Справа № 449/373/13-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.11.2017 м.Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

потерпілої: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

представника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в м. Перемишляни кримінальне провадження щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Львова, українець, громадянин України, не одружений, не працює, раніше судимий 18.12.2006 року Сихівським районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 289 КК України до 2 років та 6 місяців позбавлення волі, 27 серпня 2012 року Сихівським районним судом м. Львова за ч.1 ст. 185 КК України до одного року виправних робіт з відрахуванням 10% в дохід держави, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 25 червня 2012 року близько 00 год. 30 хв., керуючи автомобілем ВАЗ 21099 р.н. НОМЕР_1 та рухаючись ним по автомобільній дорозі Куровичі - Перемишляни-Бачів у напрямку від с. Дусанів Перемишлянського району Львівської області до м. Перемишляни, при проїзді її ділянки в районі 00 км + 827 м на схід від автодороги Куровичі - Рогатин, порушив вимоги Розділу 1 п. 1.5; Розділу 2 п.п. 2.3 а),б),д); Розділу 12 п.12.3; Розділу 31 п.п.31.4, 31.4.3 Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він, у темну пору доби експлуатуючи керований ним транспортний засіб із порушенням режиму роботи зовнішніх світлових приладів (не працювала права фара в режимі ближнього та дальнього світла) та наближаючись до моста, котрий проходить через річку «Гнила Липа», проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді настання об`єктивної видимості тіла потерпілого ОСОБА_8 , який лежав на проїзджій частині дороги, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до повної зупинки, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, такими своїми діями створив аварійну обстановку, яка призвела до переїзду через ОСОБА_8 .

Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_8 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 39 від 25.06.2012 року, отримав тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя від яких помер, а саме одну рану та множинні садна на голові, одну рану на внутрішній раковині справа, два садна на правій руці, дві скальповані рани та множинні садна подряпини на лівій руці, одне садно на спині зліва, один синець на передній поверхні живота справа, розрив діафрагми, розтрощення печінки, розтрощення селезінки, розрив лівої легені, перелом вісім ребер зліва по двох анатомічних лініях, перелом кісток основи черепа, забій речовини правої півкулі головного мозку, субарахноїдальні крововиливи та масивна внутрішня крововтрата наявність в черевній та обох плевральних порожнинах темної-рідкої крові у кількості біля 1,5 літра. Смерть гр. ОСОБА_8 настала від гострої масивної внутрішньої крововтрати, яка є наслідком тупої травми тіла із пошкодженням внутрішніх органів.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, будучи особою яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження від яких ОСОБА_8 помер.

В судовому засіданні 07.11.2017 року обвинувачений ОСОБА_5 вину по ч.2 ст. 286 КК України визнав частково та пояснив, що ввечері 25.06.2012 року рухаючись автомобілем по автодорозі Куровичі - Перемишляни Бачів у напрямку від с. Дусанів Перемишлянського району побачив на дорозі перешкоду і вивернув кермо в бік. Згодом відчув стукіт колеса, яке терло в його автомобілі, після чого він зупинився. На дорозі тіла людини він не бачив. Шкоду потерпілій відшкодував частково.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, винність ОСОБА_5 в злочинні, вчиненому при викладених вище обставинах, доведена зібраними в ході досудового слідства та підтверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні доказами у справі:

даними в судовому засіданні показаннями потерпілої ОСОБА_4 про те, що вона являється матір`ю померлого ОСОБА_8 25.06.2012 року після опівночі їй зателефонували і повідомили, що її син лежить на дорозі. Вона приїхала на місце подій і побачила, що тіло її сина лежало поперек дороги на проїзній частині, голова до центру дороги. Поряд, жодних перешкод, в тому числі каменя не було. Ніч була місячна, дорога чиста, ні дощу, ні туману не було. Обвинуваченого - ОСОБА_5 вона не бачила. Просить стягнути з ОСОБА_9 , водія винного у смерті її сина 65.850 грн. заподіяної матеріальної шкоди, та 100 тисяч грн. відшкодування заподіяної моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що витрати на поховання сина становили 3000 тисячі гривень, однак має накладну лише на 1835 грн. Бажає встановити на могилі сина надгробний пам`ятник, який обійдеться 62850 гривень. Окрім цього, просить стягнути моральну шкоду, оскільки смерть сина завдала їй важкої моральної травми, досі відчуваються наслідки, тяжка дипресія;

даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_10 про те, що вона є односельчанкою потерпілого ОСОБА_8 24.06.2012 року вона із ОСОБА_11 була на футболі, до якої зателефонував ОСОБА_12 та повідомив, що перебуває в с. Кореличі. Згодом, ОСОБА_13 зателефонувала до ОСОБА_14 і запропонувала зустрітися. Біля магазину в селі, вона з ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_5 , розпили пляшку горілки та пива на трьох. ОСОБА_5 бачила вперше, алкоголю разом з ними не вживав. Згодом, вирішили показати ОСОБА_5 де розташована заправка, оскільки у водія закінчувалось пальне. Сіли усі в автомобіль, вона з ОСОБА_15 розташувались на задньому сидині автомобіля, на передньому ОСОБА_16 , під керуванням ОСОБА_5 . По дорозі їх обігнало два автомобіля. Згодом, побачила, що по дорозі йшов ОСОБА_17 , який розмовляв по телефону. На дорозі, на якій віддалі не може сказати, на проїзній частині побачила сірий предмет, на який наїхав автомобіль та вона відчула, що ліву сторону автомобіля підняло та занесло. Автомобіль траєкторії руху не змінив. Самого моменту наїзду не бачила, бо ОСОБА_16 обернувся до неї і вони розмовляли. ОСОБА_5 їхав нешвидко, не може сказати чи світили фари в його автомобілі. Автомобіль на якому вони рухалися зупинився за мостом, ОСОБА_5 сказав хлопцям, які рухались в автомобілі назустріч, що на дорозі камінь. Вони разом пішли, щоб подивитись і згодом ОСОБА_5 повернувся і сказав, що вони переїхали хлопця. Зупинився за Дусанівським поворотом, бо закінчилось пальне. До автомобіля підбіг ОСОБА_18 і сказав, що вони збили людину. Вона з ОСОБА_5 та ОСОБА_15 пішли на місце ДТП і побачили, що на дорозі лежить ОСОБА_8 ;

даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_11 про те, що вона є односельчанкою потерпілого ОСОБА_8 24.06.2012 року їй зателефонував ОСОБА_16 і запропонував зустрітися. Біля магазину в селі, вона з ОСОБА_10 , ОСОБА_16 та ОСОБА_5 , розпили пляшку горілки та пива на трьох. ОСОБА_5 бачила вперше, алкоголю разом з ними не вживала. Згодом, вирішили показати, де розташована заправка, оскільки у водія закінчувалось паливо. Сіли всі в автомобіль, вона з ОСОБА_10 розташувались на задньому сидинні автомобіля, вона за пасажиром, на передньому ОСОБА_16 , під керуванням ОСОБА_5 . По дорозі їх обігнало два автомобіля. Згодом, побачила, що по дорозі йшов ОСОБА_17 . Ніч була місячна, добре проглядалась, опадів, туману чи дощу не було. Здалеку, на віддалі близько 20-30 метрів на проїзній частині побачила рівний камінь, однак не сповістила про це водія. Згодом, відчула, як машину підкину і вони переїхали через перешкоду. Автомобіль траєкторії руху не змінив. Самого моменту наїзду не бачила, бо ОСОБА_16 обернувся до неї і вони розмовляли. ОСОБА_5 їхав нешвидко, менше 60 км/год, на перешкоду не реагував, швидкості не зменшував, в автомобілі світила одна фара. Проїхавши близько 10 м. від ДТП наш автомобіль і зустрічний автомобіль зупинились. ОСОБА_5 сказав хлопцям, що на дорозі камінь. Вони разом пішли, щоб його пересувати. ОСОБА_5 повернувся в автомобіль, нічого не пояснив і поїхав. Зупинився за Дусанівським поворотом, бо закінчилось пальне. До автомобіля підбіг ОСОБА_18 і сказав, що вони збили людину. Вона з ОСОБА_5 , ОСОБА_10 пішли на місце ДТП і побачили, що на дорозі лежить ОСОБА_8 , викликали швидку допомогу. Інших перешкод, в тому числі каменя на місці ДТП не бачила;

даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_19 про те, що він

працював слідчим СВ Перемишлянського РВ ГУМВСУ у Львівській області, 25.06.2012 року коли приїхав на місце дорожньо-транспортної пригоди, тіло ОСОБА_8 лежало посередині дороги, обличчя донизу, руки в різні сторони, на смузі руху ОСОБА_5 , ноги розташовані з правої сторони. Автомобіль ОСОБА_5 знаходився на повороті, при виїзді на головну дорогу, в такого розбитий був бампер та фара. Погода суха, жодних опадів, вибоїн чи перешкод на дорозі не було. Протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схема відповідають дійсності, такий проводився в нічний час. Свідки, які їхали в автомобілі та ОСОБА_5 були з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Свідки та сам ОСОБА_5 стверджував, що особисто був за кермом;

даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_20 про те, що він товаришував з потерпілим ОСОБА_8 24.06.2012р. вони зустрілись 0 14 год. з потерпілим та пішли на футбол, потім в с. Кореличі на озеро. Близько 16 год. ОСОБА_21 пішов додому, повернувся до нього, коли він перебував в с. Кореличі в барі. Із знайомими вони випили трохи горілки. Товариші вирішив підвезти їх в с. Дусанів, однак поламався автомобіль і вони пішли пішки. Він йшов попереду, ОСОБА_8 ззаду на відстані близько 10 метрів, розмовляючи по телефону. На вулиці було темно, він кликав його, але той не обзивався, тому пішов далі. Назустріч їхала машина. Згодом, зателефонував товариш та повідомив його, що ОСОБА_21 збив автомобіль. Прибувши на місце дорожньо-транспортної пригоди побачив, що тіло лежить на проїзній частині, ногами до обочини, а головою на дорозі. До села, на смузі руху по якій ми йшли, жодна машина не їхала;

даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_22 про те, що 24.06.2012 року на зупинці в с. Липівка він зустрів друзів та сів в автомобіля і поїхали до с. Дусанів. По дорозі, за поворотом, близько 50 метрів зустрів автомобіль, який вказав йому жестами, щоб він зупинився, водій якого повідомив його, щоб на дорозі бути обережним, бо є камінь. Підїхавши ближче побачив, що на дорозі лежить людина. Опадів цього дня не було, каменя на дорозі не бачив. На проїзній частині чітко було видно, що лежить людина, інших автомобілів не бачив. Від зупинки його автомобіля до тіла було близько 10 метрів;

даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_23 про те, що як працівник ДАЇ виїжджав на місце ДТП 25.06.2012 року. На автодорозі Куровичі - Рогатин був припаркований автомобіль ВАЗ 2199 на узбіччі зліва. Фара у нього була розбита, однак яка саме не пригадує. Тіло потерпілого лежало посеред дороги. Він підійшов до водія ОСОБА_24 , який був спокійний і в адекватному стані та повідомив його, що йому закінчилось пальне. Дана ділянка дороги, де мало місце ДТП була неосвітлена, туману не було;

даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_25 про те, що 25.06.2012 року вирішили поїхати з друзями в с. Дусанів на автомобілі ВАЗ 2109 білого кольору. За поворотом, їм назустріч їхав автомобіль, водій якого через вікно повідомив їх, щоб вони були обережні, бо на дорозі камінь. Проїхавши далі, за мостом, він побачив, що хтось лежить на дорозі, приблизно на відстані 20 метрів. Їхній автомобіль зупинився і вони зрозуміли, що це людина. Інших автомобілів та каменя на дорозі не бачили, видимість дороги була добра. Вони викликали швидку допомогу;

даними в судовому засіданні показаннями судово-медичного експерта Перемишлянського відділення КЗ ЛОР ЛОБСМ ОСОБА_26 про те, що такий проводив судово-медичну експертизу по факту смерті ОСОБА_8 . Смерть такого настала виключно від наїзду автомобіля, при наїзді такий був живий. На місце дорожньо - транспортної пригоди не виїжджав, огляд тіла проводив в морзі. На тім`яній ділянці голови потерпілого виявлена рана, яка могла бути спричинена іншим ушкодженням, не пов`язаним з наїздом, однак у причинному зв`язку з настанням смерті така не перебуває. Характер ушкоджень на тім`яній ділянці голови міг виникнути, як від удару, так і внаслідок падіння. Наїзд автомобіля на тіло відбувся справа наліво і знизу вверх. У висновку допущено описку та вказано, що такий відбувся зліва. Перелом ребер з правої сторони. Отриманні тілесні ушкодження свідчать про те, що не могло бути два наїзда автомобіля на тіло, лише один. Одяг ОСОБА_8 вилучався для проведення експертизи. Ушкоджень на ногах та руках не виявлено;

протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25 червня 2012 року, (з додатком план схемою та фототаблицею), згідно якого оглянуто автодорогу в напрямку с. Дусанів Перемишлянського району Львівської області та зафіксовано наявність тіла гр. ОСОБА_8 , та транспортного засобу ВАЗ 21099 н.з. НОМЕР_1 (а.с. 3-10, т.1);

