Справа № 682/1757/17
Провадження № 1-кп/682/102/2017
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2017 року Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора Шепетівської місцевої прокуратури Хмельницької області ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , представника потерпілої ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника - адвоката ОСОБА_7 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Славута кримінальне провадження № 0000145 від 02.03.2017 р щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, гр. України, уродженця Хмельницької області Славутського району с.Жуків, жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, не розлученого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, працюючого монтажником устаткування котельних установок ТОВ "Алтеко" , не судимого, - за ч. 2 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в.

02.03.2017 р близько 12:00 год. біля вхідних дверей у квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_6 , перебуваючи в неприязних відносинах із колишньою дружиною ОСОБА_4 , розпочав з нею словесний конфлікт; а коли вона намагалася зайти у квартиру, перешкоджав їй, закриваючи двері, схопив за верхній одяг та штовхнув. Від поштовху ОСОБА_4 вдарилася правим плечем об вхідні двері квартири та впала. Коли ОСОБА_4 все ж зайшла в кімнату, обвинувачений ОСОБА_6 , незважаючи на прохання останньої заспокоїтися, продовжуючи свій злочинний умисел на заподіяння їй тілесних ушкоджень, вдруге схопив потерпілу за верхній одяг та із застосуванням сили почав виштовхувати з квартири, в результаті чого ОСОБА_4 вдарилася правою рукою об кут взуттєвої тумби. Внаслідок вчинення ОСОБА_6 умисних дій, спрямованих на видворення потерпілої з квартири із застосуванням насильства, ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді синця задньої поверхні грудної клітки справа, синця з осадненням тильної поверхні правої кисті та з осадненням передпліччя і променево-зап"ясного суглобу, які відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, а також тілесні ушкодження у вигляді забою правого плеча (підшкірна гематома задньої поверхні правого плеча та ліктьового суглобу), двох синців в ділянці передньої поверхні правого плеча, які відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров"я.

Таким чином своїми умисними діями, які виразились в нанесені умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров"я, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України .

Обвинувачений ОСОБА_6 не визнав свою винуватість у скоєному і пояснив, що з 2009 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , має з нею спільну дитину - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку з неналежним вихованням дитини потерпілою, між ним та ОСОБА_4 виникли неприязні відносини, які тривають з жовтня 2016 року. У січні 2017 року шлюб з ОСОБА_4 був розірваний. У грудні 2016 р ОСОБА_4 без його відома забрала з квартири речі, перевезла їх до своїх батьків, а сама поїхала на заробітки в Польщу. Орган опіки та піклування Славутської міської ради у січні 2017 року визначив місце проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_9 разом з ним. Проте, він не забороняв ОСОБА_4 спілкуватися з дитиною. 2 березня 2017 р директор школи по телефону спитала його, чи можна відпустити дитину додому з мамою - ОСОБА_4 .. Він не заперечував та сам поїхав з роботи додому, щоб зустріти ОСОБА_4 з дитиною. Проте, ОСОБА_4 дитину додому одразу після школи не привела; він ходив їх шукати, а потім - чекав вдома. Коли ОСОБА_4 привела дитину додому, то він, відкривши вхідні двері, впустив дочку ОСОБА_10 у квартиру та рукою перекрив вхід для ОСОБА_4 , оскільки вважав, що після викрадення з квартири речей, вона не мала права користуватись цією квартирою. Місце проживання ОСОБА_4 зареєстроване у належній йому квартирі по АДРЕСА_1 . Але так як речей ОСОБА_4 у цій квартирі не було, він вважав, що вона не має права зайти у квартиру. ОСОБА_4 , незважаючи на його небажання впускати її у квартиру, всеодно намагалася зайти; проривалася через його руку, якою він перекривав вхід, і впала на тумбочку, що стояла в коридорі квартири біля вхідних дверей, перекинувши її, обірвала вішалку. В цей час потерпіла могла отримати тілесні ушкодження від падіння. Потім ОСОБА_4 зайшла в кімнату і стала викликати працівників поліції. Він з дитиною пішов з квартири в орган опіки і піклування, а потім до знайомих; залишив там доньку і повернувся додому, де його чекали працівники поліції. Умисно тілесних ушкоджень для ОСОБА_4 не заподіював, а перешкоджав зайти у квартиру, бо вважав, що вона не має права користуватися цією квартирою. Просить його виправдати.

