Справа № 371/226/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1319/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 12.12.2017

УХВАЛА
Іменем України
12 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Миронівського відділу Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_8 на вирок Рокитнянського районного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року, ухвалений відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миронівка, Київської області, не маючого постійного місця проживання, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рокитнянського районного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; остаточне покарання ОСОБА_9 визначено на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

За вироком суду, ОСОБА_9 , раніше судимого Миронівським районним судом Київської області від 18 листопада 2016 року за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.289 КК України, на підставі ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільненого на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки, визнано винуватим у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, за наступних обставин.

08 лютого 2017 року, приблизно о 11 годині 00 хвилин, між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , після спільного розпиття спиртних напоїв в кафе-барі, розташованому по АДРЕСА_1 , виник конфлікт, який згодом переріс в бійку. Після закінчення бійки ОСОБА_9 на місці конфлікту помітив мобільний телефон, що належав ОСОБА_10 , та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, повторно таємно викрав вказаний мобільний телефон марки «Samsung» GT-19300, в якому перебувала СІМ-карта оператора мобільного зв`язку ПрАТ «МТС-Україна», завдавши тим самим потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 2559 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить вирок Рокитнянського районного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року, ухвалений відносно ОСОБА_9 , - змінити у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор зазначає про те, що суд першої інстанції належним чином мотивувавши свої висновки про необхідність задоволення клопотання захисника обвинуваченого щодо застосування до ОСОБА_9 п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», не вказав про звільнення обвинуваченого від відбування покарання у резолютивній частині вироку. Допущена судом першої інстанції помилка, на переконання прокурора, свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що є підставою в даному випадку для зміни судового рішення, відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України, шляхом зазначення в резолютивній частині вироку Рокитнянського районного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року про звільнення ОСОБА_9 від відбування призначеного вказаним вироком суду покарання на підставі акта про амністію.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників судового провадження, які підтримали подану апеляційну скаргу, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обгрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження, і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, які не заперечувались також і обвинуваченим, досліджувались за згодою учасників судового провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому згідно із ч. 2 ст. 394 КК України, апеляційному оскарженню не підлягають.

Призначене ОСОБА_9 покарання, в тому числі і за сукупністю вироків, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженого, а також для запобігання вчиненню ним нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, передбаченої ст.50 КК України. При цьому, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого, а також відношення ОСОБА_9 до скоєного ним злочину.

Також, на думку колегії суддів, суд першої інстанції належним чином обґрунтував свої висновки про необхідність задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 щодо застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення від відбування покарання. Так, місцевий суд зазначив, що вчинений ОСОБА_9 злочин відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, обвинувачений має неповнолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 04 червня 2013 року, відносно якого батьківських прав не позбавлявся, будь-які правові обмеження, передбачені ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», - відсутні.

Разом з тим, суд першої інстанції в порушення вимог п.2 ч.4 ст.374 КПК України, у резолютивній частині оскаржуваного вироку не зазначив про звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання на підставі акта про амністію, що свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та є підставою, відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України для зміни судового рішення, так як виправлення зазначеної судової помилки апеляційним судом не погіршує становища обвинуваченого.

Слід зазначити, що колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що виразилося у незастосуванні місцевим судом відносно обвинуваченого ОСОБА_9 . Закону України «Про амністію у 2016 році» № 1810-VIII від 22 грудня 2016 року, оскільки такі доводи суперечать матеріалам кримінального провадження, а саме змісту оскаржуваного вироку, з якого вбачається, що суд прийшов до висновку про можливість застосування до ОСОБА_9 акта амністії, однак не зазначив про це в резолютивній частині вироку, що є порушенням процесуального закону про яке наголошено в ухвалі вище.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні відповідно до статей 408, 409, 412 КПК України, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню лише в частині зміни оскаржуваного вироку, але з інших правових підстав.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Миронівського відділу Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Рокитнянського районного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року, ухвалений відносно ОСОБА_9 , - змінити.
Зазначити в резолютивній частині вироку про звільнення ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання на підставі п.»в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» № 1810-VIII від 22 грудня 2016 року.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Судді:

_______________ _________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4