Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/364/18
Провадження № 1-кп/376/55/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"02" квітня 2018 р. Сквирський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю начальника Сквирського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_2 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Сквира Київської області кримінальне провадження за № 0000058 від 28 січня 2018 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця с. Рогізна Сквирського району Київської області, українця; громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з не повною загальною середньою освітою, працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 129 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що 27.01.2018, близько 20 години 30 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився на території домоволодіння АДРЕСА_2 , де безпідставно на грунті особистих неприязних відносин став висловлюватися нецензурними словами до ОСОБА_5 , який знаходився на вулиці поруч з парканом даного домоволодіння, ОСОБА_6 зробив ОСОБА_4 усне зауваження, щодо неправомірних дій останнього по відношенню до ОСОБА_7 . ОСОБА_4 у відповідь діючи з прямим умислом, спрямованим на погрозу вбивством, з метою викликати побоювання за своє життя, в усній формі став висловлюватися на адресу потерпілого ОСОБА_5 нецензурними словами та діючи агресивно, висловлюючи погрози підпалити та вбити потерпілого ОСОБА_5 відкрив п`ятилітровий бутель з бензином, облив ним потерпілого та почав шукати запальничку, внаслідок чого ОСОБА_5 виходячи з обстановки, яка склалася на момент погрози та агресивної поведінки ОСОБА_4 сприйняв такі дії останнього, як реальну та дійсну погрозу позбавлення його життя, шляхом підпалу та реально побоювався здійснення цієї погрози.

Дії ОСОБА_4 органами досудового слідства кваліфіковані за ч.1 ст.129 КК України як у погрозі вбивством.
Під час підготовчого розгляду, сторонами по справі, була надана мирова угода від 09.02.2018 року про примирення укладена між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_5 .

Відповідно до цієї угоди обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнає свою винуватість за ч. 1 ст. 129 КК України. Сторони угоди погодились на призначення покарання ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 129 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі.Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік. Відповідно до п. п. 1,2 ч.1. ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В угоді сторонам роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, права та обов`язки сторін угоди.

Суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 473 КПК України роз`яснив обвинуваченому та потерпілій їх права, наслідки укладення угоди, наслідки затвердження та невиконання угоди про примирення.

Суд роз`яснив, що відповідно до ч. 3 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу;

3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьоюстатті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Згідно з ч. 3 ст. 424 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди після його перегляду в апеляційному порядку, а також судове рішення суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на такий вирок можуть бути оскаржені в касаційному порядку:

1) засудженим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди засудженого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою - сьомою статті 474 цього Кодексу, у тому числі не роз`яснення засудженому наслідків укладення угоди;

2) потерпілим, його представником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди потерпілого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу; не роз`яснення потерпілому наслідків укладення угоди;

3) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Відповідно до ч. 1 ст. 473 КПК України наслідком укладення та затвердження угоди про примирення для обвинуваченого є обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 цього Кодексу та відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу, тобто відмова від права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують.

Згідно з ч. 5 ст. 474 КПК України перед прийняттям рішення про затвердження угоди про примирення суд з`ясував в обвинувачених, чи цілком вони розуміють:

1) що вони мають право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь;

2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу;

3) характер кожного обвинувачення;

4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Відповідно до ч. 6 ст. 474 КПК України суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Згідно з ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевірив, що угода відповідає вимогам кримінального та кримінально-процесуального законодавства. При цьому, судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам законодавства, правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. Укладення угоди було добровільним, сторони примирилися. Відсутні підстави вважати, що виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань є неможливим.

Потерпілій роз`яснено, що згідно з ст. 476 КПК України у разі невиконання угоди про примирення вона має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Обвинуваченим та потерпілій суд роз`яснив, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом і відповідно до ст. 389-1 КК України умисне невиконання засудженим угоди про примирення карається арештом на строк до шести місяців або обмеженням волі на строк до трьох років.

Відповідно до ч. 1 ст. 473 КПК України суд роз`яснив потерпілій, що наслідком укладення та затвердження угоди про примирення для потерпілого є обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 цього Кодексу та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

Згідно з ч. 5 ст. 474 КПК України перед прийняттям рішення про затвердження угоди про примирення суд з`ясував у потерпілій, чи цілком вона розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу.

Прокурор в судовому засіданні вважав, за необхідне затвердити дану угоду, оскільки вона відповідає інтересам суспільства та не порушує права третіх осіб.

Потерпілий ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні просив затвердити укладену угоду про примирення від 09.02.2018 року та призначити узгоджене сторонами покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, в обсязі обвинувачення, просив застосувати узгоджений вид та міру покарання у разі затвердження угоди та заявив, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Перевіривши угоду про примирення на відповідність вимогам КПК та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст. 129 КК України є правильною. Кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості і відповідно до вимог ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні.
Судом встановлено, що умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін.
Виходячи з викладеного, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, оскільки відповідає вимогам ст. 471 КПК України. ОСОБА_4 може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, узгоджена міра покарання - у вигляді одного року позбавлення волі. Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік. Відповідно до п. п. 1,2 ч.1. ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про обвинуваченого ОСОБА_4 , який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених в ст. 65 КК України.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Процесуальні витрати, згідно обвинувального акта у справі відсутні.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374, 474, 475 КПК України, суд
УХВАЛИВ :

Затвердити угоду про примирення від 09 лютого 2018 року укладену між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_5 по кримінальному провадженню 0000058 від 28 січня 2018 року.

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України.

Призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами угоди про примирення покарання за ч. 1 ст. 129 КК України у вигляді одного року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений сторонами кримінального провадження до Апеляційного суду Київської області через Сквирський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення та на підставах, визначених ч. 3 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1