Проте, суд знаходить, що обвинувачений не визнав своєї винуватості у пред`явленому обвинуваченні з метою уникнення відповідальності за скоєне. Його винуватість доведена в ході судового розгляду дослідженими та проаналізованими судом належними і допустимими доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_4 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за дачу суду завідомо неправдивих показань, пояснила, що з 2009 року дійсно перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , має з ним доньку ОСОБА_10 , 2010 року народження. У січні 2017 р шлюб було розірвано судом. Між нею та ОСОБА_6 з жовтня 2016 р тривають неприязні відносини, які виникли через те, що вона без згоди ОСОБА_6 поїхала на заробітки до Польщі. Орган опіки та піклування визначив місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_9 з ОСОБА_6 2 березня 2017 р вона приїхала на декілька днів в м. Славуту. Оскільки ОСОБА_6 змінив замки у квартиру, де зареєстроване її місце проживання, за адресою АДРЕСА_1 , вона залишила сумки в сусідки ОСОБА_11 і пішла у школу до доньки. З дозволу ОСОБА_6 вона забрала дитину зі школи та по дорозі додому купила їй смаколики і подарунки. Вдома їх чекав ОСОБА_6 , який відкрив вхідні двері, пропустив доньку та рукою перекрив їй вхід у квартиру. Вона вважала, що має право на користування цією квартирою; та з метою провести час з донькою намагалася зайти у квартиру. Але ОСОБА_6 схопив її за куртку рукою і штовхнув, від чого вона вдарилася плечем об лутку дверей і впала на коліна. ОСОБА_6 кричав до неї та виганяв з квартири, а вона стала стукати в стіну до сусідки і просила викликати поліцію. Тоді ОСОБА_6 пішов у кімнату. В кімнаті вже знаходилась донька, тому вона теж пішла у кімнату, сіла на диван. ОСОБА_6 знову став кричати до неї, виганяти, а коли вона піднялась з дивана - став виштовхувати її коліном в спину, схопив за верхній одяг і штовхнув об двері. Вона впала на порозі між кімнатою і коридором. Коли підвелася, ОСОБА_6 знову штовхнув її, від чого падаючи, вона вдарилась зовнішньою стороною долоні правої руки об тумбочку, що стояла в коридорі. Піднявшись, вона знову пішла в кімнату, бо іншого житла в м. Славуті у неї не була і вона хотіла бути з дитиною. ОСОБА_6 забрав дитину і пішов з квартири, а вона викликала поліцію. Через деякий час ОСОБА_6 повернувся без дитини, в той же час приїхали працівники поліції, з якими вона поїхала у відділення для дачі пояснень. У відділі поліції написала заяву про притягнення ОСОБА_6 до відповідальності за заподіяння їй тілесних ушкоджень, бо на плечах, ліктях і на долоні правої руки у неї були синці, садна, гематоми.

Допитана судом в порядку ст. 225 КПК України свідок ОСОБА_11 показала, що 2 березня 2017 року перед обідом до неї зателефонувала ОСОБА_4 і попередила, що зайде, бо ОСОБА_6 змінив у їх квартирі замки, а вона забрала дитину зі школи і не може зайти у квартиру. ОСОБА_4 прийшла до неї з дитиною, а через 5-10 хв зателефонував ОСОБА_6 . Потерпіла з дитиною пішла додому. Через 2 хв почула шум і крик з квартири ОСОБА_6 ; ОСОБА_4 кричала та просила викликати поліцію. Вона вийшла у під`їзд і бачила, як ОСОБА_6 виштовхував ОСОБА_4 з квартири, остання впала і стояла на колінах в коридорі у верхньому одязі. ОСОБА_6 виганяв потерпілу з квартири.

Допитана в присутності психолога та представника органу опіки і піклування малолітня ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пояснила, що коли мама ( ОСОБА_4 ) забрала її зі школи додому, то двері у квартиру відкрив тато ( ОСОБА_6 ), пропустив її у квартиру, а маму ( ОСОБА_4 ) не впускав. Мама ( ОСОБА_4 ) намагалася зайти, але ОСОБА_6 рукою перекривав вхід. Мама ( ОСОБА_4 ) падала. Тато ( ОСОБА_6 ) маму не бив. А потім вона з татом ( ОСОБА_6 ) пішла до знайомих.

Крім показань потерпілої, свідків, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення стверджується дослідженими письмовими доказами, а саме:

- заявою потерпілої ОСОБА_4 від 02.03.2017 р про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , який цього числа близько 12 год у квартирі АДРЕСА_2 наніс їй тілесні ушкодження у вигляді синців на тілі (а.с.8) та витягом з кримінального провадження про внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_4 щодо заподіяння їй ОСОБА_6 тілесних ушкоджень з попередньою кваліфікацією дій за ч. 1 ст. 125 КК України (а.с.2);

- постановою слідчого про перекваліфікацію дій з ч. 1 ст. 125 КК на ч. 2 ст. 125 КК (а.с.15) та внесення відповідних відомостей до ЄРДР (а.с.1). Суд знаходить надуманими заперечення захисту щодо необгрунтованості постанови про перекваліфікацію дій ОСОБА_6 , так як в мотивувальній частині постанови міститься посилання на висновок судово-медичної експертизи, яким встановлено тяжкість тілесних ушкоджень, спричинених ОСОБА_4

- висновком судово-медичної експертизи № 41 від 24.03.2017 р (а.с.13-14), з якого вбачається, що у ОСОБА_4 мали місце тілесні ушкодження у вигляді синця задньої поверхні грудної клітки справа, забою правого плеча - підшкірна гематома задньої поверхні правого плеча та ліктьового суглобу, два синця в ділянці передньо-зовнішньої поверхні правого плеча, синець передньої поверхні правого плеча; синця з осадненням тильної поверхні правої кисті, осаднення правого передпліччя та променево-зап`ястного суглобу. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів. Властивості синців, підшкірних гематом в ділянці спини, правого плеча, тилу правої кисті відповідають локальному, ударному прикладанню травмуючої поверхні твердих предметів, осадження правої кисті та передпліччя спричинені по механізму "тертя-зсув" обмеженої травмуючої поверхні твердих предметів, чи поєднання з ударним прикладанням. Морфологічні особливості та характер вказаних тілесних ушкоджень вказують на те, що вони могли виникнути в термін, вказаний в обставинах справи - 02.03.2017 р. Синець в ділянці правої лопатки, синець з осадненням правої кисті та передпліччя відносяться до категорії тілесних ушкоджень ЛЕГКОГО ступеня тяжкості. Забій правого плеча з множинними синцями та підшкірними гематомами відносяться до тілесних ушкоджень ЛЕГКОГО ступеня тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Властивості та локалізація ушкоджень на тілі ОСОБА_4 не відповідають механізму виникнення при падінні з висоти власного зросту. Синець з осадженням тильної поверхні правої кисті може відповідати механізму виникнення внаслідок самооборони - прикривання рукою голови та тулуба від нанесення ударів.

Суд знаходить безпідставним клопотання захисту про визнання висновку судово-медичної експертизи № 41 недопустимим і неналежним доказом через те, що в постанові про призначення судово-медичної експертизи слідчим вказано особу потерпілої ОСОБА_13 замість ОСОБА_4 , оскільки в мотивувальній частині постанови слідчим вказано особу потерпілої ОСОБА_4 , з висновку експерта вбачається, що експертом оглянуто потерпілу ОСОБА_4 , медичну картку на ім`я ОСОБА_4 .

В ході судового розгляду експер ОСОБА_14 пояснив, що усно уточнював у слідчого особу потерпілої та здійснював огляд і дослідження тілесних ушкоджень саме у потерпілої ОСОБА_4 .

Крім цього, експерт ОСОБА_14 пояснив, що виявлені під час огляду у потерпілої ОСОБА_4 протиставлені ушкоджені ділянки тіла свідчать про неможливість їх утворення при одномоментному падінні. Тобто виникнення таких тілесних ушкоджень як синець передньої поверхні правого плеча та підшкірна гематома задньої поверхні правого плеча і ліктьового суглобу одномоментно виключається. А отже вказані тілесні ушкодження могли утворитися від декількох прикладань травмуючих поверхонь. Крім цього, синець передньої поверхні правого плеча має округлу форму; його ознаки вказують на те, що він міг бути утворений внаслідок притискання великим пальцем руки. На колінах ОСОБА_4 при її огляді 03.03.2017 р тілесних ушкоджень виявлено не було.

Проаналізувавши висновок судово-медичної експерптизи АДРЕСА_3 , показання потерпілої, свідків та показання експерта в суді, а також враховуючи, що місце проживання потерпілої ОСОБА_4 зареєстроване за адресою АДРЕСА_1 , а отже вона не втартила право користування означеним житлом і правомірно намагалася зайти у цю квартиру 02.03.2017 р під час конфлікту з ОСОБА_6 , суд знаходить, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 , які полягали у застосуванні фізичної сили з метою перешкодити потерпілій ОСОБА_4 пройти у квартиру і які потягли за собою спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, є протиправними і суспільно-небезпечними та містять в собі склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на відсутність умислу на заподіяння потерпілій ОСОБА_4 тілесних ушкоджень суд оцінює критично та враховує, що ОСОБА_6 , застосовуючи фізичну силу, коли не впускав потерпілу ОСОБА_4 у квартиру, притискав її дверима (з його слів), від чого вона падала, виштовхував з квартири, він усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і хоча, можливо, не бажав, але свідомо припускав їх настання, так як є дієздатною, осудною особою.

Відповідно до статті 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: порушення права особи на захист; отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права тощо. Недопустимими є також докази, що були отримані: з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному проваджені.

Суд знаходить недопустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_6 від 17 червня 2017 р та фототаблицю до нього (а.с.66-73), оскільки такі дози зібрані з порушенням права особи на захист, спрямовані на отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, з порушенням вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на що вказує практика Європейського Суду з прав людини. Зокрема, у рішенні від 29.11.1996 року у справі Саундерс проти Сполученого Королівства Європейський Суд з прав людини вказує на те, що той факт, що заявник дав свідчення до висунення йому обвинувачень, не виправдовує використання їх під час розгляду кримінальної справи через визнання такими, що порушують право не свідчити проти себе; у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі Луценко проти України зазначено, що достовірність доказів дуже сумнівна, якщо вони отримані з порушенням права не давати показань або не свідчити проти себе, та що право не свідчити проти себе, зокрема, передбачає, що сторона обвинувачення у кримінальній справі намагається довести вину обвинуваченого, не наводячи доказів, отриманих усупереч волі останнього із застосуванням методів пригнічення.

В даному випадку, провівши слідчий експеримент з ОСОБА_6 , як свідком, орган досудового розслідування попередив його про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України (про що вказано в протоколі). А отже, внісши відомості до ЄРДР щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 та ч. 2 ст. 125 КК України, та вказавши на ОСОБА_6 , як на особу, яка ймовірно вчинила кримінальне правопорушення, орган досудового розслідування порушив його право на захист та право відмовитись давати показання проти себе . Крім цього, слідчий експеримент був проведений із ОСОБА_6 , як свідком, а надалі ОСОБА_6 було повідомлено про підозру. отже, протокол слідчого експерименту із свідком ОСОБА_6 є недопустимим доказом.

В протоколі слідчого експерименту вказано про виготовлення графічного зображення та не зазначено про застосування фотозйомки під час слідчого експерименту. Тому долучена фототаблиця, отримана органом досудового розслідування не в установленому законом порядку, не може бути допустимим доказом.

Суд вважає, що висновок судово-медичної експертизи № 99 від 19.06.2017 р теж є недопустимим доказом, так як експерте дослідження здійснене на підставі відомостей, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту з ним, як свідком..

Суд також зазначає, що проткол слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_4 був виготовлений та відомості до нього внесені до проведення слідчого експерименту, на що вказує запис у протоколі про те, що протокол складений о 10:25 17.06.2017 р в приміщенні службового кабінету № 37 Славутського ВП ГУНП, а час та місце проведення слідчого експерименту зазначено: з 10:30 до 11:50 17.06.2017 р на місці події в АДРЕСА_1 (а.с.57-63). У протоколі відсутні відомості про застосування фотозйомки та вказано про виготовлення графічного зображення. У зв`язку з наведеним суд вважає, що означений протокол та фототаблиця до нього не можуть бути використані при прийнятті процесуального рішення, оскільки порушують права учасників кримінального провадження. У зв`язку з наведеним суд не бере до уваги висновок судово-медичної експертизи № 98 від 19.06.2017 р, проведений на основі відомостей, отриманих в ході слідчого експерименту з потерпілою.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого діяння, особу винного та причини скоєння суспільно-небезпечних дій .

Обставин, що пом"якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому, не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у нарколога, невропатолога і психіатра не перебуває, має постійне місце роботи, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, має на утриманні малолітню дитину.

Враховуючи наведене, а також причини та обставини вчинення кримінального правопорушення, поведінку потерпілої до вчинення ОСОБА_6 злочину проти неї, суд знаходить, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу.

Підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 не вбачається.

Керуючись ст.ст. 373-374 КПК України, суд

у х в а л и в

ОСОБА_6 визнати виннуватим у пред"явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн (одну тисячу двадцять грн).

Протягом тридцяти днів з дня проголошення на вирок може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Хмельницької області через Славутський міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1