Справа №487/1551/16-к 26.12.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження: № 11-кп/784/810/17 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 146, ОСОБА_1
ч. 2 ст. 187 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 грудня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши за матеріалами кримінального провадження №0000051 апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області ОСОБА_10 на вирок Заводського районного суду м.Миколаєва від 24 квітня 2017 року відносно
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Каховка Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 14.06.2012 року Дніпровським районним судом м.Херсон за ч. 4 ст. 185 на 5 років позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України;
ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Давидів Брід, Великоолександрівського району, Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:
- 02.04.2014 року Суворовським районним судом м. Херсона за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.357 КК України на 2 роки позбавлення волі, на основі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком 1 рік;
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженеця с. Жолобки, Шумського району, Тернопільської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого:
- 24.01.2011 року Заводським районним судом м.Миколаєва за ч.1 ст.187, ч.2 ст.263 КК України на 3 роки позбавлення волі;
ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Херсон, Херсонської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше судимого:
- 02.06.2008 року Суворовським районним судом м.Херсон за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки,
- 04.04.2011 року Суворівським районним судом м.Херсон за ч.1 ст.259, ч. 2 ст.307, ст. 71 КК України на 7 років позбавлення волі, рішенням Апеляційного суду Херсонської області міру покарання знижено та призначено 5 років 3 місяців позбавлення волі,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146, ч.2 ст.187 КК України.
учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_11
обвинувачені: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ,
захисники: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14

В с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційних скарг.
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146, ч.2 ст.187 КК України та призначено йому покарання: за ч.2 ст.146 КК України - у вигляді 3 років позбавлення волі, за ч.2 ст.187 КК України - у вигляді 8 років позбавлення волі із конфіскацією 1/2 частки майна, яке належить йому на праві приватної власності, крім житла.
Згідно ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді 8 років позбавлення волі із конфіскацією 1/2 частки майна, яке належить йому на праві приватної власності, крім житла.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк призначеного ОСОБА_8 покарання, строк його попереднього ув`язнення в період з 29.01.2016 року по строк винесення вироку 24.04.2017 року включно з розрахунком один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146, ч.2 ст.187, ч.1 ст.263 КК України та призначено йому покарання: за ч.2 ст.146 КК України у вигляді - 3 років позбавлення волі, за ч.2 ст.187 КК України - у вигляді 9 років позбавлення волі із конфіскацією майна, яке належить йому на праві приватної власності, за ч.1 ст. 263 КК України - у вигляді 4 років позбавлення волі.
Згідно ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке належить йому на праві приватної власності.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк призначеного ОСОБА_6 покарання, строк його попереднього ув`язнення в період з 29.01.2016 року по строк винесення вироку 24.04.2017 року включно з розрахунком один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146, ч.2 ст.187 КК України та призначено йому покарання: за ч.2 ст. 146 КК України - у вигляді 3 років позбавлення волі, за ч.2 ст. 187 КК України - у вигляді 8 років позбавлення волі із конфіскацією майна, яке належить йому на праві приватної власності.
Згідно ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 8 років позбавлення волі із конфіскацією майна, яке належить йому на праві приватної власності.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк призначеного ОСОБА_7 покарання, строк його попереднього ув`язнення в період з 29.01.2016 року по строк винесення вироку 24.04.2017 року включно з розрахунком один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146, ч.2 ст.187 КК України та призначено йому покарання: за ч.2 ст.146 КК України - у вигляді 3 років позбавлення волі, за ч.2 ст.187 КК України - у вигляді 8 років позбавлення волі із конфіскацією майна, яке належить йому на праві приватної власності.
Згідно ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у вигляді 8 позбавлення волі із конфіскацією майна, яке належить йому на праві приватної власності.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк призначеного ОСОБА_9 покарання, строк його попереднього ув`язнення в період з 29.01.2016 року по строк винесення вироку 24.04.2017 року включно з розрахунком один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто з обвинувачених в солідарному порядку на користь Департаменту фінансів Миколаївської міської ради у відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 3221 грн 53 коп.
Вирішено питання щодо речових доказів.
В своїх апеляційних скаргах та доповненнях до них як обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 так і прокурор просять вирок суду скасувати з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї ОСОБА_6 зазначає, що вирок суду є незаконним, так як ухвалений з істотним порушенням кримінально процесуального закону та прав і свобод людини, гарантованих Конституцією України.
Обвинувачений зазначає, що його було затримано в порядку ст.208 КПК України без будь-яких на то причин і доказів, які б вказували на його причетність до вказаних злочинів. Вказує, що його затримання ґрунтується лише на сумнівних показах потерпілого, які він неодноразово змінював. Суд першої інстанції не врахував, що 11.05.2016 року під час судового засідання потерпілий ОСОБА_15 заявив, що він з корисливих мотивів обмовив ОСОБА_6 та інших обвинувачених у скоєнні злочинів проти нього.
Зазначає, що впізнання за фотокартками було проведено з порушенням ст.228 КПК України. Не прийнято судом до уваги, що ні у нього та ні у кого з обвинувачених не були знайдені речі потерпілого.
Судом також не взято до уваги та не перевірено особу потерпілого, а саме чи перебуває він на обліку у лікаря-нарколога, чи вживає наркотичні речовини, його соціальні зв`язки, характеристику, місце роботи.
Суд, не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, що потягло за собою ухвалення незаконного вироку.

