№1-кп/243/334/2018
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и
13 лютого 2018 року м. Слов`янськ
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні у залі суду м. Слов`янська кримінальне провадження № 0000058 від 08.01.2018 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Селезнівка Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, має на утриманні 7 дітей, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 03.10.2006 р. Слов`янським міськрайонним судом Донецької області, за ст. 185 ч. 3 КК України, до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки;
- 19.03.2013 р. Слов`янським міськрайонним судом Донецької області, за ст. 185 ч. 1 КК України, до 100 годин громадських робіт;
- 18.05.2013 р. Слов`янським міськрайонним судом Донецької області, за ст. 185 ч. 2, 71 КК України, до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки;
- 05.07.2016 р. Слов`янським міськрайонним судом Донецької області, за ст. 185 ч. 2, 194 ч. 2, 289 ч. 2, 70 ч. 1 КК України, до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки;
- 22.12.2016 р. Слов`янським міськрайонним судом Донецької області, за ст. 185 ч. 2, 70 ч. 4 КК України, до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки;
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
08.01.2018 року, приблизно о 07.30 годин, ОСОБА_4 , будучи особою раніше судомою за корисливий злочин, маючи не зняту та не погашену в законному порядку судимість, знаходився на вул. Садова, с. Селезнівка, Слов`янського району, де у нього виник протиправний умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла, ОСОБА_5 , розташованого за адресою: будинок АДРЕСА_2 з метою внутрішнього огляду приміщення.

Реалізуючи свій протиправний умисел, 08.01.2018 року приблизно о 17.35 годин, ОСОБА_6 підійшовши до будинку АДРЕСА_2 , де діючи умисно таємно, розуміючи протиправний характер своїх дій, та те що посягає на гарантовані громадянам права Конституцією України на недоторканність житла, без згоди власника, проник через незачинену калітку на територію домоволодіння АДРЕСА_2 .

Після чого ОСОБА_4 продовжуючи свої протиправні дії підійшов до вхідних дверей будинку АДРЕСА_2 , які були незамкнуті на запірний пристрій та, протиправно проник до вищевказаного приміщення, шо належить ОСОБА_5 та є житлом.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України, а саме незаконне проникнення до житла, що порушують недоторканність житла громадян.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 в скоєнні даного кримінального правопорушення свою провину визнав. У вчиненому щиро розкаюється.

В судове засідання потерпілий ОСОБА_5 не з`явився, до суду надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Претензій до обвинуваченого немає.

Суд вважає, що провина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена сукупністю наступних досліджених у судовому засіданні доказів, які ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності для ухвалення даного процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги:

- протокол огляду місця події від 08.01.2018 року з фото таблицею до нього, відповідно до якого було оглянуто будинок АДРЕСА_2 (а.с. 54-58);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.01.2018 року, відповідно до якого потерпілий впізнав особу, яка проникла до його будинку 08.01.2018 року (а.с. 52-53);

Суд вважає вищеописані досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.

Щодо пред`явлення обвинувачення, суд бере до уваги ст.12 Загальної декларації прав людини, яку прийнято і проголошено Резолюцією 217 А Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.48, «…ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла… Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань».

Таке саме положення міститься у ст.17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16.12.66, який набув чинності для України 23.03.76.

Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4.11.50) передбачено, що: «Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання відбувається згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб».

Виходячи з цих міжнародно-правових актів, Україна закріпила принцип недоторканності житла і поваги до особистого і сімейного життя людини у національному законодавстві, розширивши цей принцип вимогою щодо недоторканності й іншого володіння особи.

Відповідно до ст.30 Конституції передбачено, що кожному гарантується недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна, чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Крім того, ч.1 ст.233 КПК передбачено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Отже, в Конституції та інших законах не передбачено право будь-кого і будь-коли проникати в житло чи інше володіння особи тільки тому, що там хтось незаконно перебуває та володіє ним, окрім невідкладних випадків, зазначених у ч.2 ст.30 Конституції.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по кримінальному провадженню, оцінивши представлені сторонами провадження докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що діям обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування була дана вірна юридична кваліфікація за частиною 1 статті 162 КК України, а саме незаконне проникнення до житла, що порушують недоторканність житла громадян.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, обставини що пом`якшують і обтяжують покарання.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд згідно з вимогами ст.65 КК України враховує характер і ступінь вчиненого правопорушення, відомості про винну особу. Так, ОСОБА_4 є працездатною за віком особою, проте суспільно корисною діяльністю не займається, офіційно не працевлаштований, постійних доходів не має, перебуває у зареєстрованому шлюбі, має на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , не працює, раніше неодноразово судимий, у лікарів нарколога і психіатра на обліку не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, є щире каяття у скоєному.

Обставиною, що обтяжує його покарання, суд визнає рецидив злочинів.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо шляхом призначення йому покарання у вигляді обмеження волі на певний строк, оскільки він вчинив злочин в період іспитового строку, тобто це свідчить про те, що він не бажає ставати на шлях виправлення і призначення більш м`якого покарання, передбаченого санкцією статті 162 ч. 1 КК України, на думку суду, є недостатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Частиною 1 ст.72 КК України передбачено, що при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання перераховується у більш суворий, виходячи із встановленого співвідношення, зокрема, одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.162 КК України, вчинив 08 січня 2018 року, тобто в період іспитового строку за попереднім вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22.12.2016 року, яким його засуджено за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75,76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.

При цьому, призначаючи покарання обвинуваченому за сукупністю вироків, суд вважає за необхідне, керуючись ч. 1 ст. 72 КК України менш суворий вид покарання перевести в більш суворий, виходячи з такого співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

На переконання суду призначення обвинуваченому ОСОБА_4 саме такого покарання буде необхідним та достатнім і досягне мети не лише кари останнього за вчинене, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов не заявлявся.

Судові витрати у справі відсутні.

Відповідно до положень статті 100 КПК України, речові докази по справі, які під час досудового розслідування були повернуті за належністю потерпілому ОСОБА_5 , підлягають залишенню за належністю у цього власника.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 під час досудового розслідування не обирався, необхідності в його застосуванні при судовому провадженні не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369-371, 373-376, 392-393, 395 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.162 КК України і призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 71, 72 КК України до призначеного покарання повністю приєднати не відбуте покарання призначене за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22.12.2016 року та остаточно призначити покарання у вигляді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його затримання та взяття під варту.

Затримання та поміщення ОСОБА_4 до ІТТ №6 ГУНП в Донецькій області покласти на Слов`янський ВП ГУНП в Донецькій області, далі доставку до ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» - на конвойний підрозділ ІТТ №6 ГУНП в Донецькій області, після набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази: туфлі дитячі чорного кольору, розмір 29, металевий регістр б/в, зварені із двох труб 2 дюйма довжиною 2,33 м. кожна - передані на зберігання потерпілому ОСОБА_5 , відповідно до гарантійної розписки залишити потерпілому ОСОБА_5 за належністю.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Донецької області через Слов`янський міськрайонний суд, протягом тридцяти днів з дня його проголошення всіма учасниками судового розгляду, а засудженим з моменту отримання ним копії вироку.

Суддя Слов`янського
міськрайонного суду ОСОБА_1