Дата документу Справа № 324/2281/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/98/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 324/2281/16-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.185 ч.3 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (дистанційно),

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, дистанційно, в режимі відеоконференції з Пологівським районним судом Запорізької області, кримінальні провадження, внесені до ЄРДР за № 0001147, № 0001379, які об`єднані судом в одне провадження, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 на вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 14 березня 2017 року відносно
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Чапаєвка Пологівського району Запорізької області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працює, розлученого, раніше судимого 19 грудня 2016 року Пологівським районним судом Запорізької області за ст. 185 ч. 1 КК України до 100 годин громадських робіт, проживає без реєстрації у АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України;

в с т а н о в и л а:
вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 14 березня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі частини першої статті 70 КК України ОСОБА_7 призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі частини четвертої статті 70 КК України, підпункту г) пункту 1 частини 1 статті 72 КК України призначено ОСОБА_7 остаточну міру покарання за сукупністю злочинів шляхом повного складання покарання за цим вироком та невідбутої частини покарання, призначеного вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2016 року, виходячи зі співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт, у виді 3 років 10 днів позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку 2 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки.

В силу п. 1 і п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів з проведення судово-товарознавчих експертиз в загальній сумі 440 грн. 08 коп.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 , приблизно в 20-х числах березня 2016 року (точна дата судом не встановлена), зі згоди власника, протягом дня знаходився на неогородженій території домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_10 . Приблизно о 22.00 годині того ж дня ОСОБА_7 , перебуваючи на території вказаного домоволодіння на законних підставах, маючи раптово виниклий єдиний корисливий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливі мотив та мету, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, скориставшись тим, що мешканці домоволодіння знаходилися в будинку та не спостерігали за його діями, шляхом вільного доступу через незачинені двері зайшов до господарчої будівлі, розташованої там же, звідки таємно викрав однорічного гусака породи «Мамут» вагою 4 кілограми, якого поклав всередину випадково знайденого на місці злочину мішка. Після цього, ОСОБА_7 підійшов до кролятника, що знаходився поруч з господарчою будівлею, звідки таємно викрав однорічну кролицю породи «Метелик» вагою 5 кілограмів та поклав її до зазначеного вище мішка, після чого, ОСОБА_7 з викраденим майном покинув територію зазначеного домоволодіння, а потім розпорядився викраденим майном на власний розсуд. Згідно висновку експерта зазначеними незаконними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 660 грн.

14 вересня 2016 року, ОСОБА_7 , приблизно в 0.30 годин, проходив повз домоволодіння ОСОБА_11 , яке розташоване у АДРЕСА_2 , коли у нього раптово виник корисливий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Переслідуючи корисливі мотив та мету, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до гаража, який розташований на території вищевказаного домоволодіння, де руками відірвав із замикаючих пристроїв дерев`яну створу воріт та проник в середину, звідки скоїв крадіжку велосипеду «Україна», що належить ОСОБА_11 , заподіявши зазначеними незаконними діями останній, згідно висновку експертизи, матеріальної шкоди на суму 172,10 грн.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_9 вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність (ст. 75 КК України) та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_7 ніде не працює, після вчинення першої крадіжки (за яку був засуджений 19.12.2016 року), висновків для себе не зробив і скоїв ще 2 крадіжки, в тому числі, з проникненням у приміщення при обтяжуючій обставині (в стані алкогольного сп`яніння), вказані злочини статтею 12 КК України віднесені до злочинів середньої тяжкості та тяжких відповідно і свідчать про його схильність до вчинення злочинів та підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого. Крім того, відповідно до матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_7 попереднім вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 19.12.2016 року засуджений до покарання у виді громадських робіт, тобто до такого покарання, яке належить відбувати реально, і до такого покарання застосування вимог ст. 75 КК України не передбачене. Незважаючи на це, судом остаточно призначене покарання на підставі ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів, із застосуванням ст. 75 КК України, тобто фактично суд звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням і від громадських робіт, в той час, як це покарання він, відповідно до вироку суду від 19.12.2016 року, повинен був відбувати реально, тобто суд застосував закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню. Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, не врахував всіх обставин провадження (кількість епізодів, наявність обтяжуючої обставини) та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

На підставі викладеного, просить вирок районного суду відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання і звільнення від його відбування та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України з урахуванням вироку Пологівського районного суду Запорізької області від 19.12.2016 року остаточно призначити покарання шляхом повного складання у виді 3 років 10 днів позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу; обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, та його захисника, які заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважали вирок законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікація дій останнього, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, ґрунтуються на обставинах, які сторонами провадження не оспорюються, тому перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Доводи прокурора на предмет того, що ОСОБА_7 після скоєння крадіжки, за яку його було засуджено 19.12.2016 року, висновків для себе не зробив і знову вчинив дві крадіжки, колегія суддів вважає необґрунтованими, адже наступні крадіжки були вчинені до постановлення зазначеного прокурором вироку, адже відповідні висновки можна було зробити тільки після засудження, а не до цього.
Слід зазначити, що судом, відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України, було призначено остаточне покарання у виді 3 років 10 днів позбавлення волі, і положення ст. 75 КК України застосовувалось саме щодо покарання у виді позбавлення волі, а не щодо громадських робіт (про що вказував апелянт), тому доводи прокурора про неможливість застосування положень ст. 75 КК України (оскільки вказана норма не застосовується щодо покарання у виді громадських робіт), також є необґрунтованими.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд врахував відомості про особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення, його наслідки, обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Як правильно було зазначено в апеляційній скарзі, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Встановлені обставини, разом з відомостями про особу обвинуваченого, на переконання колегії суддів, давали підстави суду першої інстанції звільнити обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням і покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.

На правильність висновків суду щодо відсутності підстав для призначення реального покарання, також свідчать відомості про вид викраденого ОСОБА_7 майна і його вартість, що обвинувачений фактично повернув викрадений велосипед і цивільні позови у провадженні відсутні.

Отже, остаточний висновок суду щодо виду та розміру покарання, призначеного ОСОБА_7 , а також можливість звільнення від його відбування, з встановленим терміном випробування та покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених законом про кримінальну відповідальність, можна визнати достатньо обґрунтованим.

Доводи, зазначені в апеляційній скарзі прокурора, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді провадження, також не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 14 березня 2017 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4