В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/1377/17
Провадження № 1-кп/348/245/17

08 грудня 2017 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Надвірна кримінальне провадження № 0000910 про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із середньою освітою, працюючого на сезонних тимчасових заробітках, одруженого, на утриманні має 1 неповнолітню дитину, не судимого, громадянина України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_6 умисно заподіяв потерпілій ОСОБА_4 легкі тілесні ушкодження.

Злочин вчинено за наступних обставин.

15 грудня 2016 року в АДРЕСА_1 , приблизно о 20.50 год. обвинувачений ОСОБА_6 під час словесного конфлікту із ОСОБА_4 на ґрунті існуючих неприязних особистих відносин, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, наніс декілька ударів руками в обличчя та по тілу потерпілої. Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_4 було заподіяно тілесні ушкодження у виді синця в ділянці правого стегна, правої вилиці та лівої щоки, що згідно висновку експерта № 398 від 18.01.2017 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім того неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_4 було також заподіяно моральні страждання, які вона оцінює в 10000 грн.

Допитаний в якості обвинуваченого ОСОБА_6 в судовому засіданні вину свою в інкримінованому йому злочині не визнав, також заперечує спричинення потерпілій будь-якої моральної шкоди, і дав в суді показання про те, що він проживає разом зі своєю родиною в АДРЕСА_1 . З потерпілою ОСОБА_4 , яка є його односельчанкою, в них існують неприязні стосунки через, на його думку, ніби-то ворожіння на його родину з її сторони та її знайомої ОСОБА_8 .

Стосовно події 15 грудня 2016 року обвинувачений пояснив наступне. Того дня він приблизно після 20 год. зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_9 і пішли з ним в магазин по сигарети. Тоді ж він на центральній вулиці побачив ОСОБА_4 , яку взяв за руку, щоб вияснити, чому вона на нього і родину ворожить і що вона від них хоче. На це ОСОБА_4 вирвала від нього свою руку, відразу ж взяла телефон і почала кудись телефонувати. Цей конфлікт тривав не більше 1 хвилини. Він з ОСОБА_10 пішли далі в магазин, а потім розійшлися по своїх домівках. Жодних ударів він ОСОБА_4 не наносив. Свою провину у нанесенні ударів потерпілій не визнає, в цивільному позові просить відмовити, оскільки вважає, що ніяких моральних страждань потерпіла не перенесла, а навпаки, він фактично є потерпілим від її всіх протиправних дій, що та оговорює його. Просить винести стосовно нього виправдувальний вирок, а у випадку доведеності його вини просить застосувати до нього Закон України «Про амністію в 2016 році», так як він має на утриманні неповнолітню дитину.

Незважаючи на не визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у пред`явленому йому обвинуваченні, його вина повністю доводиться іншими зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, будучи допитаною в судовому засіданні в якості потерпілої ОСОБА_4 суду підтвердила, що проживає на даний час разом зі своїми дітьми в АДРЕСА_2 , є вдовою. Протягом останнього часу між нею та обвинуваченим існують неприязні відносини через її знайому ОСОБА_8 , з якою в ОСОБА_6 є конфлікт ніби-то з приводу земельних ділянок.

15 грудня 2016 року вона попросила свою подругу ОСОБА_8 , яка працює в м.Надвірна, купити її дітям ліки, так як ті захворіли. Приблизно після 20 год. того ж дня вона прийшла до ОСОБА_8 , яка проживає через дорогу від ОСОБА_6 , забрала медикаменти і відразу ж поверталася до себе додому. Проходячи вуличкою, відчула як її ззаду схопили за шию і побачила, що це був ОСОБА_6 . Зі словами: «Ти чого ходиш до ОСОБА_11 ? Ти до неї не будеш ходити» обвинувачений почав наносити їй удари руками по обличчю та тілу, звалив її на землю та копав. Вона почала кричати і на її крик прибігла з дому ОСОБА_8 , а потім зупинився невідомий їй водій, який їхав зі сторони м.Надвірна, присвітив фарами, запитався обвинуваченого, що ж він робить. Після цього ОСОБА_6 втік до себе додому, а вона пішла до себе. Дома їй стало погано і вона викликала «швидку». Цей інцидент тривав загалом декілька хвилин. Вона почувала себе погано, її боліло обличчя, тіло. Від отриманих ударів в неї були синці на ногах, обличчі. За свої протиправні дії обвинувачений жодного разу не покаявся та не попросив в неї вибачення, а тому просить покарати його згідно закону. Окрім того просить стягнути з обвинуваченого понесені неї судові витрати по справі, пов`язані з правовою допомогою та моральну шкоду, яку вона оцінює в 10000 грн., оскільки перенесла фізичну біль, страх за своє здоров`я, сором перед оточуючими за отримані садна, незручності в житті, порушення звичайного життєвого ритму, її надалі постійно мучать болі.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в с. Лісна Тарновиця Надвірнянського району по сусідстві з обвинуваченим (через дорогу) та працює продавцем в м.Надвірна. Між нею та обвинуваченим вже певний час існують неприязні стосунки із незрозумілих для неї причин і поведінки самого ОСОБА_6 . Потерпіла ОСОБА_4 є її хорошою знайомою.

