Справа № 361/4570/17
Провадження № 1-кп/361/480/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 жовтня 2017 року Броварський міськрайонний суд Київської області
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
з участю прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
захисника - ОСОБА_5
- у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 407, ч. 4 ст. 407 КК України, -
Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, самовільно залишив військову частину без поважних причин на період понад один місяць, крім того, самовільно залишив військову частину без поважних причин в умовах особливого періоду, за наступних обставин.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 1 від 19.03.2014 сержанта ОСОБА_4 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації, з 20.03.2014 зараховано до списків складу військової частини НОМЕР_1 , призначено на посаду телеграфіста радіостанції Р142Н 5 центру радіорелейного зв`язку 2 польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 , дислокованої в АДРЕСА_1 , й поставлено на всі види забезпечення, відтак останній набув статусу військовослужбовця і розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби. 04.04.2014 військовослужбовець ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, незаконно припинив виконувати службові обов`язки, без поважних причин, відповідного наказу, дозволу командирів і начальників залишив військову частину НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , постійно перебував за місцем проживання, де проводив час за власним розсудом, не вживаючи жодних заходів для повернення до військової частини або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, приступив до виконання службових обов`язків 16.09.2015, тобто був відсутній у військовій частині з 04.04.2014 по 16.09.2015.
Крім того, обвинувачений, з 20.03.2014 проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 на посаді оператора радіолокаційної станції, усвідомлюючи її проходження в умовах особливого періоду й протиправний характер своїх дій, в періоди з 22.09.2015 по 13.05.2017, з 15.05.2017 по 18.07.2017 незаконно припиняв виконувати службові обов`язки, без дозволу відповідних командирів і начальників та без поважних причин залишав військову частину, постійно перебував за місцем проживання в м. Бровари Київської області, де проводив час за власним розсудом.
Допитаний судом обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованих злочинах за обставин, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся. Показав, що, будучи призваним у березні 2014 року на військову службу до Збройних Сил України та проходячи її у військовій частині НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , він залишив удома хвору на хронічний вірусний гепатит С дружину, яка перебувала у важкому психологічному стані через народження ІНФОРМАЦІЯ_3 мертвої дитини, доньок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що страждала на захворювання сітківки очей і систематичні простуди, і ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також бабусю дружини ОСОБА_9 , 1934 року народження, яка за станом здоров`я потребувала постійного догляду. Оскільки він був єдиним годувальником, після призову сім`я позбулась засобів до існування, крім того, дружина не могла самостійно контролювати старшу доньку. Маючи намір допомогти родині, однак не отримавши дозволу командирів на тимчасове припинення військової служби, він 04.04.2014 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 й повернувся до місця проживання, неофіційно працював у службі «таксі», утримував сім`ю та сплачував кошти за придбаний до призову в кредит для роботи автомобіль, який у подальшому відібрав банк. Під час неодноразових викликів до правоохоронних органів він пояснював про неможливість продовження служби через складні сімейні обставини, з цього приводу уповноваженою комісією був складений акт обстеження сімейного стану військовослужбовця та військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_6 клопотав про звільнення його з військової служби на підставі ч. 5 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Усвідомлюючи протиправність своїх дій, він 16.09.2016 прибув для несення військової служби до військової частини НОМЕР_1 , однак 22.09.2016 тринадцятирічна на той час донька ОСОБА_7 вкотре втекла з дому, це змусило його вдруге самовільно залишити військову частину та повернутися до родини, оскільки донька-підліток через психологічні проблеми потребувала постійної уваги. Він залишався з сім`єю до 13.05.2017, того дня відновив несення військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , однак 15.05.2017 втретє самовільно залишив військову частину в умовах особливого періоду через сімейні проблеми, до затримання 18.07.2017 постійно знаходився за місцем проживання. Розуміє злочинний характер своїх дій та готовий понести за них кримінальне покарання, однак в умовах, які склалися, не міг залишити напризволяще чотирьох безпорадних членів родини, що вкрай потребували матеріального забезпечення, фізичної та моральної підтримки. На даний час єдиним доходом родини є мінімальна пенсія ОСОБА_9 , тому сім`я має великі борги за комунальні послуги, існує за рахунок позичених у знайомих коштів та загальна сума боргу складає близько 50 000 грн., при цьому дружина потребує постійного медикаментозного лікування, якого через брак коштів не отримує, у доньки ОСОБА_7 прогресують розлади поведінки й вона поміщена до Київської обласної психіатричної лікарні № 2 у м. Ворзель Київської області для обстеження.
