АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

07 лютого 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

переглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів власника майна ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2017 року,

за участю прокурора ОСОБА_7
представника власника майна адвоката ОСОБА_5 ,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000482 від 13.10.2015 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 358, ч. 2 ст. 3682 КК України, було частково задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах відділу досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених прокурорами та працівниками органів прокуратури слідчого управління Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , погоджене із прокурором відділу процесуального керівництва Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на автомобіль марки «Land Rover Range Rover Autobiography», кузов НОМЕР_1 , за виключенням можливості користуватися ним.

Згідно ухвали суду, слідчий суддя врахувавши обставини вчинення ймовірних злочинів, так як вони викладені в клопотанні слідчого, правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170, 171 КПК України, прийшов до висновку про накладення арешту на автомобіль марки «Land Rover Range Rover Autobiography», кузов НОМЕР_1 , за виключенням можливості користуватися ним, оскільки щодо нього існує сукупність підстав і підозр вважати, що він є предметом та доказом злочину.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів власника майна ОСОБА_6 , просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2017 року та ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах відділу досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених прокурорами та працівниками органів прокуратури слідчого управління Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , погодженого із прокурором відділу процесуального керівництва Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , про накладення арешту на майно відмовити.

Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, апелянт вказує на те, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.11.2017 року по справі №757/64169/17-к скасовано арешт автомобіля марки «Land Rover Range Rover Autobiography», кузов НОМЕР_1 , 2012 року випуску, належного ОСОБА_6 , а також досліджено його майновий стан, спроможність купівлі такого автомобіля та законність придбання автомобіля ОСОБА_6 .

Зазначає, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам, визначеним у ст. ст. 173, 170 КПК України, а саме в ухвалі відсутні посилання на правову підставу для накладення арешту на майно, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а також посилання на процесуальний статус володільця автомобіля ОСОБА_6 . Крім того, прокурором не було надано, а слідчим суддею не було досліджено доказів, які б підтверджували наявність будь-яких фактичних даних, що підтверджували обізнаність ОСОБА_6 у тому, що придбаний ним автомобіль відповідає будь-якій із ознак, зазначених у п.п. 1-4, ст. 962 КК України.

Так, ОСОБА_6 є добросовісним набувачем майна, він жодним чином не міг усвідомлювати про те, що зазначений автомобіль підлягає спеціальній конфіскації майна, при цьому він мав належний майновий стан для купівлі автомобіля марки «Land Rover Range Rover Autobiography», кузов НОМЕР_1 , що було доведено в суді під час скасування арешту даного автомобіля.

Крім того, апелянт наголошує на тому, що підстав, визначених у ст. 170 КПК України, не вбачається.

В підсумку вказує на порушення права на захист ОСОБА_6 , оскільки він не був належним чином повідомлений про розгляд клопотання слідчого щодо накладення арешту на майно.

Одночасно просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2017 року, оскільки розгляд клопотання слідчого було здійснено без повідомлення та участі власника майна.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що ухвалу суду від 26.12.2017 року було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляючи ухвалу має зазначити перелік майна, яке підлягає арешту.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, Генеральною прокуратурою України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000482 від 13.10.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 358 та ч. 2 ст. 3682 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_9 , у період обіймання посади прокурора Шевченківського району міста Києва та прокурора Подільського району міста Києва, будучи уповноваженим на виконання функцій держави набув у спільну сумісну власність з дружиною ОСОБА_10 активи у значному розмірі, тобто які в сто і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян, законність підстав набуття яких не підтверджено доказами.

Крім того, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 , будучи особою, яка здійснює професійну діяльність, пов`язану з наданням публічних послуг, діючи за попередньою змовою групою осіб, у період з 22.12.2015 по 11.03.2016, перебуваючи за своїм робочим місцем за адресою: АДРЕСА_1 , склала завідомо підроблений офіційний документ, який посвідчує певні факти, які мають юридичне значення та надають певні права - договір про поділ майна подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 22.12.2015 за реєстровим номером 1486 та видала його невстановленій досудовим розслідуванням особі для використання у правозастосовчій діяльності під час кримінального процесуального оскарження арештів, накладених на спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та на запит працівнику правоохоронного органу.

Крім цього, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 , будучи особою, яка здійснює професійну діяльність, пов`язану з наданням публічних послуг, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, у період з 11.03.2016 по 23.05.2016, перебуваючи за своїм робочим місцем за адресою: АДРЕСА_1 , склала завідомо підроблені офіційні документи, які посвідчують певні факти, які мають юридичне значення та надають певні права - довіреність від ОСОБА_10 на ім`я ОСОБА_12 від 21.12.2015 за реєстровим номером 1477 та інші документи, які видала 23.05.2016 до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради та 18.08.2016 працівнику правоохоронного органу.

