Справа № 149/2624/17
Провадження №11-кп/772/152/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року м. Вінниця

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
зі секретарем ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20.10.2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000450 від 19.08.2017 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Торчин, Хмільницького району, Вінницької області, українця, гр. України, освіта середня, непрацюючого, неодруженого, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого
вироком Хмільницького міськрайонного суду від 31.05.2017 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, ст. 75, 104 КК України - 1 рік іспитовий строк, п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, ст. 105 КК України - звільнений від покарання та застосовано примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд батька строком на 1 рік,
вироком апеляційного суду Вінницької області від 21.12.2017 року за ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст.75,ст. 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням 1 рік, на підставі п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнений від відбування покарання.
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України
за участю сторін кримінального провадження
прокурора : ОСОБА_8
обвинуваченого: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, просила вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20.10.2017 року відносно ОСОБА_7 скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, визнати ОСОБА_7 , який за вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 31.05.2017 року засуджений за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75, ст.104 КК України звільненого від покарання та застосовано примусові заходи виховного характеру у виді передачі під нагляд батька строком на 1 рік, вирок чинності не набрав, винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. В решті вирок залишити без змін.
Вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20.10.2017 року ОСОБА_7 , визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 289 ч. 2 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 , від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном 2 роки не вчинить нового злочину.
В силу ст. 76 КК України зобов`язано обвинуваченого ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання.
Витрати по проведенню автотоварознавчої експертизи № 278 від 29.09.2017 року в сумі 865грн. 90 коп. стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави.
Долю речових доказів вирішено.
З вироку суду першої інстанції вбачається, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.
18.08.2017 року о 19:00 год. ОСОБА_7 разом із неповнолітнім ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи на території ставу в с. Скаржниці Хмільницького району Вінницької області, спричинили потерпілому ОСОБА_10 та ОСОБА_11 тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , перебуваючи на території біля ставу в с. Скаржниці Хмільницького району Вінницької області, маючи корисливий мотив та прямий умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом з метою використання його як засобу пересування, не маючи права на володіння, розпорядження та користування даним автомобілем марки «ВАЗ-21150» державний номерний знак НОМЕР_1 , повторно, діючи умисно та поза волею власника автомобіля ОСОБА_11 , який заперечував проти того, щоб ОСОБА_7 привів автомобіль у рух, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи негативні наслідки своєї поведінки та бажаючи їх настання, незважаючи на вищевказані заперечення власника автомобіля ОСОБА_11 та присутність в салоні автомобіля неповнолітніх ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , скориставшись ключем, запустив двигун вказаного автомобіля та в подальшому привів його в рух і таким чим незаконно заволодів даним транспортним засобом, вартість якого згідно висновку авто-товарознавчої експертизи № 278 від 29.09.2017 становить 72.400 гривень. На викраденому автомобілі ОСОБА_7 проїхав до центральної частини с. Скаржниці, Хмільницького району, після чого залишив вказаний автомобіль.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що вирок суду стосовно ОСОБА_7 підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості на підставі ст.ст.413,414 КПК України.
Призначаючи покарання за ч.2 ст.289 КК України, суд не в повній мірі врахував, ті обставини, що ОСОБА_7 будучи засудженим за вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 31.05.2017 року, достовірно знав, що вищевказаний вирок не набрав чинності, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний злочин проти здоров`я особи та умисний корисливий злочин проти власності, а саме 18.08.2017 року ОСОБА_7 скоїв злочин невеликої тяжкості , передбачений ч.1 ст. 125 КК України і тільки у зв`язку з відмовою потерпілих від обвинувачення, ухвалою Хмільницького міськрайонного суду від 20.10.2017 року провадження було закрито, не поніс належного покарання, а також 18.08.2017 року повторно скоїв тяжкий злочин, передбачений ч.2 ст. 289 КК України.
Вказане свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення. Невиконання ОСОБА_7 умов зазначених у вироці Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 31.05.2017 року, повне ігнорування ним покладених обов`язків, від виконання яких залежала його подальша доля, свідчить про те, що визначене даним вироком покарання не потягло за собою виправлення обвинуваченого, не сприяло появленню у нього схильності до правомірної поведінки, що потягло за собою вчинення нових умисних злочинів і порушення прав і свобод потерпілих, права власності, законів України.
Таким чином, неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого ОСОБА_7 внаслідок мякості та відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст.409, ст. 413,414 КПК України є підставою для скасування вироку.
Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_15 , який підтримав апеляційну скаргу, звернув увагу про неможливість виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти апеляційної скарги прокурора, пояснив, що вину визнав, щиро розкаюється, обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, суд вважає, що подана апеляційна скарга є необґрунтована та не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України не оспорюється.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного, який має позитивну характеристику за місцем проживання, його відношення до подій, що відбулися та їх наслідків, вік, сімейні обставини, та те, що потерпілий не наполягає на суворій мірі покарання та просить не позбавляти його волі, обставини, що пом`якшують покарання.
Обставини, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання відсутні.
При цьому судом прийнято до уваги досудову доповідь міністерства юстиції України центрально-західного міжрегіонального управління з питань виконання покарання Хмільницького міськрайонного відділу з питань від 19.10.2017 року за № 1945, відповідно до якої можливе виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк, та він не становить високої небезпеки для суспільства.
Враховуючи викладене, перевіривши всі обставини, які мають значення при призначенні покарання, суд першої інстанції, додержуючись принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання визначив покарання в межах санкції ч.2 ст.289 КК України, належним чином умотивувавши своє рішення щодо доцільності застосування ст.75 КК України.

Покарання визначене судом першої інстанції відповідає вимогам ст.50 КК України, ст. 65 КК України.

На думку суду апеляційної інстанції покарання призначене ОСОБА_7 є достатнім та необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого ОСОБА_7 внаслідок м`якості є безпідставними.

За таких обставин, підстави, передбачені п.4 ч.1, ч.2 ст. 409 КПК України для скасування вироку суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. 404, 405,407, 419 КПК України суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора ОСОБА_6 .

Вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20.10.2017 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3
Суддя : /підпис/
Згідно з оригіналом:
Суддя: