Справа № 355/1219/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/245/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 4 19.03.2018

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Баришівського районного суду Київської області від 29 грудня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степанівка Констянтинівського району Донецької області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, військовозобов`язаного, пільгами не користується, неодруженого, дітей на утриманні не має, непрацюючого, зареєстрованого і проживаючого АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1)22.09.1998 рокуБаришівським районним судом за ч. 2 ст. 140 КК України до 2 років виправних робіт

2) 24.05.1999 Баришівським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 140 КК України до 2 років позбавлення волі;

3)12.02.2002 Баришівським районним судом Київської областіза ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 121 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі;

4)08.08.2007 Згурівським районним судом Київської області ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі, звільнився 12.01.2011 року умовно-достроково на 4 місяці 18 днів,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Цим же вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин. Так, 09 липня 2017 року близько 02 години 30 хвилин ОСОБА_7 , разом з ОСОБА_9 перебували в кафе «Магазин» по вул. Шевченка в с. Рудницьке Баришівського району Київської області. Також, того вечора в даному кафе відпочивав зі своїми друзями ОСОБА_10 , який сидів за сусіднім від ОСОБА_9 та ОСОБА_7 столиком. Перебуваючи в середині кафе, ОСОБА_9 неодноразово підходив до столику за яким сидів ОСОБА_10 та провокував сварку на що неодноразово отримував зауваження від ОСОБА_10

.

Після цього ОСОБА_10 разом зі своїми друзями вийшов з приміщення кафе та, перебуваючи на вулиці, курив. В цей час ОСОБА_9 вийшовши з будівлі бару та на грунті раптово виниклих неприязних відносин вчинив з ОСОБА_10 словесну сварку, яка переросла в бійку. В цей момент з приміщення кафе вийшов ОСОБА_7 та побачив бійку між своїм братом ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Обурившись діями та поведінкою ОСОБА_10 , у ОСОБА_7 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . Маючи на меті доведення свого злочинного умислу, направленого на заподіяння тілесного ушкодження ОСОБА_10 , ОСОБА_7 дістав з кишені джинсів складного ножа, розклав його та тримаючи його в правій руці підбіг до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 діючи умисно та усвідомлюючи, що його дії можуть заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю ОСОБА_10 , бажаючи та передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, для досягнення своєї мети, наніс один удар ножем в область черевної порожнини ОСОБА_10 .

В результаті злочинних дій ОСОБА_7 , а саме внаслідок нанесення удару ножем в черевну порожнину ОСОБА_10 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №68/д від 23.08.2017 року останньому спричинено тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого ножового поранення черевної порожнини з пошкодженням шлунку та печінки. Вказане тілесне ушкодження відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя та здоров`я в момент заподіяння.

Своїми протиправними насильницькими діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_10 тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини з пошкодженням шлунку та печінки.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи кваліфікацію кримінального правопорушення та доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненому кримінальному правопорушенні, не погоджується з вироком суду першої інстанції в частині призначеного покарання, просить вирок суду змінити та застосувати до обвинуваченого покарання з застосуванням ст. 75 КК України.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вирок суду є незаконним у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення. Зазначає, що судом не враховано того, що ОСОБА_7 добровільно з`явився до органів поліції, визнав свою вину, щиро розкаявся, відшкодував завдану потерпілому матеріальну шкоду та почав відшкодовувати моральну шкоду, за місцем проживання характеризується позитивно.

Захисник ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду повідомлений належним чином. Обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі його захисника.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються доказами, які судом всебічно, повно та об`єктивно досліджені і є обґрунтованими. Дії обвинуваченого вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України, що не оспорюється в апеляційній скарзі, тому судова колегія визнає ці висновки правильними.

Посилання в апеляційній скарзі захисника про призначення ОСОБА_7 занадто суворого покарання, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З вироку суду вбачається, що при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд врахував конкретні обставини справи та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, неодружений, не працевлаштований. Судом також враховано обставини, які пом`якшують покарання активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 вину у скоєнні інкримінованому йому злочині не визнав. Також, як вбачається з вироку суду, потерпілий та його представник наполягали призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. №7 (Із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10 грудня 2004 р., № 8 від 12 червня 2009 р. та № 11 від 6 листопада 2009 р.) призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання з ізоляцією від суспільства за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, а також запобіганню вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Істотних порушень норм кримінально-процесуального законодавства України, які б могли бути підставою для скасування чи зміни вироку, судом не допущено.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а вирок суду без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Баришівського районного суду Київської області від 29 грудня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя: Суддя: Суддя: