ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Провадження № 1-кс/201/9556/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2017 року Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровськ
у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_4 , яка виразилася у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення суддею Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.375 КК України на підставі її заяви №47542вх-17 від 15.09.2017, -

ВСТАНОВИВ:
06.10.2017 ОСОБА_6 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із скаргою на бездіяльність прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_4 .

У скарзі заявниця зазначила, що 15.09.2017 вона звернулася до прокурора Дніпропетровської області із заявою про вчинення суддею Індустріального районного суду м. Дніпра ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.375 Кримінального кодексу України (вх.№47542вх-17). 18.09.2017р. біля 17-00 години вона телефонувала до відділу документального забезпечення прокуратури Дніпропетровської області з приводу реєстрації в ЄРДР поданої заяви про вчинений злочин, але їй відповіли, що слідчого ще не призначено.

Просить постановити ухвалу, якою невідкладно, але не пізніше 24 годин після її отримання зобов`язати прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_4 визначити прокурора прокуратури чи слідчого, який здійснюватиме досудове розслідування за заявою громадянки ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення від 15.09.2017; організувати внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початок розслідування за фактами вчинення суддею Індустріального районного суду м. Дніпра ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.375 Кримінального кодексу України; письмово поінформувати заявника про вжиті заходи.

Скарга була передана в провадження слідчого судді ОСОБА_1 09.10.2017 р.

Заявниця у судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву, відповідно до якої просила справу розглянути у її відсутності, скаргу підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, що з урахуванням ч.6 ст.9 КПК України, дозволяє слідчому судді застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст.28 КПК України та розглянути дану скаргу без участі заявника, з метою прийняття процесуального рішення по ній в розумні строки.

Представник прокуратури Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання був повідомлений належним чином, що відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги, однак подав до суду заяву, в якій проти задоволення скарги заперечував, посилаючись на її необґрунтованість.

Відповідно до ст. 107 КПК України за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Слідчий суддя, дослідивши скаргу та додані матеріали до неї, в судовому засіданні встановив таке:

У своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення, поданій до прокуратури області 15.09.2017 (вх.№47542вх-17), заявниця посилається на те, що 30.08.2017 року суддя Індустріального районного суду м. Дніпра ОСОБА_5 , на її думку, з грубим порушенням норм процесуального права, постановив Ухвалу про скасування заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2014 року по цивільній справі №202/36434/13-ц за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , третя особа: Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту не проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, встановлення фактів неприйняття та прийняття спадщини, внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом, усунення від права на спадкування, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом і призначення її до розгляду в загальному порядку, в якій завідомо є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Так, як свідчить зміст зазначеної Ухвали, вона була постановлена виключно на підставі того, що копію заочного рішення ОСОБА_8 отримала 10.07.2017 року, а звернулась із заявою про його перегляд 12.07.2017 року, тобто в межах ч.2 ст.228 ЦПК України.

При цьому, сам же суддя ОСОБА_5 зазначив в Ухвалі, що заочне рішення підлягає скасуванню, відповідно до ч.1 ст.232 ЦПК України, не якщо заінтересована особа своєчасно звернеться із заявою, а якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Сам зміст Ухвали свідчить про обізнаність головуючого судді з приводу належного повідомлення заявниці про розгляд справи, в тому числі через оголошення у засобах масової інформації. Однак, йому вбачалося, що «в матеріалах справи відсутні докази вручення ОСОБА_8 судових повідомлень про виклик до суду». Але, згідно ч.9 ст.74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

Також суддя ОСОБА_5 прописав в Ухвалі, що доводи ОСОБА_8 про її проживання із спадкодавцем на момент його смерті, про її звернення із заявою до правоохоронних органів, та про наявність у померлого ще однієї доньки, «мають істотне значення для правильного вирішення справи». Проте, заочним рішенням встановлено факт неприйняття спадщини ОСОБА_8 ; усунуто її від права на спадкування; визнано за ОСОБА_9 право власності на частку спадку і, значить, цілком природньо, Заявниця стала заявляти (при чому - голослівно), що проживала з померлим. Однак, протягом 4,5 років вона не вчинила жодної дії на отримання спадщини: ні заяви до нотаріуса не подавала, ні до суду із заявою про встановлення факту її проживання з померлим не зверталася. Факт звернення до правоохоронних органів зовсім не свідчить про правдивий зміст заяви, адже у кримінальному проваджені, навіть, підозри нікому на пред`являлося, що було відоме судді. Існування особи, яка не заявляла права на спадщину, не мало ніякого впливу на встановлення факту неприйняття спадщини іншою особою.

