Справа № 369/7178/17 Головуючий у І інстанції Усатов
Провадження № 11-сс/780/566/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 27.09.2017

УХВАЛА
Іменем України
27 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря : ОСОБА_4 ,

за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

представника власників

майна: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Єдина Європа» та ПП «Виробничо-комерційна фірма «Ловді» адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 липня 2017 року, якою задоволено клопотання прокурора про накладення арешту на майно, яке вилучене в ході обшуку в приміщені за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до протоколу обшуку від 04 липня 2017 року в межах кримінального провадження №0000067,

В С Т А Н О В И Л А:
06 липня 2017 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшло клопотання прокурора про накладення арешту на майно, яке вилучене в ході обшуку в приміщені за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до протоколу обшуку від 04 липня 2017 року, відповідно до протоколу обшуку.

Досудовим розслідуванням кримінального провадження №0000067 встановлено, що невстановлені особи в період 2016 року сприяли в ухиленні від сплати податку на додану вартість в особливо великих розмірах діючим суб`єктам підприємницької діяльності шляхом оформлення безтоварних операцій з продажу імпортованої продукції (овочів та фруктів) за участю ТОВ «Пікаділі» (), ТОВ «ТД ФОІ» (код 40014595), ТОВ «ІмекФрут» (), ТОВ «Фруім» (), ТОВ «Тарім» (), ТОВ» «Деливер Плюс» (), ТОВ «ФрутЛайт» () та ТОВ «Іберія Фрут» () на загальну суму 4 050 808 гривень.

В ході досудового розслідування встановлено, що невстановленими особами, які використовували реквізити зазначених підприємств-імпортерів протягом 2014 - 2016 років здійснювалось постачання на митну територію України фруктів та овочів за заниженою у 2-3 рази вартістю.

В подальшому вказана продукція реалізовувалась за готівкові кошти на ринках України за реальними цінами без належного відображення в податковій звітності, що надало можливість незаконного формування податкового кредиту з ПДВ підприємствам реального сектору економіки (через посередництво СГД, які виконують транзитну функцію у схемі формування штучного податкового кредиту) за рахунок ПДВ сплаченого митним органам.

Так, зокрема у період з 2014 - 2016 роки від підконтрольних СГД-імпортерів документально реалізовано на підприємства ризикової категорії продукцію рослинного походження (овочі та фрукти) на загальну суму 24 304 853,64, з яких податок на додану вартість складає 4 050 808,94 грн. У той самий період підприємствами транзитної ланки реалізовано товари понад двох тисяч номенклатурних позицій, серед яких товари господарського призначення та послуги. Фрукти та овочі серед реалізованих позицій відсутні, що вказує на штучне формування податкового кредиту за рахунок зазначених операцій, що підтверджено Довідкою-висновком головного державного ревізора-інспектора другого відділу слідчого управління розслідування кримінальних проваджень Головного слідчого управління фінансових розслідувань ДФС України.

Протягом 2017 року імпорт фруктів та овочів здійснювали підконтрольні СГД-імпортери: ТОВ «Фрудом» (код ЄДР 40418026) та ТОВ «Велес Фрут» (код ЄДР 40673211).

Також встановлено, що протягом 2015-2016 років підприємства ТОВ «Фрудом» (код 40418026) та ТОВ «ТД ФОІ» (код 40014595), згідно даних податкової звітності, проводили реалізацію імпортної продукції (фруктів) ТОВ «Базальт Інвестмент» (). В свою чергу ТОВ «Базальт Інвестмент» відображало продаж косметики на адресу ТОВ «Фірма Єдина Європа» (), яка здійснює господарську діяльність в сфері роздрібної торгівлі косметикою. Аналізом баз даних ДФС встановлено, що в цей же час ТОВ «Базальт Інвестмент» не придбавало аналогічної продукції (косметики) що вказує на штучне формування податкового кредиту.

Проведеними заходами встановлено, що для здійснення господарської діяльності директор ТОВ «Фірма Єдина Європа» використовує приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Власником приміщень за вказаною адресою являється ОСОБА_7 .

Разом із тим, в ході досудового розслідування отримано відомості, що первинні документи фінансово-господарської діяльності ТОВ «Фірма Єдина Європа» (), ТОВ «Базальт Інвестмент» (), із підприємствами-імпортерами та інших, добровільно видані не будуть та можуть бути приховані або знищені.

