АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 - ОСОБА_3
за участю секретаря - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №00001139 за апеляційною скаргою прокурора Військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_5 ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року,
за участю сторін судового провадження:
прокурора - ОСОБА_5
захисника - ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 408, ч. 1 ст. 111 КК України, повернуто прокурору.
Також, суд вказав про те, що в обвинувальному акті не зазначено правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, а слідчий обмежився лише посилання на статті закону України про кримінальну відповідальність.
Окрім того, як зазначив суд, в порушення пп. 9.5.1 Інструкції про діловодство в органах прокуратури, підпис прокурора, який затвердив обвинувальний акт не засвідчений проставленням печатки.
Крім того, суд в ухвалі послався на те, що відповідно до ч.3 ст.323 КПК Українисудовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук.

За наявності таких обставин за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого. При цьому, якщо у випадку, передбаченому ч.2 ст. 297-1 КПК України, п.3 ч.4 ст.291 КПК України не вимагається до обвинувального акту додавати розписку про його отримання, це не означає, що такий обвинувальний акт не повинен бути направлений обвинуваченому, оскільки саме з цього часу обвинувачений вважається проінформованим про пред`явлене обвинувачення.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд послався на те, що стороною обвинувачення не надано даних, які б вказували про те, що обвинувачений ОСОБА_7 знає або має знати про пред`явлене йому обвинувачення, що містить офіційну мову, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення ним протиправного діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, а тому ненадання повної та детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, що є важливою передмовою забезпечення справедливого судового розгляду, повинно надати можливість підготуватись до захисту.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, прокурор у провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, обвинувальний акт повернути до Деснянського районного суду м. Києва для продовження судового засідання.
Доводи апеляційної скарги прокурор обґрунтовує тим, що порушення норм Закону, які зазначені в ухвалі суду, не відповідають дійсності та є хибним, оскільки на 12 та 13 аркуші обвинувального акту відображені відомості стосовно обвинувачення ОСОБА_7 у нез`явлені на службу з лікувального закладу з метою ухилення від військової служби, тобто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, та у вчиненні умисних дій на шкоду суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України шляхом надання іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, тобто обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.
Щодо відсутності проставлення печатки в порушенням вимог пп. 9.5.1 Інструкції про діловодство в органах прокуратури, то прокурор не може погодитись, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 1, ч. 1 ст. 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, прокурор, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватись вимог Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. З ст. 291 КПК України обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або прокурором, якщо він склав його самостійно, однак будь-якої вимоги в ст. 291 КПК України, щодо необхідності засвідчення підпису слідчого чи прокурора шляхом проставлення печатки немає.
При цьому, прокурор вказує, що позиція суду першої інстанції щодо обов`язкової необхідності завірення підпису прокурора, який затвердив обвинувальний акт, порушує процесуальну незалежність процесуального прокурора, передбачену ч. 1 ст. 36 КПК України, згідно якої прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Також, прокурор не погоджується з висновком суду першої інстанції, що стороною обвинувачення не надано даних, які б вказували про те, що обвинувачений ОСОБА_7 знає або має знати про пред`явлене йому обвинувачення, оскільки обвинувальний акт йому не скеровувався, так як ст. 297-1 КПК України регламентовано положення спеціального досудового розслідування та перелік злочинів, за якими допускається його проведення, а у випадку здійснення спеціального досудового розслідування додавати до обвинувального акту розписку підозрюваного не потрібно.
При цьому, прокурор акцентує увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 297-5 КПК України визначено, що при здійсненні спеціального досудового розслідування копії процесуальних документів, що підлягають врученню підозрюваному, надсилаються захиснику.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, захисника який також просив задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд послався на невідповідність обвинувального акту вимогам кримінального процесуального закону.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком місцевого суду, оскільки повернення обвинувального акту прокурору може мати місце лише за умови виявлення судом прямої невідповідності положень обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України. Таких невідповідностей колегією суддів не встановлено.

Так, Кримінальним процесуальним кодексом встановлені вимоги, яким повинен відповідати обвинувальний акт, та відомості, які він має містити.

Перелік вимог до обвинувального акту встановлений ст.291 КПК України, є вичерпним, і передбачає те, що обвинувальний акт має містити відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 8) розмір витрат на залучення експерта; 9) дату та місце його складення та затвердження.

В контексті зазначених норм закону суд, приймаючи рішення за результатами підготовчого судового засідання, має виходити і з положень ст. 22, ст. 26 КПК України щодо змагальності та диспозитивності кримінального провадження та положень ст. 337 КПК України, яка визначає межі судового розгляду, який проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 , крім інших відомостей, викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (ас. 12-14 т.1).

Місцевий суд, повертаючи прокурору обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 , в ухвалі не зазначив, які саме вимоги ст. 291 КПКУкраїни не були дотримані прокурором при складанні даного обвинувального акту.

На думку колегії суддів, обвинувальний акт містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а кваліфікація дій обвинуваченого викладена у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону.

Крім того, колегія суддів не погоджується з доводами суду про те, що в порушення пп. 9.5.1 Інструкції про діловодство в органах прокуратури, підпис прокурора, який затвердив обвинувальний акт, не засвідчений проставленням печатки.

У ч. 3 ст. 291 КПК України містяться вимоги щодо посвідчення обвинувального акта виключно шляхом підпису слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно. Жодних додаткових вимог щодо посвідчення обвинувального акта у ст. 291 КПК України не вказано. Посилання на підзаконні нормативно-правові акти, які визначають правила діловодства та документообігу, суперечать положенням ст. 1 КПК України, якою передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Що стосується посилань в ухвалі суду на те, що стороною обвинувачення не надано даних, які б вказували про те, що обвинувачений ОСОБА_7 знає або має знати про пред`явлене йому обвинувачення, на думку колегії суддів, вони є необгрунтованими, оскільки спростовуються відомостями, викладеними у реєстрі матеріалів досудового розслідування (ас. 25-26 т.1), та долученими до матеріалів кримінального провадження доказами (ас. 194-232 т.1).
Так, ч. 2 ст. 297-5 КПК України передбачено, що копії процесуальних документів, що підлягають врученню підозрюваному, надсилаються захиснику.
З долучених до обвинувального акту матеріалів вбачається, що саме захиснику вручено копію обвинувального акту (ас. 27 т.1).
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що посилання суду на порушення вимог ст. 291 КПК України, як на підставу повернення обвинувального акту, є необґрунтованими, а тому ухвала місцевого суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

За таких обставин апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року, якою обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 408, ч. 1 ст. 111 КК України, повернуто прокурору, скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________________ ____________________________ _____________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3