АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/439/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 610/2886/16-к
Категорія: ч.1ст.187, ч.2 ст. 186 КК України
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 00000088 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 28 жовтня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Савинці Балаклійського району Харківської області, громадянина України, який має базову загальну середню освіту, одруженого, не працює, згідно ст.89 КК України судимостей не має, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ;
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 187, ч.2 ст. 186 КК України, та призначено покарання за ч.1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, за ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 років 6 місяців. Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі та встановлено випробувальний термін на 3 роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, на ОСОБА_7 покладені наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 22 січня 2015 року по 8 травня 2015 року, а також з 27 жовтня 2016 року по 28 жовтня 2016 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати в сумі 614 грн. 35 коп.
Згідно вироку, 2 січня 2015 року приблизно о 18 годині ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_3 , за попередньою змовою в групі з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,який діяв повторно, з метою заволодіння чужим майном, вирішили відкрито викрасти сумку з її змістом у ОСОБА_10 . Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_9 знаходився поруч з місцем злочину і спостерігав за навколишньою обстановкою, забезпечуючи безпеку інших співучасників при вчиненні злочину з метою подачі сигналу небезпеки у разі її виникнення задля унеможливлення їх викриття.
ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_10 , зробивши їй підніжку, збив з ніг. Коли остання почала кричати та кликати на допомогу, ОСОБА_7 , з метою подолання її опору, вийшовши за межі домовленості з ОСОБА_9 і ОСОБА_8 щодо обсягу вчинення злочинних дій і таємно від них, умисно, відкрито, з корисливих мотивів вчинив напад на ОСОБА_10 з метою заволодіння її майном, погрожуючи приставленим до її тулуба ножем застосуванням насильства, небезпечного для її життя чи здоров`я, вирвав з рук ОСОБА_10 жіночу сумку, вивернув її зміст та викрав гаманець не встановленої вартості з грошовими коштами у сумі 233 грн, розпорядившись ними на свій розсуд.
Крім того, 22 січня 2015 року приблизно о 18 годині 40 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу будинку №4 по провулку Мисливському у місті Балаклія Харківської області, умисно, відкрито, повторно, викрав з рук потерпілої ОСОБА_11 жіночу сумку вартістю 182 грн. з грошовими коштами у сумі 50 грн., а також мобільний телефон марки «Nokia 7230» вартістю 341 грн, всього на загальну суму 537 гр., розпорядившись викраденим на свій розсуд.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок районного суду в частині призначеного покарання скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, а також неправильним та необгрунтованим застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням ст.75 КК України, ухвалити новий вирок, яким призначити більш суворе покарання за ч.1 ст.187 та ч.2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, тобто у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, з реальним його відбуттям. Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу прокурор вказує на те, що суд першої інстанції не обґрунтував у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення свій висновок про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та належним чином не мотивував, які саме дані про його особу дають підстави для висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. Крім того, на думку апелянта, судом при призначені ОСОБА_7 покарання не враховано, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, переховувався від суду та перебував у розшуку, характеризується за місцем проживання негативно, вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про стійку антисоціальну спрямованість поведінки обвинуваченого, у зв`язку з чим вважає, що суд призначив занадто м`яке покарання обвинуваченому та необґрунтовано застосував до ОСОБА_7 норми ст.75 КК України.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, а також заперечення обвинуваченого, який вважав вирок законним та обгрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Кримінальне провадження судом першої інстанції розглянуто в порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, а сам обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчинених злочинах, передбачених ч. 1 ст. 187, ч.2 ст. 186 КК України.
Зазначеним діям ОСОБА_7 суд дав належну правову оцінку та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.187 КК України , тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), ч.2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, які, згідно норм ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів.
Разом з тим, обґрунтовано обравши обвинуваченому ОСОБА_7 вид покарання у виді позбавлення волі, суд першої інстанції безпідставно звільнив його від відбування покарання, застосувавши норми ст.ст.75 та 76 КК України, у зв`язку з чим вирок в частині призначеного покарання підлягає скасуванню, так як судом не враховані в повному обсязі вимоги ст.50 та 65 КК України.
Суд, обґрунтовуючи необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України у вироку послався на обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочинів, відшкодування шкоди завданої потерпілим, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, а також на тяжкість злочину та дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, офіційно не працює, за місцем проживання характеризується негативно.
Одні і ті самі підстави, якими суд першої інстанції одночасно обґрунтував призначення покарання та можливість застосування до ОСОБА_7 звільнення від відбування покарання з випробуванням, не є переконливими, що свідчить про однобічну, помилкову оцінку обставин, які повинні враховуватися при призначені особі покарання, а призначене вироком покарання не узгоджується з вимогами, передбаченими ст.65 КК України.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.
Проте судом не приділено належної уваги вищезазначеним нормам і при призначенні покарання ОСОБА_7 не достатньо враховано дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що він хоча і не має непогашених судимостей, але раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за вчинення корисливих злочинів, в тому числі проти власності, належних висновків для себе не зробив та продовжив злочинну діяльність вчинив корисливі злочини в стані алкогольного сп`яніння, зокрема злочин пов`язаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілих. Більш того, обвинувачений за місцем мешкання характеризується негативно, не працює, що також свідчить про відсутність умов для його виправлення при звільненні від покарання.
Наведене характеризує ОСОБА_7 як суспільно-небезпечну особу, яка наполегливо не бажає становитися на шлях виправлення та перевиховання.
Що стосується щирого каяття ОСОБА_7 щодо своєї вини, наявності на утриманні у обвинуваченого неповнолітньої дитини та відшкодування потерпілим шкоди, завданої злочином - то це саме по собі, при наявності вищевказаних обставин, не зменшує істотно ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим тяжких злочинів та не є достатньою підставою для застосування норм ст.75 КК України, тобто звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки він раніше вже звільнявся від призначеного покарання з випробуванням, але пізніше продовжував вчинювати нові умисні корисливі злочини, що свідчить про неефективність таких заходів, через те, що вони не сприятимуть перевихованню ОСОБА_7 ..