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного Київської області від 07 липня 2017 року вказане клопотання прокурора про арешт майна було задоволено та накладено арешту на майно, яке вилучене в ході обшуку в приміщені за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до протоколу обшуку від 04 липня 2017 року.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що прокурором було доведено наявність достатніх підстав вважати, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.27, ч. 3 ст. 212 КК України, було вчинено, а зазначені у клопотанні речі можуть бути доказом вчинення злочину, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, можуть зберігати на собі сліди злочину, бути прихованими, відчуженими чи пошкодженими з метою приховування слідів злочину, що може перешкодити кримінальному провадженню.

В апеляційних скаргах:
- представник ТОВ «Фірма Єдина Європа» просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 липня 2017 року та скасувати її в частині накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку в ТОВ «Фірма Єдина Європа»; постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволені клопотання прокурора про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку в ТОВ «Фірма Єдина Європа». Вимоги обґрунтовує тим, що оскільки розгляд питання про арешт майна відбувся без виклику уповноважених осіб ТОВ «Фірма Єдина Європа» та за відсутності володільця майна, відносно якого вирішувалося питання про накладення арешту на майно, а копія оскаржуваної ухвали була отримана засобами поштового з`явзку 11 вересня 2017 року, докази чого надаються. Апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, винесеною без достатніх на це підстав та з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а саме норм, передбачених ст. ст. 132, 170-173, 370, 372 КПК України, а слідчим суддею під час розгляду клопотання було допущено неповноту судового розгляду. Представник вертає увагу на те, що у кримінальному провадженні №0000067 від 01 липня 2016 року жодній особі ТОВ «Фірма Єдина Європа» не повідомлено, тобто жодного статусу, який би вказував на можливість вилучення у ТОВ «Фірма Єдина Європа» та його керівних осіб належного їм майна та наступного накладення на нього арешту, вони не мають. На думку представника, щодо осіб, які не є підозрюваними у кримінальному провадженні не може бути постановлено ухвалу про арешт майна, крім тог, прокурором взагалі не надано об`єктивних даних про причетність до згаданого кримінального правопорушення ТОВ «Фірма Єдина Європа» та його керівних осіб, так само і про те, що вилучені документи є предметом злочинної діяльності чи містять на собі сліди злочину. На думку апелянта, виходячи із змісту ст. 96-3 КК України, застосування до юридичних осіб заходів кримінально правового характеру в межах кримінального провадження за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України, не передбачено, а посилання органу досудового розслідування на ту обставину, що вказане майно має значення речового доказу в кримінальному провадженні, не містить під собою правового підґрунтя, оскільки дане твердження належним чином необґрунтовано та невмотивоване, а є тільки звичайним посиланням на відповідну норму кримінального процесуального закону. Представник зазначає, що внаслідок поверхневого дослідження формальних підстав та доказів, якими нібито обґрунтовано клопотання прокурора про накладення арешту, всупереч ст. 132 КПК України, вказаний захід забезпечення кримінального провадження було застосовано, зокрема, жодним чином не було досліджено існування пропорційного співвідношення між засобами,які застосовуються та метою, яку прагнуть досягти, не досліджено розумність та співмірність обмеження права власності. Апелянт зазначає, що вилучені документи ніяким чином не зберігають на собі слідів злочину, а вилучення та обшук відбулося не уповноваженими на те особами, оскільки правові підстави для діяльності податкової міліції.

