Справа № 459/3202/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/719/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретарів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 25 травня 2017 року про відмову у задоволенні клопотання про звільнення засудженого від відбування покарання,

з участю прокурора ОСОБА_9 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а:
вищевказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на незаконність ухвали Червоноградського міського суду Львівської області від 25 травня 2017 року, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання про звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку задовольнити та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді трьох років позбавлення волі за вироком Апеляційного суду Львівської області від 27 травня 2005 року за закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог адвокат покликається на те, що суд першої інстанції при розгляді клопотання про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання не мав підстав для застосування ч.3 ст.80 КК України, адже відсутні дані про ухилення останнього від відбування покарання.
На переконання захисника, висновок суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі про те, що з 27.05.2005 року ОСОБА_7 ухилявся від виконання вироку не відповідає дійсності, оскільки розпорядження було видане лише 01.06.2006 року, а безпосереднє виконання вироку розпочалося лише з жовтня 2013 року.
Окрім цього, апелянт звертає увагу на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки вирок звертався до виконання не тим судом, який його ухвалив, зокрема такий приймався Апеляційним судом Львівської області, а розпорядження було підписано Головою Червоноградського міського суду Львівської області та секретарем цього суду.
Заслухавши доповідача, адвоката та засудженого ОСОБА_7 на підтримання поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти поданої апеляційної скарги та вважає рішення суду першої інстанції законним, перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення.
У відповідності до вимог ст.152 КВК України однією з підстав звільнення від відбування покарання є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.
Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання. Зокрема, згідно з п.3 ч.1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом п`яти років, при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 80 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або його затримання. У цьому разі строки давності передбачені п.3 ч.1 ст. 80 КК України подвоюються.

Зі системного аналізу норм закону про кримінальну відповідальність вбачається, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні поданого адвокатом клопотання, суд першої інстанції прийшов до переконання, що засуджений ОСОБА_7 умисно, протягом тривалого періоду з 27.05.2005 року по 24.10.2016 року ухилявся від виконання вироку Апеляційного суду Львівської області.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Апеляційного суду Львівської області від 27 травня 2005 року визнано ОСОБА_7 винним за ч.3 ст.189 КК України та із застосуванням ст.69 КК України обрано йому покарання у виді трьох років позбавлення волі з конфіскацією усього особистого належного йому майна з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі (т.2 а.с.6-9).

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 15 листопада 2005 року вказаний вирок суду апеляційної інстанції залишено без зміни (т.2 а.с.72-77).

15 травня 2006 року матеріали зазначеної справи отримано Червоноградським міським судом Львівської області для виконання та 01 червня 2006 року скеровано на ім`я начальника Червоноградського МВ УМВСУ у Львівській області копію вироку в частині затримання ОСОБА_7 , оскільки такий не з`явився на проголошення вироку (т.2 а.с.96), та - розпорядження за №1-320/04 про виконання вироку, що набрав законної сили на адресу слідчого ізолятора.

27 березня 2007 року головою Червоноградського міського суду Львівської області адресовано на ім`я прокурора м.Червонограда подання, зокрема, про вжиття заходів для неухильного виконання вироку суду в частині затримання засудженого ОСОБА_7 (т.2 а.с.119-119 а).

20 грудня 2007 року головою міського суду скеровано нагадування про вжиття заходів щодо затримання ОСОБА_7

17 квітня 2008 року (т.2 а.с.139-141), 21 квітня 2008 року (т.2 а.с.142-144), 29 вересня 2010 року №4245 (т.2 а.с.145-146), 28 листопада 2011 року №1528 (т.2 а.с.151) у зв`язку із невиконанням Червоноградським МВ ГУ МСВУ у Львівській області доручень Червоноградського міського суду Львівської області та нереагування на подання суду голова суду звертався на адресу прокурора Львівської області на начальника ГУ МВСУ у Львівській області з поданнями про вжиття дієвих заходів по усуненню в діяльності Червоноградського МВ ГУМВСУ у Львівській області порушень кримінально-процесуального законодавства при виконанні вироку.

Окрім цього, запитом судді першої інстанції від 19.05.2010 року №1-320/04 зобов`язано начальника Червоноградського МВ ГУ МВС України у Львівській області повідомити про виконання вироку Апеляційного суду Львівської області, який залишений без реагування.

Супровідним листом Червоноградського міського суду Львівської області від 20.08.2012 року №1-320/04 на адресу Червоноградського МВ ГУ МВСУ у Львівській області було повторно направлено копії вироків відносно ОСОБА_7 для затримання останнього і вручення йому їх копій під розписку, а також зазначено, що на даний час засуджений ОСОБА_7 не затриманий, а суд не повідомлено про причини невиконання вироку суду.