У ході досудового розслідування встановлено, що між ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , 12.06.1998 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 .

Відповідно до відомостей отриманих з Головного сервісного центру МВС України від 28.03.2016 за вих. № 31/27-702 та з Регіонального сервісного центру в м. Києві від 29.04.2016 за вих. № 31/26-6728вх, № 31/26-6727вх, № 31/26-6726вх на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровано наступні транспортні засоби придбані у період шлюбу з ОСОБА_9 :
- 11.01.2013 автомобіль «Land Rover Range Rover Autobiography», кузов НОМЕР_1 , на підставі довідки-рахунку серії ААА № 052759 від 11.01.2013. Вартість транспортного засобу не встановлена, оскільки підстави його реєстрації знищенні, у зв`язку з закінченням терміну зберігання. У той же час відповідно до відомостей з офіційного сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України середня ринкова вартість зазначеного автомобіля складає 2 236 570,99 грн. Зазначена середня ринкова вартість підтверджується та є навіть дещо меншою ніж відомості про вартість аналогічного транспортного засобу, які розміщені у всесвітній мережі на спеціалізованих сайтах, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_4

Відповідно до відомостей наданих Державною фіскальною службою України від 11.03.2016 за вих. № 4266/5/99-99-11-02-03-16 ОСОБА_10 за період трудової діяльності з 2000 року по 2015 рік отримала сукупний дохід у розмірі 3 222 614,53 грн., ОСОБА_9 за період трудової діяльності з 1999 року по 2015 рік отримав сукупний дохід у розмірі 1 092 442,28 грн.

У той же час тільки частина активів - рухоме та нерухоме майно (частина частки статутного капіталу ТОВ «Компанія «Укравіт» та нежилих приміщень розташованих за адресою: АДРЕСА_2 ) придбане ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у період подружнього життя у спільну сумісну власність коштує 7 496 128 грн., що значно перевищує сукупний дохід подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_10

01.12.2015, ОСОБА_9 у рамках кримінального провадження, яке виділено в окреме провадження, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 368 КК України. З метою уникнення можливої конфіскації майна його відчужено особам за цінами значно нижчими ніж ринкова вартість.

Так, 17.12.2015 ТСЦ № 8047 РСЦ МВС України у м. Києві автомобіль марки «Land Rover Range Rover Autobiography», кузов НОМЕР_1 перереєстровано на нового власника ОСОБА_13 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі довідки-рахунку серії ААЕ № 471226 від 18.11.2015. Вартість транспортного засобу згідно вище вказаної довідки-рахунок складає 149 900,00 грн. У той же час відчуження зазначеного транспортного засобу здійснено на підставі довідки-рахунку нібито виданої 18.11.2015, при цьому довіреність на підставі якої було вчинено відчуження видана 17.12.2015, тобто через місяць після дати складання довідки-рахунку.

Згідно відомостей наданих Державною фіскальною службою України від 10.03.2016 за вих. № 4118/5/99-99-11-02-03-16 ОСОБА_13 за період трудової діяльності в 2007 році отримав сукупний дохід у розмірі 530,25 грн. Зазначений дохід є значно меншим не тільки вартості автомобіль марки «Land Rover Range Rover Autobiography» відповідно до довідки-рахунку, а й реальної середньої ринкової вартості зазначеного автомобіля.

Будучи неодноразово допитаним як свідок ОСОБА_13 від надання показань відмовився.

Отриманою від РСЦ МВС України у м. Києві інформацією встановлено, що від ОСОБА_13 автомобіль марки «Land Rover Range Rover Autobiography» перереєстровано 09.04.2016 на ОСОБА_14 , а у подальшому 31.05.2016 на ОСОБА_6 .

При цьому, згідно відомостей наданих Державною фіскальною службою України від 17.06.2016 за вих. № 10455/5/99-99-08-02-02-16 ОСОБА_14 та ОСОБА_6 за період трудової діяльності отримали сукупний дохід, який викликає сумнів щодо реальності придбання останніми автомобіля марки «Land Rover Range Rover Autobiography».

З метою встановлення дійсної вартості автомобіля марки «Land Rover Range Rover Autobiography» призначено проведення автотоварознавчої експертизи.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_15 від 20.07.2017 задоволено клопотання сторони обвинувачення у кримінальному провадженні та надано тимчасовий доступ до автомобіля марки «Land Rover Range Rover Autobiography» з можливістю його вилучення.

