Справа №584/171/18
Провадження №1-кп/584/35/18
УХВАЛА
22 лютого 2018 року Путивльський районний суд Сумської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

з участю осіб, які беруть участь у справі:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000462 від 28.12.2017 за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.1 ст.187 КК України,

встановив:

На розгляд суду надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.1 ст.187 КК України.

Ухвалою судді Путивльського районного суду Полтавської області від 21.02.2018 було призначено підготовче судове на 22.02.2018.

Заслухавши прокурора, який посилаючись на відсутність підстав для прийняття рішень, передбачених п.п.1-4 ч.3 ст.314 КПК України вважав можливим призначення судового розгляду на підставі направленого до суду обвинувального акта, просив викликати в судове засідання свідків згідно з поданим письмовим переліком, захисника, обвинуваченого та потерпілого, які також не заперечували проти призначення провадження до судового розгляду, виклику для допиту свідків, заявлених прокурором, прихожу до такого.

Під час підготовчого судового засідання не встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених п.п.1-4 ч.3 ст.314 КПК України, а тому підлягає призначенню судовий розгляд.
Виходячи з даних обвинувального акта відповідно до ст.ст. 27,31 КПК України судовий розгляд може здійснюватися відкрито та суддею одноособово.
Крім того, також прокурором заявлено письмове клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обгрунтовуючи тим, що строк запобіжного заходу спливає 25.02.2018.

Посилаючись на те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, суспільно-корисливою працею не займається, проживає не за місцем своєї реєстрації, дані про його сталі соціальні зв`язки відсутні, обвинувачується у вчиненні нового корисливого злочину, який є тяжким, вважає, що на даний існують ризики, передбачені у ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, впливати на свідків та потерпілого шляхом погроз та умовляння, просив продовжити строк тримання під вартою на шістдесят днів.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти продовження строку тримання під вартою.

Обвинуваченим подано письмове клопотання, в якому зазначає, що стан його здоров`я погіршується, він хворіє на тяжке вірусне захворювання «Гапетит С», умови слідчого ізолятора не забезпечить його належним лікуванням та спеціальним харчуванням, має неповнолітніх дітей та проживає зі своєю цивільною дружиною за адресою: АДРЕСА_1 .

Просив змінити йому запобіжний захід на менш суворий.

Крім того, захисником також було зазначено, що вироком Білопільського районного Сумської області від 17.11.2017 ОСОБА_5 було виправдано за ч.3 ст.185 КК України. Також під час розгляду йому змінювали запобіжний захід на особисте зобов`язання. Обвинувачений позитивно характеризується, від суду не переховувався, з`являвся за викликом, не перешкоджав кримінальному провадженню.

Вважає, що клопотання прокурора є необгрунтованим, а ризик переховування не може оцінюватися тяжкістю вчиненого злочину.

Заслухавши думку учасників процесу, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ухвали Путивльського районного суду Сумської області від 29.12.2017 відносно обвинуваченого ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 15 години 45 хвилин 28 грудня 2017 року на строк шістдесят днів.
Згідно з ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як стверджує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні злочину, який відповідно до класифікації, передбаченої статтею 12 КК України, відносить до тяжкого, покарання за яким Кримінальним кодексом України передбачено у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

Крім того, злочин, які інкримінований обвинуваченому, має підвищену суспільну небезпеку, так як вчинявся із застосування насильства та посягав на здоров`я та життя людини.

Суд при прийнятті рішення бере до уваги висновки Європейського суду з прав людини, згідно з яким суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, та що тримання під вартою є виправданим у тому випадку, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

При цьому необхідно зазначити, що суд не з`ясовує обставини вчинення злочину та не перевіряє їх дослідженням доказів, оскільки вказане не допустиме на даній стадії судового провадження з огляду на принципи змагальності та диспозитивності кримінального судочинства.

Оцінивши в сукупності вказані обставини, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачуються ОСОБА_5 , - який є раніше судимий та обвинувачується у вчиненні нового корисливого злочину, проживає не за своєї місцем реєстрації, докази про його сталі соціальні зв`язки відсутні, офіційно не працює, суд вважає, що він може переховуватись від суду та вчиняти кримінальні правопорушення, відповідно наявні ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

З огляду також на наявність судимостей у з обвинуваченого, суд бере до уваги рішення ЄСПЛ у справі Сельчук проти Туреччини (Selcuk v. Turkey, §34), Мацнеттер проти Австрії (Matznetter v. Austria, §9), де суд встановив, що наявність судимостей вказує на наявність підстав для існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1ст. 177 КПК України, спроби вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Наявний і ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України: спроби обвинуваченого незаконно впливати на потерпілого та свідків, оскільки останні ще не допитувались судом.

При цьому необхідно зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, спростовують відсутність ризиків, передбачених п.п.1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контрактами.

Враховуючи викладене, існування ризиків, доведених стороною обвинувачення, а також оцінюючи сукупність, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , суд приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому на строк 60 днів.

Підстав для зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого, з урахуванням вищенаведеного, суд не вбачає.

Висновок суду щодо необхідності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою до вказаного строку ґрунтується на вищевикладених обставинах, що свідчать про не зменшення заявлених ризиків та виправдовують тримання особи під вартою.

Суд також враховує відсутність на теперішній час належним чином підтверджених медичних даних щодо неможливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою за станом здоров`я.

Оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, поєднаного із застосуванням фізичного насильства, в силу п.1 ч.4 ст.183 КПК України розмір застави суд не визначає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314-317, 336 КПК України, суд,

ухвалив:

1.Призначити судовий розгляд в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.1 ст.187 КК України на 10 годину 00 хвилин 12 березня 2018 року.

2.Викликати в судове засідання прокурора, потерпілого, обвинуваченого, захисника та свідків сторони обвинувачення.

3.Забезпечення прибуття в суд свідків згідно з ч.1 ст.327 КПК України покласти на прокурора, який заявив клопотання про їх виклик.

4.Обраний під час досудового розслідування запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою, продовжити на шістдесят днів з 22 лютого 2018 року по 23 квітня 2018 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1