УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №295/132/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження № 295/132/18 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 25 січня 2018 року, якою відмовлено ОСОБА_7 у задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення,-
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду як необґрунтовану, постановити нову ухвалу, якою застосувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо нього. Вказує, що за 9-ть років його перебування в ДУ «Житомирська ВК №4» у нього не було жодного стягнення, а заохочення йому не надавалися, оскільки на той час у нього було 12 тисяч гривень боргу за виконавчим листом. Вважає, що наявні всі підстави для застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення.
В ухвалі суду зазначено, що засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з заявою про умовно-дострокове звільнення, посилаючись на те, що стягнень він не має та з 4 грудня 2017 року працює двірником.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 засуджений 06.11.2008 року Апеляційним судом Житомирської області за ст.ст. 115 ч. 2 п. 4, 185 ч. 1, 70 ч. 1 КК України на 14 років позбавлення волі.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 27.02.2017 року ОСОБА_7 зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 17.04.2008 року по 26.02.2009 року відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку 17.04.2008 року. Кінець строку 08.06.2021 року, 3/4 строку покарання відбув 08.12.2017 року.
Відмовляючи ОСОБА_7 у задоволенні заяви засудженого, суд послався на те, що засуджений свого виправлення не довів, оскільки як вбачається з матеріалів особової справи ОСОБА_7 за період відбування покарання характеризується незадовільно та заохочень не має. Проте, має 12 стягнень. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що заява засудженого задоволенню не підлягає.
Засуджений ОСОБА_7 за його клопотанням був доставлений до апеляційного суду на розгляд апеляційної скарги. Проте, після відмови в задоволенні його заяв про відвід складу суду та прокурора, відмовився приймати участь в судовому засіданні, вимагав вивести його із зали судового засідання. Враховуючи, що участь засудженого ОСОБА_7 не є обов`язковою, апеляційний суд вважає можливим продовжити апеляційний розгляд у відсутність останнього.
Заслухавши доповідача, міркування прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
З ухвали суду вбачається, що приймаючи рішення про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд діяв у відповідності до положень ст. 81 КК України та ст.ст. 537, 539 КПК України належним чином мотивувавши свої висновки.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 засуджений 06.11.2008 року Апеляційним судом Житомирської області за ст.ст. 115 ч. 2 п. 4, 185 ч. 1, 70 ч. 1 КК України на 14 років позбавлення волі.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 27.02.2017 року ОСОБА_7 зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 17.04.2008 року по 26.02.2009 року відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку 17.04.2008 року. Кінець строку 08.06.2021 року, 3/4 строку покарання відбув 08.12.2017 року.
Також, місцевим судом враховано, що засуджений ОСОБА_7 за період відбування покарання характеризується незадовільно та заохочень не має. Проте, має 12 стягнень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Наведене є обов`язковою передумовою для умовно-дострокового звільнення, поряд із передбаченими у ч. 3 ст. 81 КК України строками фактичного відбуття покарання засудженим.
Порядок дострокового звільнення від відбування покарання встановлено ст. 154 КВК України. Відповідно до даного порядку, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 КК України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна не відбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.
Наведені норми закону вказують на те, що саме адміністрація установи виконання покарань повинна дійти висновку про те, що особа, яка відбуває покарання, довела своє виправлення.
Проте, згідно витягу з протоколу №24 від 22.12.2017 року спільного засідання комісії ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)» та спостережної комісії при Житомирському міськвиконкомі ОСОБА_7 відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення. Не довів свого виправлення (а.п.30).
Крім того, згідно характеристики від 21.12.2017 року та довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_7 , останній за час відбування покарання характеризується незадовільно, вину у скоєному злочині не визнав, за виконавчими листами має позов, який не відшкодовує, має 12 стягнень та не має жодного заохочення (а.с. 8, 32).
З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову ОСОБА_7 у задоволенні заяви про умовно-дострокового звільнення.
Апеляційний суд вважає, що наведені дані про особу ОСОБА_7 не дозволяють зробити висновок про сумлінну поведінку засудженого, яка б вказувала на доведення виправлення засудженого та не можуть слугувати підставою для застосування щодо останнього положень ст. 81 КК України.
Також, апеляційний суд відмічає, що для умовно-дострокового звільнення засудженого необхідно враховувати його поведінку за весь період відбування покарання.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується з рішенням місцевого суду про залишення вказаної заяви засудженого ОСОБА_7 без задоволення.
На підставі викладеного, ухвала суду щодо ОСОБА_7 законна та обгрунтована і підстав для її скасування не має.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 25 січня 2018 року, якою відмовлено ОСОБА_7 у задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: