У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 листопада 2017 року місто Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
представника володільця майна - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу представника володільця майна ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000213 від 04.03.2013 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187 КК України на неповернення тимчасово вилученого майна -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси із скаргою на неповернення тимчасово вилученого майна, мотивуючи наступним.
01.06.2017 року на підставі ухвал слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18.05.2017 року проведено обшуки у належному ОСОБА_5 житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; в квартирі ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 ; та у будинку ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 , в ході яких вилучено майно, грошові кошти та документи, вказаних осіб. До теперішнього часу, тимчасово вилучені речі та грошові кошти знаходяться безпідставно у органу досудового розслідування, оскільки арешт майно у 48- годинний термін накладено не було. Вказані дії, вважає як незаконні та просить зобов`язати негайно повернути йому тимчасово вилучене майно.
Представник власника майна підтримав скаргу, просив її задовольнити.
Прокурор заперечив проти скасування арешту, вказавши, що вилучене майно може бути предметом кримінального правопорушення передбаченого ч 4 ст. 187 КК України, та додаткового накладення арешту не потребує.
Слідчий суддя, дослідивши надані матеріали, заслухавши думку сторін, дійшов до висновку про необхідність задоволення скарги із наступних підстав.
Як встановлено у судовому засіданні, ухвалами слідчого судді Печерського районного суду м. Одеси від 18.05.2017 року задоволено клопотання слідчого в ОВС ГСУ Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 про надання дозволу на проведення обшуків за адресою: АДРЕСА_1 ; за адресою: АДРЕСА_2 ; за адресою: АДРЕСА_3 .
01.06.2017 року у вищевказаних приміщеннях було проведено обшуки під час який вилучені грошові кошти та особисте майно осіб на загальну суму 244 350 доларів США.
13.06.2017 року до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання про накладення арешту на вилучені за адресою: АДРЕСА_2 , грошові кошти у розмірі 301500 доларів США та 2250 Євро. Ухвалою слідчого судді від 03.08.2017 року, повернено матеріали клопотання про накладення арешту прокурору для усунення недоліків. На даний час, підслідність визначена за прокуратурою Одеської області, на підставі чого слідчий ОСОБА_9 повторно звернувся із клопотанням до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси про накладення арешту, у задоволенні якого рішенням від 09.08.2017 року відмовлено. Щодо інших вилучених предметів та майна, стороною обвинувачення клопотання про накладення арешту не подавалось.
Згідно з ч. 7 ст. 236 КПК України, при обшуку, слідчий чи прокурор має право… оглядати та вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та предмети, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
На підставі Закону України "Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації" від 18.02.2016 року, внесено зміни до порядку накладення арешту на майно, яке вилучено на підставі ст. 235 КПК України, де зазначено, що відповідна особа повинна звернутися із клопотанням не пізніше 48 годин після здійснення обшуку та вилучення майна. Вказаний закон, набрав законної сили 26.02.2016 року.
Відповідно до "Узагальнення «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017 року, правильність розгляду скарг на бездіяльність стосовно неповернення тимчасово вилученого майна значною мірою залежить від чіткості переліку, сформованого в ухвалі слідчого судді про обшук.
Відповідно до ст. 13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).
Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).
Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України).
Згідно зі ст. 236 КПК України, ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи може бути виконана слідчим чи прокурором, у вказаній статті не передбачено можливість передавати право виконання ухвали про обшук іншим особам, тільки можуть бути запрошені інші учасники кримінального провадження чи спеціалісти.
На підставі вище викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що справді, майно яке вилучено органом досудового розслідування, є тимчасово вилученим майном, оскільки в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку надано дозвіл на вилучення речей, предметів антикваріату, грошових коштів викрадених під час розбійних нападів на домоволодіння ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . На момент проведення обшуку, орган досудового розслідування не міг стверджувати, що насправді вилучені речі є предметом вчиненого злочину, оскільки в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку не вказані будь-які родові ознаки таких предметів, а також не вказані індивідуальні ознаки грошових коштів. Власник чи інший володілець майна не повинен доводити правомірність володіння своїм майном, а слідчим чи прокурором не доведено протилежного. Крім того, органом досудового розслідування вилучені також предмети, які прямо не вказані в ухвалі слідчого судді. Із клопотанням про накладення арешту протягом встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, слідчий чи прокурор не звернулися.
Таким чином, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини та основоположних свобод, слідчий суддя вважає, що бездіяльність слідчого, щодо неповернення тимчасово вилученого майна, напряму порушує законні права особи на безперешкодне володіння своїм майном, а тому скарга підлягає задоволенню.
Однак, за результатом розгляду скарги слідчий суддя має право прийняти рішення, яке передбачене в ст. 307 КПК України, в якому визнання неправомірною бездіяльності не передбачене.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 214-216, 303-307, 318-380 КПК України, -
У Х В А Л И В:
Скаргу представника володільця майна ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000213 від 04.03.2013 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187 КК України на неповернення тимчасово вилученого майна - задовольнити частково.
Вилучені під час обшуків у належному ОСОБА_5 житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; в квартирі ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 ; та у будинку ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 від 01.06.2017 року, предмети, речі та грошові кошти підлягають якнайшвидшому поверненню особі, у котрої вони були вилучені.
У визнанні неправомірною бездіяльність прокурора та слідчого - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: ОСОБА_1
01.11.2017