На даний час триває проведення автотоварознавчої експертизи.

07.12.2017 р. старший слідчий в особливо важливих справах відділу досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених прокурорами та працівниками органів прокуратури слідчого управління Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором відділу процесуального керівництва Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням пронакладення арешту на автомобіль марки «Land Rover Range Rover Autobiography», кузов НОМЕР_1 , за виключенням можливості користуватися та розпоряджатися ним.

26.12.2017 р. ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва клопотання слідчого про арешт майна було задоволено частково.

Разом з тим, дослідивши обставини провадження, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, дійшов до помилкового висновку про накладення арешту на автомобіль марки «Land Rover Range Rover Autobiography», кузов НОМЕР_1 , за виключенням можливості користуватися ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Також, як регламентує ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

При цьому слідчий суддя вказаних норм закону не дотримався, оскільки власнику майна ОСОБА_6 в кримінальному провадженні №0000482 від 13.10.2015 року станом на даний час не повідомлено про підозру, при цьому підстав, передбачених ч. 4 ст. 170 КПК України за матеріалами судового провадження не вбачається.

Окрім цього, посилання слідчого судді на ту обставину, що вказане майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України також не містить під собою правового підґрунтя, оскільки дане твердження належним чином необґрунтовано та невмотивоване, а є тільки звичайним посиланням на відповідну норму кримінального процесуального закону. Слідчим суддею не дано належну оцінку тому, що клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

На підставі викладеного колегія суддів ставиться критично до тверджень слідчого та прокурора про те, що вилучений під час обшуку автомобіль, має доказове значення в даному кримінальному провадженні.

Зокрема, оскільки автомобіль у встановленому порядку не визнаний органом досудового розслідування речовим доказом у кримінальному провадженні, тобто в матеріалах судового провадження відсутня відповідна постанова органу досудового розслідування про визнання його речовим доказом, то в даному випадку не може ставитися питання про накладення на нього арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, виходячи з того, що при цьому нівелюється мета накладення на них арешту, передбачена п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Також, органом досудового розслідування було порушено вимоги ст. 171 КПК України, оскільки не зазначено ідентифікуючі ознаки майна, що є прямим порушенням частини другої даної статті.

Крім цього, посилання слідчого судді на ч. 4 ст. 170 КПК України, як на підставу для накладення арешту на майно є безпідставним, оскільки посилання на те, що ОСОБА_6 повинен був знати про відповідність майна ознакам ст. 96-2 КК України є лише припущенням. Дані твердження слідчого судді є голослівними, оскільки ст. 170 КПК України містить вичерпний перелік підстав для накладення арешту на майно третьої особи.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Враховуючи викладене мотивування клопотання, слідчий в розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення. Апеляційний суд наявності таких доказів не вбачає.

Як встановлено колегією суддів, надані матеріали клопотання не містять процесуальних документів, що підтверджують належність ОСОБА_6 до категорії осіб, вказаних в ст. 170 КПК України в якості власника майна, на яке може бути накладено арешт.

Так, згідно норм Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Разом з тим, є слушними доводи апелянта щодо відсутності у сторони обвинувачення достовірних даних того, що автомобіль марки «Land Rover Range Rover Autobiography», кузов НОМЕР_1 , є предметом чи доказом злочину.

З урахуванням викладеного, а саме того, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що майно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні слідчий не довів необхідності у накладенні арешту на вказане майно, що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України мало стати підставою для відмови у задоволенні клопотання, однак безпідставно не було зроблено слідчим суддею.

На підставі викладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, істотне порушення вимог КПК України, ухвала слідчого судді як незаконна підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого, як такого, що внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який, при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 117, 170-173, 309, 404, 405, 407 ч. 3 п. 2, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва
п о с т а н о в и л а:

Поновити адвокату ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів власника майна ОСОБА_6 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2017 року.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів власника майна ОСОБА_6 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000482 від 13.10.2015 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 358, ч. 2 ст. 3682 КК України, якою було частково задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах відділу досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених прокурорами та працівниками органів прокуратури слідчого управління Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , погоджене із прокурором відділу процесуального керівництва Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на автомобіль марки «Land Rover Range Rover Autobiography», кузов НОМЕР_1 , за виключенням можливості користуватися ним скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах відділу досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених прокурорами та працівниками органів прокуратури слідчого управління Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , погодженого із прокурором відділу процесуального керівництва Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , про накладення арешту на автомобіль марки «Land Rover Range Rover Autobiography», кузов НОМЕР_1 , заборонивши розпорядження та користування вказаним автомобілем відмовити.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_16 ОСОБА_17 с і к