Ухвала ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 29 грудня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду Верховного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду Запорізької області від 07 березня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 20 вересня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою на вказані судові рішення, просить їх скасувати та кримінальне провадження закрити.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми закону.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, що подає скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України), невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, що подає скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування судового рішення, і які, на її думку, були допущенні судами при винесенні судових рішень, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.

При цьому, слід врахувати, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

В своїй касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судами першої та апеляційної інстанцій, не наводить в чому полягає це порушення саме судом апеляційної інстанції відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, з огляду положення статей 370, 412, 419 цього Кодексу.
Відсутність у касаційній скарзі засудженого належного обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК України перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Разом з тим, доводи наведені у скарзі засудженого

ОСОБА_4 зводяться до його власної оцінки доказів, які були покладені судами в обґрунтування своїх рішень, тобто фактично засуджений заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Враховуючи наведене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Залишити без руху касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 і встановити п`ятнадцятиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.

У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3