Також вказує, що вирок був ухвалений без участі ОСОБА_6 та його захисника, що також є суттєвим порушенням його законних прав.

В своїй апеляційній скарзі та доповненнях до неї ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним.
При ухваленні вироку суд, на думку апелянта, спирався лише на неправдиві покази потерпілого, які він постійно змінював під тиском прокурора.
Вважає, що належний йому автомобіль безпідставно був визнаний речовим доказом, процедура його впізнання за фотознімком була проведена з порушенням норм КПК. Фотознімок ОСОБА_8 відрізнявся від інших, так як був на темному фоні. Обвинувачений вважає, що потерпілий не міг його впізнати, так як раніше вони не були знайомі, а злочин був скоєний у темну пору доби.
ОСОБА_8 вважає, що не може бути достатнім доказом на підтвердження його вини фрагмент тканини з сидіння його автомобіля, на якому начебто плями крові, так як у висновку судово-медичної експертиз вказано, що походження крові не виключається від ОСОБА_15 так як нічим і не підтверджується. Крім того, суд не врахував те, що при огляді його автомобіля за участю понятих не було виявлено плям крові на тканині і ніяких фрагментів не вирізалось.
На його думку, також, не є доказом і телефон «Нокіа», який був знайдений начебто у нього та впізнаний ОСОБА_15 , який вказав, що телефон належить йому. Однак при обшук мого житла за участі понятих не було знайдено ніякого телефону вказаної моделі. Вказаний телефон мені навмисно та під фізичним тиском підкинули у райвідділу співробітники поліції.
Суд лише перелічив докази сторони захисту, але взагалі не надав їм оцінки.
В своїх апеляційних скаргах ОСОБА_9 та ОСОБА_7 вказують, що вирок суду є незаконним, так як ухвалений з істотним порушенням кримінально процесуального закону та прав і свобод людини, гарантованих Конституцією України. Вони вважають, що судовий розгляд проводився упереджено, а вирок ґрунтується лише на сфабрикованих з боку прокурора доказах.
Вони наводять аналогічні доводи стосовно обставин події, порушень прав обвинувачених, що і ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .
В апеляційній скарзі прокурора вказано, що вирок є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вирок суду був ухвалений з порушенням приписів ст.ст.94, 373, 374 КПК України та роз`яснень п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» №5 від 29 червня 1990 року.

Так, суд першої інстанції, посилаючись, як на докази на матеріали кримінального провадження, що були дослідженні під час судового розгляду справи та долучені до справи, не тільки не оцінив, але й не виклав взагалі їх змісту.

Разом із тим, не зрозуміло чому суд не послався, як на доказ, що має суттєве значення по справі, на протокол затримання ОСОБА_8 , в ході обшуку якого вилучено мобільний телефон потерпілого.

Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути вмотивовано.

