про амністію у 2016 році» не підлягає задоволенню через те, що обвинувачений не є суб`єктом, на якого розповсюджується дія вказаного закону.

Клопотання ОСОБА_7 про застосування положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції закону № 838-VIII від 26.11.2015 року також не підлягає задоволенню, з огляду на те, що при постановленні вироку і при визначенні остаточного покарання ОСОБА_7 в строк покарання був зарахований строк його попереднього ув`язнення з 09.08.2016 року до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду Запорізької області від 26 січня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Відмовити ОСОБА_7 у задоволенні клопотання про застосування щодо нього положень Закону України «Про амністію у 2016 році».

Відмовити ОСОБА_7 у задоволенні клопотання про перерахунок строку тримання під вартою під час досудового розслідування на підставі положень ч. 5 ст. 72 КК України, за період з 09.08.2016 року до набрання вироком законної сили.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4