Крім того у вироку зазначено, що суд враховує позицію потерпілих, які не наполягають на призначенні обвинуваченому суворої міри покарання, проте як убачається з відомостей, які містяться в матеріалах кримінального провадження, потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 надали до суду заяви (арк. 22-23) в яких вони залишають вирішення питання про призначення обвинуваченому покарання на розсуд суду. Колегія суддів, вважає, що така позиція потерпілих, говорить про те, що вони довіряють суду і вважають, що суд прийме законне рішення і призначить обвинуваченому справедливе покарання.

Вимог закону суд не дотримався і призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення поданої прокурором апеляційної скарги щодо скасування вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання, у зв`язку з його невідповідністю тяжкості злочину та особи обвинуваченого, і ухвалення нового вироку в цій частині судом апеляційної інстанції, тобто у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , необхідного і достатнього для його виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, судова колегія, керуючись вимогами ст.65 КК України, поряд з наведеними вище даними, враховує негативну характеристику на обвинуваченого, те, що він офіційно не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а також ступінь тяжкості вчинених злочинів, обвинувачений скоїв два тяжкі корисливі злочини, один із яких супроводжувався погрозою застосування насильства до потерпілої, при цьому така погроза полягала у використанні обвинуваченим ножа. Обставинами, що пом`якшують покарання суд першої інстанції правильно визнав щире каяття, визнання вини, відшкодування потерпілим завданої шкоди злочином, наявність на утриманні неповнолітньої дитини що не суперечить вимогам ст.66 КК України, а також вірно встановив наявність обставини, що обтяжує покарання вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння, що передбачено ст. 67 КК України.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та інші альтернативні види покарань не стануть дієвими для досягнення мети щодо його виправлення, а тому вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, з врахуванням тяжкості вчинених злочинів, даних про особу обвинуваченого, пом`якшуючих та обтяжуючої покарання обставин, в межах санкцій статей, що встановлені ч. 1 ст. 187 та ч.2 ст. 186 КК України, та призначити покарання за ч.1 ст. 187 КК України строком на 5 років 6 місяців позбавлення волі, за ч.2 ст. 186 КК України - строком на 4 роки позбавлення волі. Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за сукупністю злочинів, належить призначити на підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, тобто в умовах ізоляції від суспільства, з реальним його відбуттям.
На думку колегії суддів таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів. Підстав для застосування норм ст.ст. 69, 69-1 КК України колегія суддів не вбачає.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 належить обчислювати з моменту ухвалення цього вироку, оскільки запобіжний захід по даному кримінальному провадженні не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 п.3 ч.1, 409, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задоволити частково.

Вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 28 жовтня 2016 року, в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (років) роки 6 (шість) місяців, за ч.2 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 , обчислювати з моменту ухвалення цього вироку, тобто з 2 листопада 2017 року.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді

________________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4