15 грудня 2016 року вона після роботи приїхала додому і привезла ОСОБА_4 ліки для дітей. Після 20 год. потерпіла прийшла до неї по медикаменти і практично відразу ж пішла до себе додому, а вона почала поратися по домашніх справах, вийшла надвір по воду. Тоді ж почула на вулиці крик і по голосу впізнала, що кричить ОСОБА_4 . Вона зачинила будинок і ворота, побігла на шум та побачила, що потерпіла лежить на землі, а ОСОБА_6 наносить їй удари, копає. В цей же час зі сторони м.Надвірна їхала машина, яка на це все присвітила фарами, призупинилася і водій запитався «Що ж ти робиш?». Після цього ОСОБА_6 втік до себе у вуличку до свого дому, а вона допомогла потерпілій дійти додому. Потім їй стало відомо, що ОСОБА_4 відвезла «швидка» в лікарню.

Судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про наявність у свідка будь-якого мотиву, щоб обмовити обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні ствердив, що він проживає в с.Лісна Тарновиця Надвірнянського району і є знайомим ОСОБА_6 15 грудня 2016 року він ввечері зустрівся з обвинуваченим, вирішили піти в магазин по сигарети. В центрі села, поблизу пошти побачили ОСОБА_4 . Між ОСОБА_6 та нею виникла суперечка із-за ворожіння, ОСОБА_6 взяв потерпілу за руку, однак вона вирвала її і відразу ж почала кудись телефонувати. Цей інцидент тривав не більше півтора хвилини. Потім вони пішли купили сигарети, покурили і розійшлися по своїх домівках. Він не бачив, щоб ОСОБА_6 наносив ОСОБА_4 будь-яких ударів.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 в скоєнні злочину також доводиться письмовими доказами, зокрема:

- протоколом проведення слідчого експерименту від 22.06.2017 року за участю ОСОБА_12 , та фототаблицею до нього, згідно якого він детально розповів про обставини нанесення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень 15.12.2016 року в с.Лісна Тарновиця Надвірнянського району (а.с.63-69);

- висновком експерта № 398 від 18.01.2017 року, з якого вбачається, що у ОСОБА_4 виявлено такі тілесні ушкодження: синці в ділянці правого стегна, правої вилиці та лівої щоки. Вказані тілесні ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів, можуть відповідати терміну утворення, вказаним слідчим в описовій частині постанови і згідно Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень відноситься до легких тілесних ушкоджень. (а.с.71-72);

- догоспітальним клінічним протоколом від 15.12.2016 року, з якого вбачається, що вказаного числа в Надвірнянську ЦРЛ ШМД доставлена ОСОБА_4 з приводу отриманого забою м`яких тканин обличчя (а.с.70).

Посилання обвинуваченого та сторони захисту на те, що потерпіла не могла отримати тілесних ушкоджень в результаті протиправних дій обвинуваченого, або потерпіла, на їх думку, могла сама собі нанести тілесні ушкодження з метою оговорити обвинуваченого та притягнути того кримінальної відповідальності, суд вважає надуманими, нічим не підтвердженими і такими, що заперечуються висновком експерта № 398 від 18.01.2017 року, згідно до якого локалізація виявлених у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень співпадають з отриманими нею ушкодженнями внаслідок ударів, які нанесені їй обвинуваченим.

Зазначені докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінально - процесуального закону, вони є допустимими, та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення, відповідають показанням потерпілої та свідка у справі і які, на думку суду, повністю спростовують позицію захисту щодо відсутності достатніх доказів спричинення тілесних пошкоджень потерпілій обвинуваченим ОСОБА_6 та можливості відсутності причинного зв`язку між діями обвинуваченого (у випадку спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 ) та наявними тілесними ушкодженнями потерпілої ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_9 не був безпосередньо присутнім під час усього перебігу події, тому й міг не бачити нанесення ударів ОСОБА_4 , однак в своїх показаннях цей свідок не заперечував факту суперечки, яка мала місце 15 грудня 2016 року за участю потерпілої та обвинуваченого, тобто непрямо підтверджують існування обставин, про які суд повідомили потерпіла та інший свідок. Фактичні дані, отримані із показань даного свідка не підтверджують обставин, на які посилається обвинувачений ОСОБА_6 як на непричетність до вказаного кримінального правопорушення.

Оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 .

Із суб`єктивної сторони злочин, передбачений ст.125 КК України характеризується тільки умисною виною. Відповідальність за ст.125 КК України настає і у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров"ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження, а також заподіяння потерпілому фізичного болю, тобто ударів, побоїв чи інших насильницьких дій, що спричинили короткочасний розлад здоров"я.

ОСОБА_6 в ході судового розгляду фактично не заперечив того факту, що мав місце інцидент з потерпілою, разом із тим обвинувачений заперечує факт заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень. Однак такі пояснення та твердження суд розцінює як обраний ним засіб свого захисту та такі пояснення обвинуваченого спростовуються поясненнями самої потерпілої, яким суд надає віри, оскільки вони є послідовними, узгоджуються між собою та знаходяться в об`єктивному зв`язку із матеріалами кримінального провадження, стверджуються іншими об`єктивними доказами.

Твердження обвинуваченого про те, що він не мав жодного умислу на спричинення тілесного ушкодження потерпілій, а тому не повинен нести кримінальну відповідальність за ч.1 ст.125 КК України, яка передбачає наявність умислу на спричинення тілесних ушкоджень, є неспроможними та такими, що не підтверджуються здобутими у кримінальному провадженні доказами.

Так, потерпіла надала суду детальні показання щодо обставин події, також вона розповіла, що саме ОСОБА_6 наніс умисно удари по тілу та обличчі, що узгоджується також із висновком судово-медичної експертизи № 398.

Суд вважає покази, які дані в судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_6 в частині не визнання своєї вини в нанесенні легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_4 неправдивими, розцінює їх як намагання уникнути відповідальності за вчинення ним злочину. Дані покази спростовані дослідженими в судовому засіданні доказами - показами потерпілої, свідка, які є узгодженими та послідовними, результатом експертизи. Дані докази суд бере за основу обвинувального вироку.

Таким чином, оцінивши здобуті докази в їх сукупності, суд знаходить, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочині доведена повністю.

Суд вважає, що злочинні дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне заподіяння потерпілій ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень.

При обранні міри покарання обвинуваченому, суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, що має постійне місце проживання та реєстрації, за яким характеризується позитивно, що на обліку у лікаря психіатра чи нарколога не перебуває, а також його відношення до скоєного та поведінку до і після вчинення злочину.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Враховуючи всі обставини справи, дані про особу обвинуваченого, думку потерпілої щодо покарання в межах закону, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_6 слід призначити покарання в межах, встановлених в санкції частини статті Кримінального кодексу у виді штрафу.

На думку суду, саме таке основне покарання буде достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_6 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Окрім того в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 звернувся із заявою про звільнення його від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», так як він має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по відношенню до якої батьківських прав не позбавлений (а.с.80-82).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.
Відповідно до ст.85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Згідно п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році» № 1810-VІІІ від 22.12.2016 року, що набрав чинності 07.09.2017 року, підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України та особи, визнані винними у вчинені необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України та на день набрання чинності цим законом не позбавлені батьківських прав і мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив умисний злочин, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, проживає та має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по відношенню до якої батьківських прав не позбавлений, подав заяву про застосування до нього акту амністії, а обставин, які б перешкоджали застосуванню амністії, відповідно до ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» судом не встановлено, тому суд вважає можливим звільнити його від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію в 2016 році» № 1810-VІІІ від 22.12.2016 року.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди слід задоволити частково з таких підстав.

За ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ст.56 КПК України потерпілі мають право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд враховує положення ст. 129 КПК України та бере до уваги доведеність підстав та розміру заявленого цивільного позову.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно пунктів 6, 7, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди із змінами та доповненнями, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Суд враховує, що потерпілою ОСОБА_4 перенесено фізичну біль, душевні страждання, переживання за своє здоров`я, вимушені зміни у життєвих планах і стосунках. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в даному випадку суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості і враховує майновий стан обвинуваченого ОСОБА_6 , а тому суд вважає за можливе зменшити заявлену потерпілою суму моральної шкоди та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 1500 грн. моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 680 грн.

Звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 задоволити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_4 1500 грн. заподіяної моральної шкоди та 2000 грн. судових витрат, пов`язаних з оплатою послуг адвоката.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 30 днів з часу його проголошення шляхом подачі апеляції через Надвірнянський районний суд.

Копії вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1