Справа № 159/4129/16-к Провадження №11-кп/773/243/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 125 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2017 року місто Луцьк

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого- ОСОБА_7 ,

захисника- ОСОБА_8 ,
потерпілої- ОСОБА_9 ,
представника потерпілої- ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 00001015 від 21 травня 2016 року, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Ковельського міськрайонного суду від 16 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцька Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, працюючого начальником управління Держгеокадастру у Ковельському ройоні Волинської області, має на утриманні двоє осіб, раніше не судимого,
засуджено:

за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає суму 1 700 (одна тисяча сімсот) грн.
ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він о 15 год. 40 хв. 20 травня 2016 року, перебуваючи у приміщенні коридору управління Держгеокадастру у Ковельському районі Волинської обл., що у м. Ковелі Волинської обл., по вул. Грушевського, 14, на грунті раніше виниклих особистих неприязних відносин з потерпілою ОСОБА_9 , 1961 року народження, в ході словесної суперечки з останньою, з метою відсторонити її від дверей до кабінету № 3 вказаного приміщення, взяв потерпілу долонями обох рук за її руки у ділянках вище ліктів, стиснувши їх; нахилив корпус її тіла вправо, після чого умисно завдав удар правою ногою по лівій нозі потерпілої. Коли остання втратила координацію, умисно різко відпустив її руки від чого потерпіла впала на підлогу коридору обличчям догори та, таким чином, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно мозкової травми зі струсом головного мозку, підшкірної гематоми потиличної ділянки голови, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також - гематоми правої верхньої кінцівки та саден лівого ліктьового суглобу, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
У поданих на вирок апеляційних скаргах:
- прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, в той же час, посилається на невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість. Вказує на те, що призначене покарання не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, який у вчиненому не розкаявся, вибачення у потерпілої не попросив, спричинені злочином збитки не відшкодував, матеріальної допомоги на її лікування не надав. У зв`язку з цим, через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просив вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, призначити йому покарання у виді виправних робіт на строк 1 (один) рік з відрахуванням в дохід держави 20 % із суми заробітку.
- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 вважають рішення суду незаконним та необґрунтованим з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказують на відсутність умислу заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 . Вважають, що потерпіла їх отримала внаслідок втрати рівноваги (координації) під час вчинення насильницьких дій (нападу) на нього. Судово-медична експертиза № 193 від 20 липня 2016 року, яка покладена в основу вироку, проводилась виключно на підставі медичної карти № 5253-942 стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_9 , яка не була надана для огляду стороні захисту, без огляду експертом потерпілої. Стороні захисту неправомірно відмовлено у долученні до матеріалів кримінального провадження документів в підтвердження факту насильницьких дій ОСОБА_9 по відношенню до ОСОБА_7 та відхилено клопотання про проведення з участю ОСОБА_7 слідчого експерименту із залученням судово-медичного експерта, в порядку ч.3 ст. 333 КПК України. Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 грунтуються на показаннях свідків, які є заінтересованими особами. Враховуючи викладене, просять вирок скасувати, дослідити в суді апеляційної інстанції докази невинуватості ОСОБА_7 та ухвалити виправдувальний вирок, у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України. Визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод діяння, які виразилися у порушенні права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист способом порушення вимог ч. 7 ст. 99 КПК України в частині незабезпечення можливості ознайомитися з оригіналом медичної карти № 5253-942 на ім`я ОСОБА_9 на підставі якої була проведена судово-медична експертиза № 193 від 20 липня 2016 року та невідкриття стороні захисту медичної картки в порядку ст. 290 КПК України, як джерела доказів в суді.
-потерпіла ОСОБА_9 та її представник ОСОБА_10 подали заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 . Вказують, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю стверджується належними, допустимими та достовірними доказами, зібраними у справі, а саме: показаннями потерпілої та свідків, експерта та висновком судово-медичної експертизи, які є послідовними, логічними, узгоджуються між собою. Медична карта на ім`я ОСОБА_11 речовим доказом у кримінальному провадженні не визнавалась, а в порядку ст. 93 КПК України сторона захисту правом доступу до документів за ухвалою слідчого судді не скористалась.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляційних скарг, прокурора, потерпілої та його представника, які підтримали подану апеляційну скаргу прокурора, з мотивів викладених в ній та просили її задовольнити, заперечивши, при цьому, апеляційну скаргу захисника та обвинуваченого, які підтримали подану ними апеляційну скаргу, заперечивши, при цьому, апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права, обґрунтованим - ухвалене на підставі об`єктивно встановлених обставин, які підтверджуються доказами, дослідженими і оціненими судом, а вмотивованим - рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Всупереч вищевказаним вимогам закону, суд ухвалив обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 , визнавши його винним в умисному нанесенні ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, за відсутності доказів цього, всупереч встановленим обставинам.

Відповідно до ст. 125 КК України кримінальна відповідальність настає за заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження.

Суб`єктивна сторона зазначеного злочину характеризується тільки умисною виною. Відповідальність за ст. 125 КК України настає і у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження. Заподіяння легкого тілесного ушкодження внаслідок необережної вини не є караним.

Як вбачається з показань самого обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ОСОБА_14 , що зазначеним в обвинуваченні подіям передував розпочатий потерпілою ОСОБА_9 конфлікт на грунті особистих неприязних відносин, яка неодноразово зверталась із скаргами щодо діяльності обвинуваченого, як начальника управління Держгеокадастру у Ковельському районі.

Не визнаючи своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 показав, що потерпіла ОСОБА_9 разом із своєю сестрою та підлеглим працівником прийшла до приміщення управління Держгеокадастру у Ковельському районі, де почала пред`являти претензії в сторону працівника даної установи та вказувати, що вона має робити та як перед ними звітувати. Будучи керівником даної установи, ОСОБА_7 вийшов з`ясувати причину конфлікту. Після чого, ОСОБА_9 здійснила на нього напад, заподіяла йому тілесні ушкодження та розірвала сорочку, внаслідок таких дій, обвинувачений не виключає можливість вчинення ним рефлекторних рухів, які були спрямовані виключно на припинення конфліктної ситуації. Будь-якого умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 він не мав.
Показання обвинуваченого ОСОБА_7 об`єктивно підтверджуються матерілами кримінального провадження за ч.1 ст. 125 КК України щодо ОСОБА_9 , які за клопотанням сторони захисту були досліджені апеляційним судом, зокрема:

- заявою про вчинене кримінальне правопорушення від 20 травня 2016 року від ОСОБА_7 ;

- письмовими пояснення ОСОБА_13 та ОСОБА_7 ;

- протоколом огляду речей з фототаблицями до нього;

- постановою про визнання і приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 23 червня 2016 року;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 30 червня 2016 року за участю потерпілого ОСОБА_7

- висновком експерта № 194, відповідно до якого у гр. ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з струсом головного мозку з цефалгією, що утворився від дії тупого твердого предмету, додатковим висновком експерта № 194-А, відповідно до якого у гр. ОСОБА_7 відмічені тілесні ушкодження у вигляді забійних поверхневих саден шиї справа, що утворились від дії тупого твердого предмету, і за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 193 від 20 липня 2016 року у ОСОБА_9 виявлено легкі тілесні ушкодження у вигляді закритої

черепно мозкової травми з струсом головного мозку, підшкірної гематоми потиличної ділянки, гематом правої верхньої кінцівки, саден лівого ліктьового суглобу, що утворились від дії тупих твердих предметів, можливо, як від удару тупими твердими предметами (предметом), так і при падінні з висоти власного росту і удару потиличною ділянкою голови об тупі тверді предмети (предмет) в час, вказаний у постанові слідчого і меддокументації, і за ступенем тяжкості відносяться до категорії: закрита черепно мозкова травма з струсом головного мозку, підшкірна гематома потиличної ділянки голови - легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я: гематома правої верхньої кінцівки та садна лівого ліктьового суглобу - легких тілесних ушкоджень.

З вищенаведених досліджених судом доказів вбачається, що у обвинуваченого ОСОБА_7 був відсутній умисел на заподіяння потерпілій ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, а його рефлекторні рухи були нічим іншим, як реакцією на дії потерпілої ОСОБА_9 , яка була ініціатором конфлікту та нападу на нього, що свідчить про необережну форму вини ОСОБА_7 у вчиненні протиправного діяння, яка регулюється ст. 25 КК України.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що у діях ОСОБА_7 відсутня суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а тому відсутній і склад вказаного кримінального правопорушення.

Не вірно оцінивши зібрані докази, суд першої інстанції допустив помилку в юридичній оцінці дій обвинуваченого. Не взяв до уваги того, що Кримінальний кодекс України не передбачає кримінальної відповідальності за легкі тілесні ушкодження з необережності.

Враховуючи вищенаведене, те що органи досудового розслідування сформулювали обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України як умисні дії, таке обвинувачення продублював суд першої інстанції в своєму вироку і доказів щодо наявності в обвинуваченого умислу на заподіяння легких тілесних ушкоджень не навів, обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню з закриттям кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутності в діянні обвинуваченого складу даного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Кримінальне провадження за ч. 2 ст. 125 КК України щодо ОСОБА_7 закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в його діянні складу даного кримінального правопорушення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий
Судді: