АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 184/1683/17 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/691/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 20 грудня 2017 року апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_6 на ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2017 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, на підставі ст.81 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7

засуджена ОСОБА_6

захисник ОСОБА_8

представник ПВЦ №79 ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі засуджена просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити її клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Вироком Яготинського районного суду Київської області від 21 жовтня 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 166 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
19 жовтня 2017 року до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області звернулась із клопотанням засуджена ОСОБА_6 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України, мотивуючи його тим, що за період відбування покарання в ПВЦ-79 має одне стягнення, одне заохочення. Не порушує умов відбування покарання, хвора на ВІЛ - інфекцію.
Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2017 року у задоволенні заяви засудженої ОСОБА_6 про умовно дострокове звільнення було відмовлено, та своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що засуджена не довела свого виправлення за весь період відбуття покарання. Згідно характеристики, яка міститься в матеріалах справи, засуджена ОСОБА_6 відбуває покарання з 12.12.2014 року. До державної установи ПВЦ №79 прибула 12.12.2014 року із КВІ Київської області. По прибуттю до установи була працевлаштована робочою на контрагентському об`єкті «Нікопольський завод феросплавів». З виробничої необхідності була переведена оператором котельні до бригади № 14. На даний час працевлаштована робочою на контрагентському об`єкті «Нікопольський завод феросплавів». За період відбуття покарання в установі ПВЦ-79 характеризується посередньо, має одне заохочення та одне стягнення, у взаємовідносинах з іншими засудженими конфліктна, не завжди дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, намагається утримувати в чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, яким користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням, намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має, не завжди виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, допускає порушення вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги засуджена ОСОБА_6 посилається на ті обставини, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що вона працює з 20.12.2014 року робочою на контрагентському об`єкті «Нікопольський завод феросплавів». З виробничої необхідності була переведена оператором котельні до бригади № 14. На даний час працевлаштована робочою на контрагентському об`єкті «Нікопольський завод феросплавів».08 березня 2017 року їй дали заохочення, а в червні місяці дали стягнення за порушення правила пожежної безпеки.
Також засуджена звертає увагу на те, що їй два рази відмовляли у задоволенні клопотань про умовно дострокове звільнення.
Окрім цього вказує на те, що вона відбула покарання більш ніж половину строку, дома її чекає отець, в скоєному злочині дуже кається.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженої, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Засуджена ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні, кожен окремо просили суд задовольнити апеляційну скаргу та звільнити її умовно-достроково від відбування покарання.
У судовому засіданні представник ПВЦ-79 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги засудженої, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженої ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Так, головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи.
Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Відповідно до роз`яснень в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" суду, зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення. При цьому, п.1 ч.3 ст. 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.
Так, приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про її умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, суд першої інстанції послався на відсутність передбаченої законом підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, а саме: засуджена мала одне стягнення, одне заохочення, своєю поведінкою не довела виправлення, оскільки одне заохочення за весь період відбування покарання не може свідчити про її виправлення.
З цим висновком колегія суддів погоджується, оскільки він відповідає обставинам кримінального провадження, даним про особу і поведінку засудженої ОСОБА_6 .
На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання засудженої ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином дослідивши всі обставини провадження та в достатній мірі вмотивував свій висновок про те, що вона не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, посилаючись на те, що таке звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд врахував не тільки факт відбуття засудженою певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчиненого нею кримінального правопорушення, поведінку засудженої під час відбування покарання, становлення її на шлях виправлення.
Судом першої інстанції обґрунтовано були враховані вимоги ст.50 КК України , відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Колегія суддів приймає до уваги, що початок строку відбування покарання засудженій ОСОБА_6 рахується з 12 грудня 2014 року ( а.к.п.13), таким чином вона відбула половину покарання із покарання призначеного суду, але за весь час відбування покарання має лише одне заохочення ( а.к.п.14), тому зазначена обставина не може свідчити про виправлення засудженої.
Не заслуговують на увагу та не підлягають задоволенню доводи, викладені в апеляційній скарзі засудженої в тій частині , що суд при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 не прийняв до уваги її стан здоров`я, яка страдає на тяжке захворювання , ВІЛ-Інфекція.
Судом апеляційної інстанції перевірялись зазначені доводи і колегія суддів прийшло до висновку про те, що відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення а звільнення від покарання за хворобою відбувається відповідно до ст.84 КК України.
Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що засуджена не довела своє виправлення, її поведінка не може свідчити про її виправлення, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги засудженої.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2017 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про застосування до неї умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, на підставі ст.81 КК України, відповідає фактичним обставинам справи та не підлягає скасуванню.
Підстав для умовно-дострокового звільнення засудженої ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання не встановлено.
Керуючись ст.81 КК України, ст.ст. 404, 405, 407, 409, 537 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2017 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 ., щодо умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, на підставі ст.81 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4