Також, виходячи із змісту мотивувальної частини вироку, в ній, всупереч вказаним положенням Закону, суд першої інстанції не зазначив вартість майна, що належить потерпілому ОСОБА_15 , яким засуджені незаконно заволоділи.

Крім того, суд першої інстанції, посилаючись на покази потерпілого ОСОБА_15 та свідка ОСОБА_16 не виклав їх в повному обсязі.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 11.01.2016 року, у вечірню пору доби, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою, за допомогою мобільних засобів зв`язку домовилися зустрітися з ОСОБА_15 ..
Реалізовуючи свій злочинний намір ОСОБА_8 приїхав на автомобілі разом із співвиконавцями ОСОБА_9 та ОСОБА_6 на перетин вул. Защука та вул. Пушкінська в м. Миколаєві, де на той час вже зустрілися ОСОБА_7 та ОСОБА_15 . По приїзду на місце вказані особи почали завдавати ОСОБА_15 тілесні ушкодження.
Реалізуючи частину плану, вказані особи примусово посадили потерпілого на заднє сидіння вказаного автомобіля. У автомобілі вони продовжили наносити тілесні ушкодження потерпілому, в ході яких ножем спричинили поранення у вигляді розрізаної рани лівої сідниці. В ході нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_15 декілька разів втрачав свідомість, а ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 заволоділи його майном, а саме: мобільним телефоном марки «Нокія» 6310, сім-картою мобільного оператора «Лайф», флеш-картою до мобільного телефону, 2 ключами з брелоком, наручний годинник в металевому корпусі марки «Ракета», шкіряною курткою чорного кольору з хутровим зворотом, чорною в`язаною шапкою з написом «Коламбія».
Таким чином, своїми умисними протиправними діями, обвинувачені вчинили злочин, передбачений ч.2 ст.187 КК України тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Крім того, 11.01.2016 року, у вечірню пору доби, обвинувачені, діючи з корисливих мотивів, за допомогою мобільних засобів зв`язку домовилися зустрітися з ОСОБА_15 .
Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_17 приїхав на автомобілі разом із співвиконавцями ОСОБА_9 та ОСОБА_6 на перетин вул. Защука та вул. Пушкінська у м. Миколаєві, де, на той час вже зустрілися ОСОБА_7 та ОСОБА_15 . По приїзду на місце, вказані особи почали завдавати ОСОБА_15 тілесні ушкодження.
Реалізуючи частину плану вказані особи, діючи з корисливих мотивів, примусово посадили потерпілого на заднє сидіння вказаного автомобіля, чим незаконно позбавили його можливості у вільному пересуванні, тобто незаконно позбавили волі ОСОБА_15 .
У автомобілі вищевказані особи продовжили незаконно утримувати потерпілого, наносили йому тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта № 242 від 05.02.2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. В ході нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , використовуючи мотузку, зв`язали потерпілому ОСОБА_15 руки та ноги і повезли у напрямку м. Херсон. На шляху до вказаного міста ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 зупинилися неподалік від с.Полігон Миколаївської області, де залишили ОСОБА_15 , у зв`язаному та непритомному стані, заволодівши перед цим його майном та спричинивши матеріальні збитки на загальну суму 9250 грн.
Таким чином, своїми умисними протиправними діями, обвинувачені вчинили злочин, передбачений ч.2 ст.146 КК України тобто незаконне позбавлення волі, вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене з корисливих мотивів, що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань.
Крім того, ОСОБА_6 у невстановлений в ході досудового розслідування час у невстановленому місці, придбав патрони калібру 5,45 мм та 9 мм, в загальній кількості 87 штук, які в подальшому, переніс до свого місця проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , де почав їх зберігати без передбаченого законом дозволу.
Вищезазначені 87 штук патронів, відповідно висновку експерта № 238 від 12.02.2016 є бойовими припасами калібру 5,45 мм військовими патронами (56 штук), 5,45 мм калібру військовим патронами з трасуючою кулею (30 штук) та 9 мм калібру патроном до пістолета Макарова (ПМ), ОСОБА_6 зберігав за місцем свого проживання та реєстрації до моменту вилучення співробітниками поліції 29.01.2016 року в ході проведення санкціонованого обшуку.
Таким чином, своїми умисними протиправними діями, ОСОБА_6 , вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.263 КК України тобто придбання та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених, прокурора на підтримку своїх апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційні скарги обвинувачених підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Суд, при викладенні в мотивувальній частині вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, повторив його для кожного із обвинувачених, при цьому конкретних дій кожного із них не зазначив, оскільки в обвинувальному акті конкретні дії кожного з обвинувачених органом досудового розслідування не встановлені та не визначені.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що суд в порушення вимог ст.94 КПК України оцінив докази без належного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, не навів у вироку переконливих мотивів для ухвалення обвинувального вироку.
Згідно роз`яснень п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» N 5 від 29 червня 1990 року, висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути вмотивовано.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначаються також докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Так, суд першої інстанції, посилаючись, як на докази на матеріали кримінального провадження, що були дослідженні під час судового розгляду справи та долучені до справи, не тільки не оцінив, але й не виклав взагалі їх змісту.