- представник ПП «Виробничо-комерційна фірма «Ловді» просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 липня 2017 року та скасувати її в частині накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку в ПП «Виробничо-комерційна фірма «Ловді»; постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволені клопотання прокурора про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку в ПП «Виробничо-комерційна фірма «Ловді». Апелянт зазначає, що, оскільки розгляд питання про арешт майна відбувся без виклику уповноважених осіб ПП «Виробничо-комерційна фірма «Ловді» та за відсутності володільця майна, відносно якого вирішувалося питання про накладення арешту на майно, а копія оскаржуваної ухвали була отримана засобами поштового з`явзку 11 вересня 2017 року, докази чого надаються. Вимоги обґрунтовує тим, що в резолютивній частині ухвали від 09 червня 2017 року не надано дозволу на відшукування та вилучення реєстраційно-установчих документів та речей, що належить ПП «Виробничо-комерційна фірма «Ловді», однак у ході обшуку проведеного 04 липня 2017 року, було фактично вилучено речі та реєстраційно-установчі документи, які належать ПП «Виробничо-комерційна фірма «Ловді», що є грубим порушенням немайнових прав юридичної особи. На думку апелянта, вилученні в ПП «Виробничо-комерційна фірма «Ловді» речі не можуть бути речовими доказами, оскільки був відсутній дозвіл на обшук. На думку представника, щодо осіб, які не є підозрюваними у кримінальному провадженні не може бути постановлено ухвалу про арешт майна, крім того, прокурором взагалі не надано об`єктивних даних про причетність до згаданого кримінального правопорушення ПП «Виробничо-комерційна фірма «Ловді» та його керівних осіб, так само і про те, що вилучені документи є предметом злочинної діяльності чи містять на собі сліди злочину. На думку апелянта, виходячи із змісту ст. 96-3 КК України, застосування до юридичних осіб заходів кримінально правового характеру в межах кримінального провадження за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України, не передбачено, а посилання органу досудового розслідування на ту обставину, що вказане майно має значення речового доказу в кримінальному провадженні, не містить під собою правового підґрунтя, оскільки дане твердження належним чином необґрунтовано та невмотивоване, а є тільки звичайним посиланням на відповідну норму кримінального процесуального закону. Представник зазначає, що внаслідок поверхневого дослідження формальних підстав та доказів, якими нібито обґрунтовано клопотання прокурора про накладення арешту, всупереч ст. 132 КПК України, вказаний захід забезпечення кримінального провадження було застосовано, зокрема, жодним чином не було досліджено існування пропорційного співвідношення між засобами,які застосовуються та метою, яку прагнуть досягти, не досліджено розумність та співмірність обмеження права власності. Апелянт зазначає, що вилучені документи ніяким чином не зберігають на собі слідів злочину, а вилучення та обшук відбулося не уповноваженими на те особами, оскільки правові підстави для діяльності податкової міліції відсутні.

Заслухавши доповідача, думку представника власників майна адвоката ОСОБА_6 , який підтримав подані ним апеляційні скарги та просив їх задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг; вивчивши матеріали клопотання, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
В апеляційних скаргах представника ТОВ «Фірма Єдина Європа» та ПП «Виробничо-комерційна фірма «Ловді» ставиться питання про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді. Однак, враховуючи те, що ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику осіб, які її оскаржують, а копія ухвали була отримана апелянтами засобами поштового з`явзку 11 вересня 2017 року і апеляційні скарги були направлені 18 вересня 2017 року, тобто у передбачений ст. 395 КПК України строк, то їх слід вважати поданими вчасно.
Частиною 1 статті 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Пунктом 1 частини 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Статтею 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Частиною 5 статті 236 КПК України передбачено, що обшук на підставі ухвали слідчого судді повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети обшуку.
Згідно ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку. У частині 3 вищевказаної статті зазначено, що слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол, копія якого надається особі, у якої вилучено майно, або її представнику.
Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, здійсненого на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 КПК України, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000067, відомості до нього внесено за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України /а.п. 1/.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2017 року було надано дозвіл на проведення обшуку в приміщенні, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстроване та належить на праві власності ОСОБА_7 , з метою відшукання та вилучення речей предметів та документів, первинних фінансово-господарських ТОВ «Фірма Єдина Європа» (), ТОВ «Базальт Інвестмент» (), ТОВ «Пікаділі» (), ТОВ «ТД ФОІ» (код 40014595), ТОВ «ІмекФрут» (), ТОВ «Фруім» (), ТОВ «Тарім» (), ТОВ «Деливер Плюс» (), ТОВ «ФрутЛайт» (), ТОВ «ІберіяФрут» (), ТОВ «Фрудом» () та ТОВ «Велес Фрут» (код ЄДР 40673211), таких як договори, специфікації, сертифікати якості, видаткові та податкові накладні,печатки підконтрольних підприємств, митні декларації, CMR, рахунки-фактури, книги обліку договорів, довіреностей, товарно-транспортні накладні, інші товарно-супровідні документи, документи на оплату транспортних послуг, грошові кошти, здобуті злочинним шляхом, комп`ютерна техніка, що містить на магнітних носіях доказову інформацію, яка має значення речових доказів, документів по подальшій реалізації по ланцюгам постачання, які вказують на злочинну діяльність та причетних осіб до вчинення кримінального правопорушення, які мають значення у даному кримінальному провадженні /а.п. 4-5/.

В ході проведення вказаної слідчої дії, відповідно до протоколу обшуку від 04 листопада 2017 року, який відбувався за участю захисника ОСОБА_6 , було виявлено та вилучено низку документів, які були відображені у відповідному протоколі /а.п. 7-12/.

Постановою слідчого СУ ФР ОДПІ ГУ ДФС у Київській області старшого лейтенанта податкової міліції ОСОБА_8 вилучені в ході проведення 04 липня 2017 року обшуку за адресою АДРЕСА_1 , речі та документи, відповідно до протоколу, було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000067.

Таким чином, до моменту звернення з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було тимчасово вилучено під час обшуку 04 липня 2017 року за адресою АДРЕСА_1 , його процесуальний статус було визначено у передбаченому КПК України порядку.
Оскільки вказане в апеляційних скаргах майно було визнано речовими доказами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про його арешт з метою подальшого збереження, що відповідає завданням та меті кримінального провадження.
Вказівка апелянта на той факт, що у кримінальному провадженні №0000067 з 2016 року і по даний час нікому не пред`явлено підозру, не може впливати на законність оскаржуваної ухвали, оскільки це питання стосується перебігу досудового розслідування і не може бути предметом апеляційного розгляду в даному провадженні.

Окрім того, слід звернути увагу на посилання представника апелянтів на незаконність застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру, передбачених ст. 96-3 КК України, оскільки в оскаржуваному рішення мова йде про заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені Розділом ІІ Главою 17 КПК України, тобто, на даній стадії кримінального провадження мова встановлюються фактичні обставин та наявність складу кримінального правопорушення, а не про застосування заходів впливу до осіб, в тому числі й юридичних, причетність яких до вчинення кримінально-караного діяння встановлена у передбаченому законом порядку.

Що стосується аргументу, викладеного в апеляційній скарзі представника ПП «Виробничо-комерційна фірма «Ловді» стосовно неправомірності вилучення їх документації, то слід зазначити, що ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду було надано дозвіл на обшук у всьому приміщенні за адресою АДРЕСА_1 з правом вилучення всіх речей та документів, які мають значення у вказаному кримінальному провадженні. Тобто, вилучення документів та речей, які належать ПП «Виробничо-комерційна фірма «Ловді» відбулося з дотриманням вимог КПК України.
Аргументи апелянтів стосовно того, що слідчі дії були проведені не уповноваженими на те особами, а саме, податковою міліцією, також не знаходять свого підтвердження.
Так, дійсно п. 134 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату України», було виключено з ПК Розділ XVIII-2 «Податкова міліція», разом з тим, відповідно до п. 1 Розділу ІІ вказаного закону, підпункту 2 пункту 27 (щодо пункту 61.3 статті 61), підпункту 3 пункту 43 (щодо пункту 78.3 статті 78), пункту 132 (щодо пункту 344.1 статті 344), пункту 133 розділу I (щодо виключення розділу XVIII-2) Закон в цій частині набирає сили з дня набрання чинності законом, який визначає правові основи організації та діяльності центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, та інших осіб, з якими цей орган взаємодіє.

В тексті п. 134 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату України» щодо вказаного питання вступу в силу положень щодо податкової міліції було допущено, відповідно до відповіді Комітету Верховної Ради України з питань податкової та митної політики №04-27/10-1226 на звернення Держаної фіскальної служби України №5/2/99-99-02-02-10, технічну помилку і до набрання чинності законом, який визначає правові основи організації та діяльності центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, та інших осіб, з якими цей орган взаємодіє, податкова міліція діє у чинному правовому полі.

З огляду на наведене колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг, як і для скасування ухвали слідчого судді.
Керуючись ст.ст.405,407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Єдина Європа» та ПП «Виробничо-комерційна фірма «Ловді» адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 липня 2017 року, якою задоволено клопотання прокурора про накладення арешту на майно, яке вилучене в ході обшуку в приміщені за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до протоколу обшуку від 04 липня 2017 року в межах кримінального провадження №0000067 залишити без зміни.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І

___________________ ___________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3