Тобто, Ухвала не містить жодного доказу поважності причин неявки відповідачки в судові засідання, а також посилання на наявність жодного доказу, дослідженого судом, який би мав істотне значення для правильного вирішення справи.

Заявниця вважає, що Ухвалу неправосудного змісту суддя ОСОБА_5 постановив на прохання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_10 , який разом з заявницею був співвласником спадкового домоволодіння, а зараз подарував свою частку і, зловживаючи своїм службовим становищем, вживає всіляких, у тому числі протиправних, заходів з позбавлення заявниці права власності на її єдине житло. Так, ОСОБА_8 заяву про перегляд заочного рішення подала до суду на його прохання. Далі, і 18.08.2017 року, і 30.08.2017 року прокурор ОСОБА_10 прибував до суду разом із ОСОБА_8 , яка залишалась чекати в коридорі, а він заходив до кабінету судді ОСОБА_5 де перебував по 10-15 хвилин. Після перемовин з прокурором суддя і ухвалив неправосудну Ухвалу.

Таким чином, як вважає заявниця, 30.08.2017 року суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 , діючи на прохання і в інтересах прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_10 та зловживаючи відсутністю права на оскарження, постановив завідомо неправосудну Ухвалу про скасування заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2014 року по цивільній справі №202/36434/13-ц і призначення її до розгляду в загальному порядку, яка постановлена з грубим порушенням норм процесуального права та в якій завідомо наявна невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

На думку заявниці, в діях судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 вбачаються ознаки складу злочину, передбаченого ч.2 ст.375 КК України, однак відомості про це до ЄРДР не внесені.

Надаючи оцінку доводам заявниці, слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 303 Кримінального процесуального Кодексу України на досудовому провадженні можуть бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Загальні положення досудового розслідування визначені главою 19 КПК України.

Згідно ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ним Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Визначення приводів і підстав як підстав для початку досудового розслідування також наведено і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 2010 р. № 6 "Про деякі питання, що виникають під час розгляду судами України скарг на постанови органів дізнання, слідчого, прокурора про порушення кримінальної справи".

Крім того, при розгляді заяв і звернень щодо суддів про вчинення кримінального правопорушення, органам НП України та прокуратури при вирішенні питання про наявність в діях судді ознак складу злочину і внесенні їх до Єдиного реєстру досудових розслідувань слід брати до уваги і роз`яснення, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року "Про незалежність судової влади", якою визначено, що відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Згідно вимог чинного законодавства, законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися поза межами передбаченого законом процесуального контролю.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 3 (2002) згаданої Консультативної ради щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб, повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості (пункт 66 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки).

У пункті 25 Київських рекомендацій ОБСЄ щодо незалежності судової системи в країнах Східної Європи, Південного Кавказу та у Середній Азії (від 23-25 червня 2010 року) зазначено, що процедура прийняття суддів до дисциплінарної відповідальності повинна стосуватися підтверджених випадків порушення правил професійної поведінки, які є значними, неприпустимими та, окрім цього, ганьблять репутацію суддівства. Дисциплінарна відповідальність суддів не може бути наслідком змісту їхніх рішень або вироків, включаючи відмінності в юридичному тлумаченні між судами; наслідком прикладів суддівських помилок чи критики суддів.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави вважати, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення щодо діяльності судді, а лише ті з них, які містять достатні відомості про вчинення ним кримінального правопорушення. На відміну від цього, незгода із прийняттям суддею процесуального рішення у справі може бути оскаржена в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину. Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних не має, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

В даному ж випадку, зі змісту заяви ОСОБА_9 вбачається, що заявниця просить внести відомості щодо вчинення, на її думку, суддею Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 кримінального правопорушення, в результаті її незгоди із прийнятим суддею процесуальним рішенням, тобто заявниця фактично намагається провести ревізію рішення суду, яке набрало законної сили, у поза процесуальний спосіб. Однак, виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з наведеного, слід дійти висновку про відсутність підстав для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення суддею Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.375 КК України на підставі заяви ОСОБА_9 №47542вх-17 від 15.09.2017, поданої до прокуратури Дніпропетровської області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303-307 КПК України, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_4 , яка виразилася у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення суддею Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.375 КК України на підставі її заяви №47542вх-17 від 15.09.2017 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1