висновку № 39 від 25 червня 2012 року судово-медичної експертизи, згідно якого смерть гр. ОСОБА_8 настала від гострої масивної внутрішньої крововтрати, яка є наслідком тупої травми тіла із пошкодженням внутрішніх органів. Всі наявні на тілі трупа ОСОБА_8 тілесні ушкодження є прижиттєвими, виникли від дії тупих твердих предметів, могли утворитись внаслідок переїзду через тіло колесами легкового автомобіля 25 червня 2012 року під час ДТП, відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя. Всі виявлені на тілі трупа ОСОБА_8 тілесні ушкодження виникли в один період часу та вкладаються в картину ДТП із переїздом тіла легковим автомобілем; судово-медичних даних, які би свідчили про попередній наїзд на пішохода не виявлено; також не виявлено ознак переїзду через тіло двох або більше автомобілів. Між виявленими на тілі трупа ОСОБА_8 тілесними ушкодженнями та настанням його смерті є прямий причино-наслідковий зв`язок. Враховуючи сукупність виявлених на тілі трупа ОСОБА_8 тілесних ушкоджень можна з великою часткою ймовірності припустити, що переїзд колесами легкового автомобіля через тіло ОСОБА_8 , яке знаходилось у лежачому на спині положенні на дорозі відбувалося у напрямку знизу догори та справа наліво. Смерть ОСОБА_8 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , на що вказує ступінь розвитку трупних явищ (а.с.38-41, т.1);

висновків експерта № 1/531 від 19.11.2012 року, згідно якого на момент огляду робоча гальмівна система досліджуваного автомобіля «ВАЗ 21099» р.н. НОМЕР_1 знаходиться в працездатному стані та може виконувати функції передбачені конструкцією. Яких-небудь несправностей системи виявлено не було (а.с.95-100, т. 1);

висновку експерта № 1/532 від 19.11.2012 року, згідно якого місцем наїзду (переїзду) автомобілем «ВАЗ 21099» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 на пішохода ОСОБА_8 являється проїзна частина дороги, що веде в напрямку до с. Дусанів в районі кінцевого розташування трупа гр.. ОСОБА_8 (а.с.101-104, т.1);

протоколу відтворення обстановки та обставин події (з додатком схемою) від 16.10.2012 року, згідно якого було відтворено з участю гр. ОСОБА_5 обставини ДТП що мала місце 25.06.2012 року (а.с. 143-147, т.1);

висновку №1/704 від 12.11.2012 року, згідно якого в ситуації що склалася на дорозі безпосередньо перед ДТП наїздом на пішохода, водій автомобіля ВАЗ 21099 р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_5 повинен був у відповідності до вимог ПДРУ та з технічної точки зору, експлуатувати тільки технічно справний автомобіль (з технічно справною системою освітлення), при русі в умовах недостатньої/ видимості обирати швидкість руху в таких межах, щоб мати змогу зупинитися у межах видимості проїзної частини дороги, а з того моменту, як мав об`єктивну можливість виявити на смузі руху пішохода ОСОБА_8 ( з заданого слідством моменту виникнення небезпеки для руху) негайно вжити заходів до гальмування аж до повної зупинки, згідно з технічними вимогами п.п.2.3 а); 31.1, 31.4, 31.4.3, 12.2, 12.3 ПДРУ. Швидкість руху обрана водієм автомобіля ВАЗ 21099 р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_5 перед ДТП відповідала допустимій видимості в напрямку руху. Водій автомобіля ВАЗ 21099 р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 шляхом своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. з технічної точки зору, причиною настання даної пригоди стали дії водія автомобіля ВАЗ 21099 р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_5 , які полягали у невиконанні ним вимог п. 12.3 ПДРУ (а.с.154-158, т.1);

протоколу проведеного слідчого експерименту ( з додатком схемою) від 22-23 квітня 2013 року, згідно якого було відтворено з участю гр. ОСОБА_5 проведено експериментальне встановлення моменту настання об`єктивної видимості на проїзній частині дороги тіла ОСОБА_8 у лежачому положенні із робочого місця водія (а.с.222-228, т.1);

висновку № 1434 від 30 квітня 2013 року, згідно якого при заданих вихідних даних вибрана водієм ОСОБА_5 швидкість руху 40..50 км/год. З технічної точки зору, відповідала видимості дороги у напрямку руху, яка складала Sд=21,4 м (оскільки при такій видимості дороги значення допустимої швидкості руху складає величину біля 48 км/год) (а.с.234-237, т.1).

