Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
279/4770/17
1-кс/279/8/18

У Х В А Л А
іменем України
05 січня 2018 року
В С Т А Н О В И В:
В судовому засіданні представник скаржника доводи скарги підтримала.
Прокурор заперечив проти задоволення скарги.
Вислухавши сторони, дослідивши матеріали скарги, досудового кримінального провадження, встановлено наступне:
Бездіяльність, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст.169 КПК України, є видом бездіяльності, оскарження якої допускається відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України.
Зі скаргою на бездіяльність, яка полягає в неповерненні тимчасово вилученого майна може звернутись володілець такого майна.
Відповідно до ч.1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Частина друга вказаної норми містить перелік майна, яке може отримати статус тимчасово вилученого.
КПК України передбачає можливість тимчасового вилучення майна у трьох випадках: 1) у затриманої особи; 2) при проведенні огляду; 3) при проведенні обшуку. Майно є тимчасово вилученим до його повернення або вирішення питання про його арешт.
Згідно з ч.5 ст. 171 КПК України клопотання про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно повинно бути негайно повернуто особі, у якої воно вилучено.
Невиконання процесуального обов`язку щодо негайного повернення майна особі зумовлює існування процесуального механізму щодо оскарження бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, визначеного в п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160166 (тимчасовий доступ до речей і документів), 170174 (арешт майна) цього Кодексу.
Судом встановлено, що 14.12.2017 року в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , під час проведення обшуку було вилучено системні блоки в кількості 18 штук, монітори в кількосі 18 штук, комп`ютерні клавіатури в кількості 16 штук, комп`ютерні мишки в кількості 16 штук, термопринтер, USB флеш-накопичувачі в кількості 12 штук, грошові кошти в сумі 3065 грн., три блокноти, папку з документами, які визнано речовими доказами.
У встановлений законом строк прокурор з клопотанням про накладення арешту на вилучене майно не звертався.
Згідно представлених скаржником документів, він являється суборендарем приміщення, в якому 14.12.217 року було проведено обшук, в якому здійснює господарську діяльність та використовує комп`ютерне обладнання. Доказів знаходження у вище вказаному приміщенні майна інших осіб не представлено, тому суд виходить з того, що скаржник є власником майна, яке було виявлено та вилучено в приміщенні, на проведення обшуку в якому було дано дозвіл.
Зі змісту ухвали слідчого судді Коростенського міськрайонного суду від 23.11.2017 року слідує, що прокуророві було надано дозвіл на проведення обшуку з метою виявлення та вилучення майна, яке використовувалось як знаряддя вчинення злочину, було здобуто під час його вчинення. Таким майном могли бути технічні пристрої та грошові кошти. При цьому, ухвала не містила даних щодо певних ознак, які дозволяли б однозначно ідентифікувати майно (марка, серійний номер тощо). За таких обставин слід вважати, що було дано дозвіл на відшукання та вилучення майна, яке було визначено лише видовими та родовими ознаками.
Враховуючи, що ухвала про надання дозволу на проведення обшуку не містила такого переліку майна, яке можна б було однозначно ідентифікувати, то після вилучення під час обшуку конкретного майна, яке на переконання органу досудового розслідування мало значення для встановлення обставин вчиненого злочину, прокурор мав звернутись з клопотанням про накладення на нього арешту, оскільки таке майно мало статус тимчасово вилученого майна.
Враховуючи, що у встановлений КПК України строк прокурор не звернувся з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене під час обшуку 14.12.2017 року майно, воно підлягало поверненню власнику.
Оскільки прокурором не виконано положення ст.100,ч.1 КПК України щодо повернення вилученого майна володільцю, така бездіяльність є протиправною, тому скарга підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.303, 306, 307 КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Скаргу задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .
Копія згідно оригіналу