Справа №534/30/18
Провадження № 1-м/534/1/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2018 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі : головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Горішні Плавні Полтавської області клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України щодо засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Херсона , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою : АДРЕСА_2 ,

В С Т А Н О В И В :
Міністерство юстиції України звернулось до суду із клопотанням про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України щодо ОСОБА_5 та визначення строку позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_5 , на підставі вироку Московського районного суду м. Твері від 24.08.2016 .

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_5 засуджений вироком Московського районного суду м. Твері від 24.08.2016 року до покарання у виді 11 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених частиною третьою статті 30, пунктом «г» частини четвертої статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних речовин, у великому розмірі, групою осіб за попередньою змовою) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є карним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність та до додаткової міри покарання у вигляді штрафу у розмірі 100 000 рублів. Ухвалою Апеляційного суду Тверської області від 12.10.2016 вказаний вирок залишений без змін , а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

ОСОБА_5 є громадянином України та останнім місцем його реєстрації є АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 має бажання невідбутий строк покарання відбувати на території України, згідно його письмової заяви.

ОСОБА_5 знаходиться в ФКУ «Виправна колонія № 9» УФСВП Росії по Тверській області »; кінець відбуття строку покарання - 01.04.2027 .

У судове засідання представник Міністерства юстиції України не з`явився. Суду подане клопотання з проханням заявника про проведення судового розгляду за відсутності представника Міністерства юстиції України.

Прокурор ОСОБА_7 підтримав клопотання Міністерства юстиції України та вважає за необхідне привести вирок Московського районного суду м. Твері Російської Федерації від 24.08.2016 у відповідність із законодавством України щодо засудженого ОСОБА_5 , визначивши відповідні статті КК України , а саме: вважати ОСОБА_5 за ч. 15 ст. 307 КК України до 10 років із конфіскацією майна , звільнити від покарання у виді штрафу, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 307 КК України даний вид покарання за вчинення вказаного злочину чинним законодавством України не передбачений .

Захисник ОСОБА_5 ОСОБА_8 проти клопотання не заперечував , просив привести вирок Московського районного суду м. Твері Російської Федерації від 24.08.2016 у відповідність із законодавством України щодо засудженого ОСОБА_5 та вважати його засудженим за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років , тобто максимального строку передбаченому ч. 2 ст. 307 КК України. Зарахувати ОСОБА_5 у строк відбуття покарання час тримання під вартою з 02 квітня 2016 року по 23 серпня 2016 року включно. Вважає, що додаткове покарання у виді накладення штрафу у розмірі 100 000 рублів не підлягає виконанню, оскільки воно не передбачено законом України.

Засуджений ОСОБА_5 який відбуває покарання на території Російської Федерації, в судове засідання не доставлявся. Із поданої ним заяви вбачається, що останній просить перевести його на територію України для подальшого відбування покарання.

Судом, з урахуванням вказаного, думки прокурора та захисника ОСОБА_4 положень ст. 610 КПК України, визнано можливим розглядати клопотання у відсутність засудженого та представника Міністерства юстиції України.

Суд, заслухавши думку прокурора, захисника, вивчивши клопотання та долучені до нього документи, приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до положень ч.1ст.7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст.602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч.3 ст.603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою КПК України, суд зазначає, що чинними на території України є Конвенція про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 року, які ратифіковані Україною 22.09.1995 та 26.09.2002 відповідно.

Згідно із ст.9 Конституції України та ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст.4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 року санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно із її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.

Крім того, згідно до ст.10 «Конвенції про передачу засуджених осіб» від 21.03.1983 року, у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку.

Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироці для виконання.

Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку,і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Відповідно до ч.1 ст.11 вищевказаної конвенції, у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган:

a) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку;

b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом;

c) повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі;

d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

Згідно з ч.3,ст.610 КПК України та ч.4 ст.610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.

З клопотання поданого заступником директора Департаменту - начальника Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України вбачається, що воно відповідає вимогам ч.4 ст.610 КПК України.

Засуджений ОСОБА_5 звернувся з клопотанням про направлення його для подальшого відбування покарання до Україна, оскільки він є громадянином України.

За довідкою начальника ФКО ВК-9 ОСОБА_5 , засуджений 24.08.2016 Московським районним судом м. Твері за ч. 3 ст. 30 ч. 4 ст. 224.1 КК РФ до 11 років позбавлення волі , зі штрафом у розмірі 100 000 рублів з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Початок строку покарання 24.08.2016. Кінець строку 01.04.2027 , залік з 02.04.2016 по 23.08.2016. Станом на 18.08.2017 відбув 01 рік 04 місяці 17 днів , залишилось до відбуття на строку 09 років 07 місяців 13 днів.

Як вбачається, з вироку Московського районного суду м. Твері від 24.08.2016 ОСОБА_5 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, п. «г», ч. 4 ст. 228.1 КК РФ, тобто дії останнього кваліфіковані судом іноземної держави, як замах на незаконний збут наркотичних засобів, групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі. Ухвалою Апеляційного суду Тверської області від 12.10.2016 вказаний вирок залишено без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 КК РФ замахом на злочин визнаються умисні дії (бездіяльність) особи, які безпосередньо спрямовані на вчинення злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з обставин, що не залежать від цієї особи.