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Враховуючи досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого доведена, його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.286 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування, тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних кримінальним правопорушенням наслідків, спосіб вчинення кримінального правопорушення і його мотиви, а також те, що обвинувачений є особою молодого віку, вчинив необережний злочин, позитивно характеризується по місцю проживання (а.с.272), здійснює догляд за перестарілою особою - ОСОБА_27 (а.с.193, т.3) та своїми батьками, (а.с.270, 271,273), потерпілій ОСОБА_4 відшкодував частково шкоду в розмірі 20000 гривень (а.с. 263, 274), визнав себе частково винним у вчиненні злочину, на досудовому слідстві сприяв розкриттю злочину, а також обставини, що пом`якшують покарання, якими на думку суду, є сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткове, добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, які б обтяжували покарання не встановлено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та реального відбуття покарання, тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з покладенням окремих обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Судом достовірно встановлено, що саме обвинуваченим заподіяно матеріальну та моральну шкоду потерпілій, а тому цивільний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

На підставі ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожен при вирішенні суперечок про його цивільні права і обов`язки має право на справедливий і відкритий розгляд в перебігу розумного терміну судом, встановленим законом. При цьому застосовується практика Європейського суду з прав людини в національному судочинстві, як інструмент функціонування Конвенції, яка є частиною національного законодавства. Виходячи з матеріалів справи «Бурдов проти Росії» Страсбург, 7 травня 2002 року, Європейський суд прийшов до висновку, що внаслідок виявлених порушень, які не можна вважати виправленими тільки завдяки визнанню судом наявності правопорушення заявник отримав певну моральну шкоду. Враховуючи що потерпіла цивільний позивач до теперішнього часу отримує моральні страждання, тому суд повинен керуватися при визначенні суми відшкодування моральної шкоди принципом справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції.

Суд вважає, що позовні вимоги потерпілої про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 65 850 гривень підлягають до часткового задоволення, з урахуванням наданих суду доказів понесення потерпілою витрат. Так, ОСОБА_4 надану накладну від 25.06.2012 року щодо придбання ритуальних послуг на суму 1835 гривень (а.с.27, т.2) та накладну №037 від 05.05.2016р., товарний чек від 05.05.2016 року щодо понесених витрат на придбання пам`ятника на суму 40000 гривень (а.с.211,226, т. ІV) Тому, із ОСОБА_5 слід стягнути на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 41 835 гривень.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 суд виходить із вимог ст.ст. 23,1187 ЦК України, та роз`яснень, що викладені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31 березня 1995 року N4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" та визначає суму відшкодування, яка відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставини при яких було спричинено моральну шкоду потерпілій, ступінь вини обвинуваченого, характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, непоправність втрати і неможливість поновити попереднє становище, істотність вимушених змін у життєвих стосунках потерпілих, і наслідків, що наступили, той факт що потерпіла безповоротно втратила сина, перенесли страждання пов`язані зі смертю сина, з його похованням і продовжують нести ці душевні страждання, та зважаючи на обставини при яких було заподіяно моральну шкоду, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого та його майновий стан, часткове відшкодування шкоди в розмірі 20000 гривень, враховуючи, що життя людини є найвищою соціальною цінністю, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_4 50000 гривень моральної шкоди. Ця сума, враховуючи особу обвинуваченого і характер його дій, на думку суду відповідають вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не можуть вважатися явно завищеними чи надмірними.

Що стосується твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_6 щодо врахування при прийнятті рішення страхового полісу обвинуваченого, яким застраховано цивільну-правову відповідальність ОСОБА_5 слід зазначити, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Такий правовий висновок Верховний Суд України висловив у постанові від 26.10.2016р., у справі №6-954 цс 16.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373- 374 КПК України, суд, -

з а с у д и в :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, й призначити йому покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5

від відбуття основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 2 /два/ роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5

протягом іспитового строку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_5 - особисте зобов`язання, до вступу вироку в законну силу залишити без змін..

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 41 835 (сорок одну тисячу вісімсот тридцять п`ять) гривень матеріальної шкоди та 50000 /п`ятдесят тисяч/ гривень моральної шкоди, в задоволенні решти позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід державного бюджету 5758 (п`ять тисяч сімсот п`ятдесят вісім) гривень 92 копійки за проведення експертиз .

Вирок може бути оскаржено сторонами до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через Перемишлянський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1