Справа№ 308/8240/17

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.10.2017 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
з участю адвоката ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , с.Волошкове, Зіньківського району Полтавської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,громадянина України, українця, з неповною середньою освітою,неодруженого, раніше не судимого, військовослужбовця,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №93 від 15.05.2017 солдат ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу частини та поставлений на всі види забезпечення.
Під час проходження військової служби, будучи військовослужбовцем відповідно до вимог в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 12, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України солдат ОСОБА_5 зобов`язаний був свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов`язок, зобов`язаний завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому.
Поряд з цим, відповідно до ст. ст. 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, встановлено, що для забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, військовослужбовців у службовий час зобов`язані постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Натомість ОСОБА_5 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України, став на шлях вчинення злочину проти встановленого порядку несення військової служби.
Так, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем строкової служби військової частини НОМЕР_1 , у порушення вищевказаних нормативно-правових актів, через особисту недисциплінованість, з метою ухилитися від проходження військової служби, без поважних причин, без дозволу відповідних службових осіб частини, будучи військовослужбовцем строкової служби військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитися від проходження військової служби, у порушення вимог ст.ст. 9, 11, 12, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно, без поважних причин, 17.07.2017 близько 21:30 год. самовільно залишив місце служби територію військової частини ( АДРЕСА_2 ) та без поважних причин ухилявся від проходження військової служби по 26.07.2017, перебуваючи весь вказаний період поза розташуванням військової частини та проводячи час на власний розсуд, чим вчинив самовільне залишення військовослужбовцем строкової служби військової частини, без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч.4 ст. 407 КК України.
Сторони узгодили покарання, яке слід призначити підозрюваному ОСОБА_5 за скоєння злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, вважає можливим застосувати положення ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, незазначеного в санкції ст.407 ч.4 КК України та на підставі ст. 60 КК України призначити йому покарання у вигляді арешту строком на 2 (два) місяці.
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, зміст підозрюваній яких роз`яснено.
Прокурор в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити ОСОБА_5 визначену в угоді міру покарання.
Заслухавши сторін провадження, дослідивши зміст угоди стосовно свідомої добровільної узгодженості сторонами її істотних умов, враховуючи те, що вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів, останній розуміє зміст угоди, наслідки її укладення і невиконання, які передбачені ст. ст. 473, 476 КПК України, угода не суперечить вимогам КК та КПК України, суд приходить до переконання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості.
Винність обвинуваченого ОСОБА_5 доведена і його дії суд кваліфікуєза ч.4 ст. 407 КК України.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд визнає щире каяття та сприяння розкриттю злочину .
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.
Обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити вид і міру покарання, відповідно до угоди про визнання винуватості від 21 серпня 2017 року укладеної між прокурором у кримінальному провадженні та підозрюваним ОСОБА_5 ..
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 314, 369, 370, 373, 374, 376, 473, 475 КПК України, суд,-
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК і застосувати положення ст.69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, незазначеного в санкції ст.407 ч.4 КК України та на підставі ст. 60 КК України призначити йому покарання у вигляді арешту строком на 2 (два) місяці.
Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Закарпатської області через цей суд на протязі 30 діб з дня його проголошення.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду: ОСОБА_1