Зазначеному положенню ч. 3 ст. 30 КК РФ відповідають ч.ч. 1, 2 ст. 15 КК України, а саме: «Замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі».

Пункт г) ч. 4 ст. 228.1 КК РФ передбачає відповідальність за незаконні виробництво, збут або пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, а також незаконні збут або пересилання рослин, що містять наркотичні речовини або психотропні речовини, або їх частин, які містять наркотичні засоби або психотропні речовини, здійснені в крупному розмірі.

За дії, за які засуджено ОСОБА_5 , в Російській Федерації, передбачена відповідальність також законодавством України.

Частина 3 ст.15, ч. 2 ст.307 КК України передбачає замах на незаконний збут наркотичних засобів за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах.

Згідно з ч. 3 ст. 610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, яким передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку іноземної держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України, при визначенні строку покарання у вигляді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України.

Стаття 307 ч. 2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років.

Відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Документи, додані до клопотання, складені за місцем відбування покарання засудженого на території Російської Федерації, не свідчать про наявність безумовних обставин, що могли б стати перешкодою для передачі засудженого громадянина України ОСОБА_5 для відбування ним покарання на території України.

Таким чином, за наслідками розгляду клопотання суд вважає, що клопотання слід задовольнити, визначивши, що дії засудженого ОСОБА_5 повинні бути кваліфіковані за ч. 3 ст.15, ч. 2 ст.307 КК України. Вирок Московського районного суду м. Твері від 24.08.2016 відносно ОСОБА_5 громадянина України, засудженого за скоєння злочину, передбаченого ч. 3 ст.30 п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації, привести у відповідність із законодавством України, та вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 3 ст.15, ч. 2 ст.307 КК України. Санкція за ч. 2 ст. 307 КК України передбачає покарання від 6 до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Разом з тим, ч. 3, 4 ст. 68 КК України передбачають, що за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, довічне позбавлення волі за вчинення готування до злочину та вчинення замаху на злочин не застосовується, крім випадків вчинення злочинів, передбачених у статтях 109-114-1, 437-439, ч. 1 ст. 442 та ст. 443 цього Кодексу, а тому вказаний вирок підлягає виконанню на території України та ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України підлягає відбуванню покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна при цьому не визначати виду кримінально виконавчої установи в якій належить відбувати покарання засудженому, оскільки діючим законодавством України, не передбачає визначення судом виду такої установи.

Відповідно до ст. 86 Кримінально-виконавчого кодексу України вид колонії, в якій засуджені до позбавлення волі відбувають покарання, визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, тому до компетенції суду в Україні не віднесено визначення засудженому до позбавлення волі виду колонії.

Також враховуючи, що покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку,і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку, суд не застосовує до ОСОБА_5 додаткове покарання, у виді конфіскації майна, що передбачене ч. 2 ст.307 КК України як обов`язкове додаткове покарання.

Згідно ч. 5 ст. 610 КК України відповідно до клопотання Міністерства юстиції України суд може також розглянути питання про виконання додаткового покарання, призначеного вироком суду іноземної держави. Невиконане додаткове покарання, призначене вироком суду іноземної держави, підлягає виконанню, якщо таке покарання за вчинення цього кримінального правопорушення передбачено законом України. Воно виконується в межах і в порядку, передбачених законодавством України.

Враховуючи , що санкція ч. 3 ст. 307 КК України не передбачає додаткового покарання у виді штрафу , тому призначене додаткове покарання вироком Московського районного суду м. Твері від 24.08.2016 ОСОБА_5 у виді штрафу у розмірі 100 000 рублів не підлягає виконанню, оскільки воно не передбачено законом України.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_5 обчислювати з 24 серпня 2016 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VІІІ від 26.11.2015) в строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 зарахувати строк попереднього ув`язнення починаючи з дня затримання 02.08.2016 року до винесення вироку 23.08.2016 та строк перебування під вартою з 24.08.2016 до моменту набрання вироком законної сили тобто до 12.10.2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі ст. 7 КК України, керуючись ст. 9, 10, 11, 12 Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та Додаткового проколу до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб, ст. 606-610 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :
Клопотання заступника директора Департаменту - начальника Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України ОСОБА_9 про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України - задовольнити.

Вирок Московського районного суду м. Твері від 24 серпня 2016 року , яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Херсона громадянин України, засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30 п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації до позбавлення волі строком на 11 років без позбавлення права займати певні посади або займатися певною діяльністю, зі штрафом у розмірі 100 000 рублів з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму, привести у відповідність до чинного законодавства України, а саме: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона громадянина України, вважати засудженим :

- за ч. 3 ст.15 ч. 2 ст.307 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі засудженому ОСОБА_5 обчислювати з 24.08.2016 року.

Зарахувати до строку відбування покарання ОСОБА_5 час попереднього ув"язнення, починаючи з дня затримання 02.08.2016 року до винесення вироку по 23.08.2016 включно та строк перебування під вартою з 24.08.2016 до моменту набрання вироком законної сили тобто до 12.10.2016 року включно, на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 838-VІІІ від 26.11.2015) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом семи днів з дня її оголошення органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу, не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя підпис ОСОБА_1

Згідно з оригіналом:

Суддя ОСОБА_1