Листом начальника Червоноградського МВ ГУМВСУ у Львівській області від 21 грудня 2011 року повідомлено суд про неможливість виконання вироку відносно ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю його за місцем проживання (т.2 а.с.152).

20 вересня 2013 року вкотре на адресу прокурора м.Червонограда та начальника Червоноградського МВ ГУМВСУ у Львівській області було скеровано подання щодо усунення в діяльності Червоноградського МВ ГУМВСУ у Львівській області порушень кримінально-процесуального законодавства при виконанні вироку в частині затримання, зокрема, засудженого ОСОБА_7 (т.2 а.с.160).

10 жовтня 2013 року на подання міського суду від 20 вересня 2013 року надано відповідь №11499, згідно з якою Червоноградським МВ ГУМВСУ у Львівській області проводилися заходи по затриманню засудженого ОСОБА_7 , однак проведеними заходами встановити його місце перебування не вдалось, та 09.10.2013 року за вих.№26 рап матеріали по затриманню останнього скеровано в СКР Червоноградського МВ ГУМВСУ у Львівській області для вирішення питання про оголошення його в розшук (т.2 а.с.163а).

Згідно з повідомленням начальника Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області від 19 січня 2017 року №4аз ОСОБА_7 був оголошений в державний розшук 18.10.2013 року на підставі рішення суду та 28 жовтня 2016 року розшук припинено у зв`язку із його затриманням (т.3 а.с.31).

Поряд з тим, як вбачається з долученої до клопотання захисника довідки відділу реєстрації Червоноградської міської ради Львівської області від 03 листопада 2016 року №11367, з 17.12.1998 року ОСОБА_7 був зареєстрований та по 2012 рік проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_7 останній працював у ТОВ «Крокус» на посаді директора з 11.01.2002 року до 31 липня 2012 року (т.3 а.с.19-29), а з 01 серпня 2012 року працює на посаді виконавця робіт будівельної дільниці №1ДП МО України «Київське УНР», що підтверджується довідкою від 26 жовтня 2016 року №3 (т.3 а.с.32).

Дане в судовому засіданні апеляційного суду підтвердив засуджений ОСОБА_7 та додав, що уповноваженими органами не вживалося жодних заходів з метою звернення вироку відносно нього до виконання та від правоохоронних органів він не переховувався.

Дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до переконання, що в наявних матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про ухилення засудженим ОСОБА_7 від відбування покарання або що такий своєю поведінкою перешкоджав процедурі виконання вироку. Поряд з тим, такими стверджується, що з дня набрання вироком законної сили від 27 травня 2005 року до дня оголошення засудженого у розшук 18.10.2013 року, тобто протягом більш як вісім років, територіальними органами внутрішніх справ та прокуратурою не вживалися всі можливі заходи в частині затримання останнього з метою звернення вироку до виконання й контролю за виконанням призначеного кримінального покарання, а багаточисленні подання суду щодо вжиття заходів та усунення порушень кримінально-процесуального законодавства ними залишені без відповідного реагування.

Наявні у матеріалах справи документи свідчать про те, що протягом більш, ніж п`яти років до оголошення засудженого у розшук, вирок суду не звертався до виконання органом, до компетенції якого входить примусове виконання такого виду покарання, питання кримінальної відповідальності засудженого ОСОБА_7 за статтею 390 КК України не вирішувалось, відомостей про вчинення ним середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину немає, і тільки після спливу законодавчо встановленого строку виконання обвинувального вироку останній був оголошений в розшук.

Засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.
Європейський суд з прав людини зазначив, що обвинувачений в кримінальній справі розраховує на здійснення провадження у його справі з особливою ретельністю і положення ст. 6 Конвенції «Про захист прав і основних свобод людини» 1950 року покликані не допускати в кримінальній справі надто тривалого перебування обвинуваченої особи в стані невизначеності щодо своєї долі ( п. 89 рішення від 2 березня 2006 року у справі « Нахманович проти Росії та п. 71 рішення від 7 грудня 2006 року у справі « Іванов проти України ).
З огляду на наведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, в матеріалах провадження відсутні дані про ухилення ОСОБА_7 від відбування покарання, а відтак підстав для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування частини третьої статті 80 КК України немає.
Ураховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив хибний висновок про ухилення засудженим від відбування покарання, а отже оскаржувана ухвала не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню, а засуджений ОСОБА_7 - звільненню від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання вироку.
Керуючись ст.ст.404, 405, 539 КПК України,-
п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 задоволити, ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 25 травня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задоволити клопотання захисника ОСОБА_8 та звільнити засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Апеляційного суду Львівської області від 27 травня 2005 року.

Звільнити ОСОБА_7 з-під варти із залу суду негайно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4