АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 квітня 2018 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси в режимі відеоконференцзв`зку кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 27 грудня 2017 року,-

в с т а н о в и л а :
16 липня 2014 року ОСОБА_9 засуджений Соснівським районним судом м. Черкаси за ст. 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 02 роки. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.08.2015 р. на підставі ст. 78 ч.2 КК України скасовано іспитовий строк і направлено в місця позбавлення волі строком 03 роки згідно вироку від 16.07.2014 р.

04.02.2016 року ОСОБА_9 засуджений Соснівським районним судом м. Черкаси за ст. 309 ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.07.2014 р. і остаточно визначено до відбуття 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Початок строку покарання за даною справою - 04.02.2016 року. На підставі ст.75 ч.5 КК України зараховано в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 20.01.2016 р. по 04.02.2016 року.

Кінець строку відбуття покарання 16.09.2018 року.

Засуджений ОСОБА_9 звернувся до Придніпровського районного суду м.Черкаси з клопотанням про умовно-достракове звільнення від подальшого відбування покарання, мотивуючи тим, що він має позитивну характеристику, зразкову поведінку, сумлінне ставлення до праці.

Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 27 грудня 2017 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 відмовлено, з тих мотивів, що засуджений не довів своє виправлення.

Не погоджуючись з рішенням районного суду, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_9 порушує питання про скасування ухвалу районного суду. Просить дослідити дані, які характеризують засудженого ОСОБА_9 та дані довідки про стягнення і заохочення засудженого. При цьому вказує, що судом взагалі не взято до уваги характеристику видану директором ЧНЦ № 62 ОСОБА_10 від 29.12.2017 № 01-101, яку надав суду адвокат ОСОБА_7 , де зазначено, що засуджений ОСОБА_9 «... є слухачем Черкаського навчального центру № 62 з 1 вересня 2017 року за професією «Швачка. Оператор швацького устаткування.». Під час навчання в навчальному центрі показав себе, як дисциплінованим, уважним слухачем. До навчання ставиться відповідально, не пропускає без поважних причин навчальних уроків з теоретичного та виробничого навчання. Проявляє зацікавленість, як з теоретичної так і навчально-виробничої підготовки на досить позитивному рівні. Також заслуговує на особливу увагу та викликає підозри упередженості та необ`єктивності робота адміністративної комісії щодо відмов засудженому у застосуванні до нього заохочувальних норм за ст. 101 КВК України - переведення до дільниці соціальної ресоціалізації через те, що не став на шлях виправлення; за ст. 82 КК України - заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, так як не став на шлях виправлення; за ст. 81 КК України - умовно-дострокове звільнення, так як не довів своє виправлення, адже свою вину ОСОБА_9 визнає у скоєному.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, пояснення засудженого, який підтримав апеляційну скаргу свого захисника, доводи захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які просили звільнити засудженого ОСОБА_9 умовно-достроково, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_9 .

З характеристики засудженого ОСОБА_9 вбачається, що останній неодноразово судимий за вчинення умисних, корисних злочинів. Під час утримання в СІЗО м.Черкаси порушень режиму утримання не допускав, до праці не залучався. В Черкаській виправній колонії №62 відбуває покарання з 16.12.2015 року, де характеризується посередньо. Лише під контролем адміністрації дотримується встановлених вимог режиму відбування покарання. Порушень встановленого порядку відбування покарання не допускає, стягнень немає. На заходи виховного та профілактичного характеру реагує задовільно, але належні висновки робить для себе не завжди. З 09.10.2017 року працевлаштований на виробництві установи, а саме на швейній дільниці оператором швацького устаткування. Порушень трудової дисципліни та вимог безпеки праці не допускає. Заохочень немає.

До засудженого адміністративною комісією 17.11.2016 року розглядалися питання про можливість застосування до нього заохочувальної норми за ст.101 КВК України; 27.04.2017 року заміна невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням та 14.09.2017 року питання щодо можливості застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, але у застосуванні пільги йому було відмовлено, оскільки засуджений ОСОБА_9 на шлях виправлення не став і не довів своє виправлення.

Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до вимог п.17 Постанови Пленуму ВСУ N 2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Враховуючи вищевказане, і те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вищевказаних вимог Пленуму та КК України та дійшов вірного висновку про те, що необхідно відмовити в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі засудженого ОСОБА_9 .

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника про те, що засуджений ОСОБА_9 за відсутності заохочень та стягнень заслуговує на умовно-дострокове звільнення, оскільки відповідно до характеристики Черкаського навчального центру №62, де він навчається за професією «Швачка», останній характеризується тільки з позитивної сторони не є безумовною підставою для застосування до засудженого ОСОБА_9 умовно-дострокового звільнення.

Колегія суддів враховує думку адміністрації ВК-62, яка заперечувала проти задоволення клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення, відсутність заохочень, і ту обставину, що лише з 2017 року ОСОБА_9 є слухачем Черкаського навчального центру № 62 та з 09.10.2017 року працевлаштований на виробництві, тоді як в Черкаській виправній колонії відбуває покарання з 16.12.2015 року.

Отже, сумлінна поведінка і ставлення до праці враховується за весь період перебування засудженого у виправно-трудовій установі.

У відповідності зі п.2 Постанови Пленуму ВСУ N 2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою та підстав для скасування не знаходить, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 539 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Придніпровського районного суд м.Черкаси від 10 січня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Головуючий :

Судді :