Справа № 563/757/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.12.2017 року Корецький районний суд
Рівненської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
з участю: прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
захисника-адвоката ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Корець кримінальне провадження №0000144 від 19 квітня 2017 року по обвинуваченню
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Сапожин Корецького району Рівненської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , працюючого в Сапожинському НВК І-ІІІ ступенів, із середньою освітою, одруженого, громадянина України, раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,
в с т а н о в и в :

18 квітня 2017 року близько 17 год. 00 хв. за місцем проживання ОСОБА_4 , що за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 в ході словесного конфлікту з ОСОБА_4 , який виник на ґрунті тривалих особистих неприязних стосунків, умисно наніс один удар кулаком правої руки в обличчя, а лівою рукою здушив його шию, в результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу на нижній повіці з переходом на виличну ділянку, саден на передньо-боковій поверхні шиї справа, на лівій боковій поверхні шиї на 1 см., нижче мочки лівого вуха, які згідно висновку судово-медичної експертизи №43 від 19 квітня 2017 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Обвинувачений ОСОБА_6 вину в інкримінованому злочині не визнав та суду показав, що з дружиною потерпілого ОСОБА_4 з 2006 року перебуває в недружніх відносинах. Часто виникають конфлікти, проте старається їх уникати. 18 квітня 2017 року близько 17 год. 00 хв. пішов до потерпілого, аби поспілкуватись щодо його наклепів відносно нього. Вказує, що на територію господарства потерпілого не заходив. В ході суперечки, яка виникла на ґрунті тривалих особистих неприязних стосунків з ОСОБА_4 , між ними почалась шарпанина, в результаті чого потерпілий головою наніс йому удари в ділянку обличчя (перенісся). Після чого, захищаючись, наніс ОСОБА_4 один удар кулаком правої руки в обличчя.
Потерпілий ОСОБА_4 суду показав, що, дійсно, з обвинуваченим ОСОБА_6 перебуває в неприязних стосунках. 18 квітня 2017 року близько 17 год. 00 хв. відпочиваючи у своєму будинку, що знаходиться в АДРЕСА_3 , почув крики. Вийшов з будинку, на порозі побачив ОСОБА_6 . На запитання, що він тут робить, отримав від останнього удар кулаком руки в обличчя. Внаслідок чого його повело назад в будинок. Після цього, почав виштовхувати обвинуваченого ОСОБА_6 , між ними почалась шарпанина, під час якої обвинувачений душив його за горло. Після того, як він наніс удар чолом в обличчя обвинуваченому, бійка припинилась.
Свідок ОСОБА_7 суду показала, що є дружиною обвинуваченого та сусідкою потерпілого. 18 квітня 2017 року повертаючись зі школи додому, побачила, що ОСОБА_6 був в крові. Підійшла до подвір`я ОСОБА_8 та запитала ОСОБА_9 «що сталось?». Потім викликала поліцію. У ОСОБА_4 жодних пошкоджень чи ознак бійки не було, натомість чоловік ОСОБА_6 був весь в крові. Також, суду показала, що між ними та Пясецькими часто виникають конфлікти.
Суду, свідок ОСОБА_9 показала, що є дружиною потерпілого. 18 квітня 2017 року підмітаючи у веранді, почула крики. Повернувшись, побачила ОСОБА_6 , сказала, щоб він вийшов. Потім з будинку вийшов ОСОБА_4 , до якого ОСОБА_6 теж почав кричати та вдарив потерпілого в обличчя. Після чого, разом із чоловіком почали виштовхувати ОСОБА_6 із будинку. Обвинувачений відштовхнув її, внаслідок чого впала на плиту та вдарила коліно, сама підвестись не могла. Бачила, що ОСОБА_6 рукою схопив чоловіка за горло, на що ОСОБА_4 головою вдарив в ділянку обличчя обвинуваченого. Після цього, ОСОБА_6 пішов з їхнього подвір`я. Чоловік підняв її та завів в будинок. Через хвилину знову почула крики. Подивившись у вікно, побачила дружину ОСОБА_6 . Вийшла з будинку, остання звинуватила ОСОБА_4 , що той, побив її чоловіка.
Свідок ОСОБА_10 суду показала, що є сусідкою потерпілого. 18 квітня 2017 року близько 14 год. 00 хв. до неї подзвонила ОСОБА_9 та просила прийти. Вона прийшла до нового будинку ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , що знаходиться навпроти старого будинку, де і перебували, на момент події, ОСОБА_9 та потерпілий. Коли стояла на порозі нового будинку до неї підійшов ОСОБА_6 та запитав «де знаходиться Пясецький?». На що відповіла, що той у будинку навпроти відпочиває. Після чого бачила, як ОСОБА_6 кричав до ОСОБА_9 , а потім, як ОСОБА_6 душив за горло ОСОБА_4 на подвір`ї. Чи бив ОСОБА_4 обвинуваченого не бачила.
Крім того, вина ОСОБА_6 у вчиненому злочині об`єктивно доведена зібраними і перевіреними в ході судового провадження доказами.
Висновком судово-медичної експертизи №43 від 19 квітня 2017 року встановлено, що ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на нижній повіці з переходом на виличну ділянку, саден на передньо-боковій поверхні шиї справа, на лівій боковій поверхні шиї на 1 см., нижче мочки лівого вуха. Вказані тілесні ушкодження виникли не менш як від трьох травматичних дій тупого(их) предмету(ів) з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути кулаки рук, резиновий шланг по терміну спричинення не суперечать строку, вказаному в постанові, а саме 18 квітня 2017 року, та, згідно із п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17 січня 1995 року, як кожне окремо, так і у своїй сукупності, відносяться до легких тілесних ушкоджень. (а.п.12-14)
Відповідно до висновку експерта №45 від 21 квітня 2017 року, у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в обох навоколоочних ділянках; седен в ділянці обох носо-губних складок. Виявлені тілесні ушкодження виникли від не менш як від двох травматичних дій тупого(их) предмету(ів) з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути кулаки рук та згідно із п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17 січня 1995 року, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень.
В судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_11 роз`яснив, надані ним висновки експерта. Зокрема, зазначив, що тупими предметами, якими були нанесені тілесні ушкодження для потерпілого ОСОБА_4 , могли бути кулаки рук, а тілесні ушкодження, які виявлені у ОСОБА_6 могли виникнути від двох травматичних дій тупого(их) предмету(ів) з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути кулаки рук або голова. Розрізнити які саме тілесні ушкодження були заподіяні першими не можливо, так само не може вказати чи нанесені тілесні ушкодження ОСОБА_4 та ОСОБА_6 характерні для самозахисту.
Таким чином, висновок судово-медичної експертизи узгоджується з послідовними показаннями потерпілого ОСОБА_4 про те, що обвинувачений ОСОБА_6 умисно заподіяв йому тілесні ушкодження. Показання потерпілого є послідовними, оскільки на вказані обставини потерпілий посилалися при зверненні в національну поліцію та судово-медичного експерта.

