У Х В А Л А
13.12.2017 Справа №607/4419/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5

захисника-адвоката ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду у м. Тернополі кримінальне провадження №0000411 від 08 лютого 2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 162, ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 у вчинені злочинів передбачених ч.3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшли кримінальні провадження за №0001465 від 29 квітня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, №0000547 від 12 вересня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та №0000173 від 01 квітня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України, які передані судді ОСОБА_1 для вирішення питання про їх об`єднання з матеріалами кримінального провадження №0000411 від 08 лютого 2017 року(судовим провадженням № 607/4419/17).

В судовому засіданні учасники судового провадження не заперечують, щодо об`єднання вказаних кримінальних проваджень в одне.

Відповідно до ч. 2 ст. 334 КПК України, у разі якщо на розгляд місцевого суду надійшли матеріали кримінального провадження щодо особи, стосовно якої цим судом вже здійснюється судове провадження, воно передається складу суду, що його здійснює, для вирішення питання про їх об`єднання.

Суд, вивчивши обвинувальні акти та враховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, які він вчинив відносно різних потерпілих, кримінальні провадження відносно якого надійшли до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області окремо, вважає, що є підстави для об`єднання вказаних кримінальних проваджень в одне.

Обвинувальні акти №0001465 від 29 квітня 2017, №0000547 від 12 вересня 2017 року та №0000173 від 01 квітня 2017 року, пред`явлені ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України, відповідають вимогам КПК України і не підлягають поверненню прокурору.

Кримінальні провадження підсудні Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області.

Не існує підстав для закриття провадження на підставі пунктів 4-8 частини першої або частини другої статті 284 КПК України.

З врахуванням думки учасників судового провадження судовий розгляд необхідно здійснювати у відкритому судовому засіданні.

Крім цього, прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні заявила клопотання про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, оскільки продовжують існувати ризики, що визначені при застосуванні йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а строк застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження закінчується 15 грудня 2017 року.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_6 заперечили щодо задоволення клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, просять у його задоволенні відмовити та захисник заявив клопотання про зміну даного запобіжного заходу на домашній арешт, оскільки стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, визначених у ст. 177 КПК України.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження про заявлене клопотання, вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню та обвинуваченому ОСОБА_7 слід продовжити строк тримання під вартою.

Відповідно до ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 серпня 2017 року під час досудового розслідування була встановлена наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у зв`язку із чим до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строк застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження продовжувався судом та закінчується о 23 год. 59 хв. 15 грудня 2017 року.

Згідно ч.ч. 3, 5 ст. 199 КПК України, якою суд керується в силу ч. 2 ст. 331 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд також враховує засаду верховенства права, закріпленої у ст. 8 КПК України та практику Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження. Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sine qua non) належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами. Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи «за» і «проти» звільнення з-під варти не повинні бути «загальними й абстрактними».

Суд також оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у злочинах, у вчиненні яких він обвинувачується; вік та стан його здоров`я; відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи та утриманців, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків; те, що він раніше судимий.

Враховуючи, що наявні достатні підстави вважати, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, не зникли, оскільки є підстави вважати, що він може переховатися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на те, що він обвинувачується у вчиненні умисних тяжких злочинів проти власності. Крім того, суд вважає, що прокурор також довів наявність ризику того, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, зможе вплинути на потерпілого та свідків.

Вищевикладені обставини кримінального провадження свідчать про те, що тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 є виправданим заходом, оскільки є чіткі ознаки того, що перебуваючи на свободі обвинувачений може ухилитися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому справжній інтерес суспільства у забезпеченні законності та запобігання порушенню прав осіб, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_7 на свободу.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин та особи ОСОБА_7 , суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну поведінку обвинуваченого та запобігти вищевикладеним ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 на строк, що не перевищує 60 днів до 10 лютого 2018 року.

У зв`язку із цим, суд вважає, що клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на домашній арешт до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 315, 334, 369, 371 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальні провадження №0001465 від 29 квітня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, №0000547 від 12 вересня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та №0000173 від 01 квітня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України об`єднати з кримінальним провадженням №0000411 від 08 лютого 2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 162, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, яким присвоїти загальний №0000411 (судове провадження № 607/4419/17).

Призначити судовий розгляд кримінальних проваджень №0001465 від 29 квітня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, №0000547 від 12 вересня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та №0000173 від 01 квітня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України, у судовому засіданні в приміщенні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області на 09 год. 00 хв. 22 грудня 2017 року.

Судовий розгляд здійснювати у відкритому судовому засіданні.

Клопотання прокурора ОСОБА_4 про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 10 лютого 2018 року о 23 год. 59 хв.

В задоволенні клопотання захисника-адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 із тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження та направити Начальнику СІЗО № 26 м. Чорткова, для відому.
Головуючий суддяОСОБА_1