Покази обвинуваченого є послідовними й логічними, відповідають фактичним обставинам справи, тому не викликають у суду сумніву. Оскільки ОСОБА_4 повністю визнав свою вину за ч. 3 ст. 407, ч. 4 ст. 407 КК України та не оспорював фактичні обставини, викладені в обвинувальних актах об`єднаного кримінального провадження, судом безсумнівно встановлено правильність розуміння ним змісту цих обставин і добровільність його позиції, суд за згодою учасників судового провадження, роз`яснивши обвинуваченому положення частини третьої статті 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, за виключенням документів, які характеризують винну особу, тобто розглянув провадження за правилами, передбаченими частиною третьою статті 349 КПК України.
Суд вважає повністю доведеною винуватість військовослужбовця ОСОБА_4 у самовільному залишенні військової частини без поважних причин на період понад один місяць та у самовільному залишення військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тому засуджує його за ч. 3 ст. 407, ч. 4 ст. 407 КК України.
Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу ОСОБА_4 , який уперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання і роботи до призову, негативно за місцем проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 , у 2008 році переніс консолідований уламковий перелом зі зміщенням лівої п`яткової кістки, страждає на посттравматичний деформуючий остеоартроз лівого підтаранного суглобу та суглобів передплесни, постійний больовий синдром при помірному порушенні функцій, застарілі пошкодження медіальних менісків, мешкає з дружиною, що хворіє на хронічний вірусний гепатит «С» генотипу 1в, доньками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в якої діагностовано порушення форми поведінки, та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та 83-річною бабусею дружини.
Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття, оскільки він критично оцінює свою протиправну поведінку та висловлює готовність понести за вчинене передбачене законом покарання, а також вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, що об`єктивно несприятливо склалися, оскільки саме ситуація в родині спонукала ОСОБА_4 до неодноразового самовільного залишення військової частини. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_4 доцільне без ізоляції від суспільства, тому призначає йому покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. При цьому суд переконаний, що призначені вид і міра покарання відповідають вимогам ч. 2 ст. 65 КК України, є необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Цивільний позов по справі не заявлявся, речові докази, процесуальні витрати відсутні.
Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2017 ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалою підготовчого судового засідання від 16.08.2017 змінений на домашній арешт на строк по 14.10.2017. На період до набрання вироком законної сили суд вважає доцільним продовжити засудженому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту зі зміною його умов.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -
З А С У Д И В :
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 407, ч. 4 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання:
- за ч. 3 ст. 407 КК України - у виді 3 років позбавлення волі;
- за ч. 4 ст. 407 КК України у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш сурового покарання більш суровим, остаточно до відбуття ОСОБА_4 призначити 5 (п`ять) років позбавлення волі.
Звільнити засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням за правилами ст. 75 КК України, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців, у період якого зобов`язати ОСОБА_4 відповідно до ст. 76 КК України періодично з`являтись для реєстрації до Броварського міськрайонного відділу з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
До набрання вироком законної сили продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладенням на нього процесуального обов`язку цілодобово не залишати місце проживання домоволодіння АДРЕСА_1 .
Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним в порядку статті 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційних скарг до апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Броварський міськрайонний суд.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку; копії вироку негайно після його проголошення вручаються засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1