При проведенні слідчого експерименту 29 червня 2017 року, обвинувачений ОСОБА_6 розповів, а потім показав, як саме наносив удар ОСОБА_4 та як тримав його за горло, а також показав, як потерпілий наніс йому удар, згідно протоколу проведення слідчого експерименту. (а.п.31-32)
Доводи обвинуваченого та його захисника про те, що показання потерпілого та свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 не доводять винуватість обвинуваченого у нанесені тілесних ушкоджень для потерпілого є безпідставними. Такі показання є послідовними, логічними, не суперечать одні одним, повністю узгоджуються між собою та іншими зібраними у кримінальному провадженні доказам.
Деякі неточності в показаннях потерпілого та свідках не є істотними та не спростовують факту вчинення обвинуваченим поставленого йому за вину кримінального правопорушення.
Разом з тим, суд враховує вік свідків, їх спосіб життя, а також давність події. А тому відмінності в деталях є допустимими. При цьому, у сукупності, показання вказаних осіб є досить змістовними та підтверджують факт вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.
Положеннями статті 96 КПК України встановлено, що для доведення недостовірності показань свідка сторона має право надати показання, документи, які підтверджують його репутацію, зокрема, щодо його засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність свідка.
В судовому засіданні свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було попереджено про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань, а також приведено до присяги, у відповідності до вимог ст.352 КПК України, однак вказані свідки переконливо стверджували і вказували на те, що обвинувачений наносив тілесні ушкодження для потерпілого.
Суд вважає показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 послідовними, логічними та такими, що узгоджуються з іншими доказами. У сукупності, показання вказаних осіб є досить змістовними та підтверджують факт вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення.
Не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і є безпідставними посилання обвинуваченого про порушення його права на захист. Участь захисника у даному кримінальному провадженні не є обов`язковою, а заявлена в ході судового розгляду вимога обвинуваченого про призначення захисника була задоволена судом. Відомості про те, що обвинувачений заявляв вимогу про призначення захисника в ході досудового розслідування, і така вимога не була задоволена слідчим, матеріали провадження не містять. Зазначене не спростовано обвинуваченим в суді. Тому, право на захист не було порушено.
Безпідставним є твердження захисника про недопустимість слідчого експерименту, через те, що даний експеримент проводився не безпосередньо на місці події.
Частиною 1 статті 240 КПК України визначено, що з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
Слідчий експеримент проводять для перевірки наявних даних і припущень щодо можливості за певних умов щось чути або спостерігати чи сприймати іншими органами відчуття, здійснювати певні або інші дії, виготовити певні предмети, проникнути певним або іншим способом у приміщення, на територію, перемістити вантаж, здолати конкретну відстань за допомогою технічних засобів чи без них. Дослідним шляхом може бути підтвердженою можливість існування чи певного перебігу в минулому окремих подій, явищ.
З протоколу слідчого експерименту від 29 червня 2017 року видно, що даний експеримент проведено шляхом відтворення механізму нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому. При проведенні слідчого експерименту з обвинуваченим були дотримані вимоги щодо його проведення встановленні статтею 240 КПК України, без істотного порушення прав та свобод людини.
Відповідно до положень ч.1 ст.36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Тобто, право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, а саме:

- оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом: прав та інтересів особи, яка захищається; прав та інтересів іншої особи; суспільних інтересів; інтересів держави;

- оборона може здійснюватись від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК України;

- необхідна оборона має бути своєчасною та тоді, коли посягання є реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається.

Відповідно до повідомлення процесуального керівника у кримінальному провадженні №0000143 від 19 квітня 2017 року прокурора Корецького відділу Здолбунівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 (по факту отримання 18 квітня 2017 року тілесних ушкоджень ОСОБА_6 ) у даному кримінальному провадженні, після скасування 17 жовтня 2017 року слідчим суддею постанови слідчого про закриття кримінального провадження, нині триває досудове розслідування, жодній особі про підозру не повідомлялось.

У відповідності до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Обвинувачений не заперечує той факт, що він, дійсно, наносив тілесні ушкодження для потерпілого, проте такі ушкодження наносив вже після нанесення ушкоджень йому потерпілим. Однак,дане твердження спростовується дослідженим в судовому провадженні доказами, а саме з показань потерпілого та свідка ОСОБА_9 видно, що першим завдав удар саме обвинувачений.

Матеріалами кримінального провадження, показаннями потерпілого, свідків, обвинуваченого, поведінкою самого потерпілого в момент конфлікту, а саме відсутність умислу на заподіяння шкоди, місце вчинення, а це господарство потерпілого, інтенсивність і характер його дій, не встановлено факту створення з сторони потерпілого реальної загрози заподіяння шкоди.

В даному випадку мав місце звичайний побутовий конфлікт, який не мав правових підстав для використання права обвинуваченого на необхідну оборону.

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, судом розцінюється як бажання уникнути відповідальності за вчинене.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 доведена, його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд у відповідності до ст.65 КК України враховує сукупність обставин, при яких скоєно злочин, характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного, особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Відповідно до ст.12 КК України даний злочин відноситься до категорії невеликої тяжкості.
Пом`якшуючими покарання обставинами суд визнає вчинення злочину вперше.
Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.
За місцем проживання обвинувачений характеризується позитивно. (а.п.22)
На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. (а.п.26)
За таких обставин суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчиненню ним нових злочинів є покарання у виді штрафу.
В судовому засіданні обвинувачений подав суду заяву про застосування до нього амністії, оскільки він є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи.
У відповідності до п.е) ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році», підлягають звільненню від покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 Кримінального кодексу України, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи - осіб, які підпадають під дію Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та аналогічних законів інших держав - колишніх республік СРСР.
Обмежень щодо застосування відносно ОСОБА_6 амністії, передбачених ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст.9 Закону України «Про амністію в 2016 році», судом не встановлено.
Статтею 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» передбачено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що обвинуваченого на підставі п.е) ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році» необхідно звільнити від призначеного покарання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Речові докази та судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Запобіжні заходи щодо обвинуваченого не обирались.
Керуючись ст.ст.349, 370, 374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання штраф в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
На підставі п.е) ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році» звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання.
На вирок може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Рівненської області на протязі 30 (тридцяти) днів з моменту його оголошення через Корецький районний суд Рівненської області, а обвинуваченим в такому ж порядку і в такий же строк, але з моменту вручення йому копії вироку.
С у д д я :