Суд не послався, як на доказ, що має суттєве значення по справі, на протокол затримання ОСОБА_8 , в ході обшуку якого вилучено мобільний телефон потерпілого.

Також, виходячи із змісту мотивувальної частини вироку, в ній, всупереч вказаним положенням Закону, суд першої інстанції не зазначив вартість майна, що належить потерпілому ОСОБА_15 , яким засуджені незаконно заволоділи.

Як слідує з показів потерпілого ОСОБА_15 в судовому засіданні, останній вказав, що коли він вже знаходився в автомобілі, то йому на голову надягли куртку, зв`язували ноги.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні надав покази, відповідно до яких останній зазначив місце, де він побачив потерпілого, а саме в районі с.Полігон Жовтневого району Миколаївської області, однак суд про це не зазначив.

Наведені висновки суду першої інстанції є суперечливими і не можуть бути усунуті в судовому засіданні апеляційного суду.
Відповідно до ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.
За таких обставин вирок суду не можна визнати таким, що відповідає вимогам закону та є обґрунтованим. Судом першої інстанції не дотримані вимоги ст. 370 КПК України про ухвалення законного та обґрунтованого вироку, що відповідно до положень ч.1 ст.412 КПК України є істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке тягне скасування судового рішення.
Тому, виходячи з системного аналізу положень ст. ст. 404, 407, 412, 415 КПК України, застосовуючи положення ч.6 ст. 9 КПК України, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу прокурора, а апеляційні скарги обвинувачених частково, скасувавши вирок та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Приймаючи до уваги те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущена була неповнота та однобічність, вирок суду не відповідає вимогам закону, то його необхідно скасувати з поверненням справи на новий судовий розгляд під час якого суду необхідно всебічно і повно дослідити зібрані по справі докази в їх сукупності й прийняти законне та обґрунтоване рішення.
У зв`язку з скасуванням вироку з процесуальних підстав інші доводи, які наведені у апеляційних скаргах, слід перевірити при новому судовому розгляді.

До того ж, відповідно до положень ст. 331 КПК України, враховуючи, що строк дії попередньо обраного запобіжного заходу був визначений до набрання вироком законної сили, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути питання доцільності продовження тримання обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 під вартою після скасування судового рішення.

При цьому, з огляду на те, що ризики, передбачені ст. ст. 177, 178, 199 КПК України, продовжують існувати і на даний час є триваючими, враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого правопорушення, дані про особу обвинувачених, які за висновками органів досудового розслідування обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину із застосуванням насильства, а стороною захисту та обвинуваченими не надано нових та додаткових даних, які б свідчили, що відпали підстави, які були враховані судом при продовженні строків тримання під вартою, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 раніше обраного запобіжного заходу та вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою на 60 днів.

Під час нового судового розгляду справи, суду необхідно усунути вказані порушення закону, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінально процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність та постановити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
П о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області ОСОБА_10 задовольнити, апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 квітня 2017 року відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді 1 інстанції в іншому складі суду.
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 задовольнити.
Продовжити ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 строк тримання під вартою у Миколаївському СІЗО № 20 управління ДПС в Миколаївській області на 60 днів.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: