АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 представника ТОВ «НПО ІНФОТЕХ» ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу керівника ТОВ «НПО ІНФОТЕХ» ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Зазначеною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу прокуратури Київської обл. ОСОБА_8 та накладено арешт на грошові кошти ряду підприємств, в тому числі і ТОВ «НПО ІНФОТЕХ» (), рахунок № НОМЕР_1 відкритому в АТ «УкрСиббанк» (МФО 351005).
В ухвалі слідчий суддя вказав, що клопотання слідчого містить достатньо правових підстав для його задоволення у відповідності до вимог ст. 170 КПК України, оскільки грошові кошти на рахунку товариства мають ознаки таких, що були здобуті кримінально протиправним шляхом, тобто відповідають критеріям ст. 98 КПК України

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді керівника ТОВ «НПО ІНФОТЕХ» ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді з підстав її незаконності.

Зокрема, вказує, що докази того, що товариство причетне до обставин кримінального провадження, про яке йде мова в клопотанні слідчого та оскаржуваній ухвалі відсутні, оскільки товариство не має жодних правових відносин з підприємствами мова про які йде в клопотанні. Саме товариство, як додає апелянт займається реальною господарською діяльністю, законність якою підтверджується здійсненими господарсько-фінансовими операціями що мають ознаки реальності .

Апелянт також наголошує на тому, що при здійснені єдиної господарсько-фінансової операції, яка була здійснена з суб`єктом кримінального провадження, було придбано товар за який ТОВ «НПО ІНФОТЕХ» сплатило грошові кошти в наслідок чого отримало товар і не здійснювало інших фінансових операцій, а тому накладення арешту на грошовий рахунок товариства є протиправним і необґрунтованим.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, разом з тим причину неявки суду не повідомив.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ТОВ «НПО ІНФОТЕХ» який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів провадження в Головному управлінні СБ України у м. Києві та Київській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000035 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст.191 КК України.

В межах зазначеного кримінального провадження слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на грошові кошти ряду підприємств, зокрема ТОВ « Ізі Клін», ТОВ «КФ Гленд К», ТОВ «Фелоу Пром», ТОВ «Два Тех», ТОВ «Вектор Транс Плюс», ТОВ «Ксапіка», ТОВ «Армада Прінт», ТОВ «Еко Клін», ТОВ «Гранд Марк», ТОВ «Крако», ТОВ «Будвектор» в тому числі ТОВ «НПО ІНФОТЕХ». В обґрунтування клопотання слідчий послався на те, що грошові кошти на банківських рахунках є предметом та доказом розслідування злочинів передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст.191 КК України, здобуті злочинним шляхом та є речовими доказами і є належним доказом, яке підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 квітня 2017 року задоволено клопотання органу досудового розслідування та накладено арешт на грошові кошти підприємств з метою збереження речового доказу.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати мету, правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції

Разом з тим на переконання колегії суддів зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з наведеної норми права, матеріальні об`єкти, які на переконання органу досудового розслідування, мають одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України можуть набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Аналізуючи наведені вимоги закону, колегія суддів переконана, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності матеріального об`єкту тим чи іншим ознакам ст. 98 КПК України може бути зроблений лише в тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.

Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу.

Звертаючись до суду з клопотанням про арешт майна на грошові кошти ТОВ «НПО ІНФОТЕХ» (), рахунок № НОМЕР_1 відкритому в АТ «УкрСиббанк» (МФО 351005) з метою забезпечити збереження речового доказу, орган досудового розслідування першочергово мав визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій мав зазначити підстави визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України, проте, таких дій органом досудового розслідування вчинено не було, в матеріалах по розгляду клопотання відсутня постанова про визнання грошових коштів на банківських рахунках ТОВ «НПО ІНФОТЕК» речовими доказами, а згідно положень ст. 171 КПК України, наведені слідчим у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, які слідчий додає до свого клопотання.

Разом з тим, розглядаючи клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя не звернув уваги на відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, не надано такої постанови прокурором і під час апеляційного перегляду справи. Дана обставина свідчить про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу, так як без відповідної постанови слідчого майно не може набути статусу речового доказу, а іншої мети ініціатором клопотання не зазначено.

За наведеного, колегія суддів вважає, що у такому випадку не можливо досягти інтересів досудового розслідування, забезпечити збереження речових доказів, які у подальшому можуть досліджуватись судом.
Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведених вище порушень органами досудового розслідування норм КПК України, є передчасними, з огляду на вищенаведені обставини.

Враховуючи викладене, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, за недоведеності необхідності арешту майна, який явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора як такого, що внесене до суду із порушенням вимог ст. 171 КПК України.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 172 ,173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу керівника ТОВ «НПО ІНФОТЕХ» ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу прокуратури Київської обл. ОСОБА_8 та накладено арешт на грошові кошти ТОВ «НПО ІНФОТЕХ»(), рахунок № НОМЕР_1 відкритому в АТ «УкрСиббанк» (МФО 351005). - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_7 про накладенню арешту на грошові кошти ТОВ «НПО ІНФОТЕХ» (), рахунок № НОМЕР_1 відкритому в АТ «УкрСиббанк» (МФО 351005).

В іншій частині ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року залишити без змін
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/3688/2017

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_9 Доповідач: ОСОБА_1