11-кп/775/426/2017(м)
264/1819/17

Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Доповідач ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2017 року м. Маріуполь
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю: прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ноябрьськ Тюменської області РФ, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, має на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимого: 1) 21.12.2016 р. Іллічівським районним судом м. Маріуполя за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт, відбув покарання повністю 16.03.2017 р.; зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1
визнано винним за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на 2 роки, -
ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за вчинення кримінального правопорушення при наступних обставинах.
ОСОБА_7 05.02.2017 року, приблизно о 19-40 годині, умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету відкритого викрадення чужого майна, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , відкрито, шляхом ривку, зірвав з рук майно, яке належить потерпілій ОСОБА_8 , чим заподіяв ОСОБА_8 матеріальний збиток на загальну суму 190 грн.
Він же, 12.03.2017 року, приблизно о 19-00 годині, умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, зайшов у під`їзд АДРЕСА_3 , де підійшов до ОСОБА_9 та застосовуючи насильство, яке виразилося у нанесенні множинних ударів в область голови та тулубу останнього, заподіявши тим самим тілесні ушкодження, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, після чого відкрито викрав його майно, чим заподіяв ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 1970 грн.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї прокурор зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 порушив вимоги кримінального закону, не врахував те, що обвинувачений не працює, раніше судимий за аналогічний злочин, не прийняв заходів до працевлаштування та продовжив свою злочинну діяльність. Зазначає, що призначаючи покарання з випробуванням ОСОБА_7 , суд не врахував особу винного, конкретні обставини та ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення. Просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, який не погодився з доводами апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.
Висновки суду про винність ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій в апеляційному порядку не оскаржуються.
Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
В той же час суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнив від відбування покарання з випробуванням на 2 роки.
Звільняючи обвинуваченого від відбування покарання, суд не в повній мірі врахував особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за короткий проміжок часу, в період відбування попереднього покарання, вчинив два епізоди умисних тяжких корисливих злочинів, є працездатною особою, але ніде не працює.
Таким чином, вирок суду першої інстанції в частині звільнення від відбування призначеного покарання підлягає скасуванню і в цій частині слід постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 420 КПК України апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -
ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 липня 2017 року відносно ОСОБА_7 в частині звільнення від відбування призначеного покарання скасувати.

ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України призначити покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку в Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня проголошення.

Судді: