Провадження №1-кп/127/1300/17
06 лютого 2018 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю :
секретаря ОСОБА_2 ,
сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,
сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 ,
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 186 КК України.
Прокурор ОСОБА_3 вважав, що обвинувальний акт підсудний Вінницькому міському суду Вінницької області, порушення норм КПК України під час провадження досудового розслідування та складання обвинувального акту допущено не було та вважає за можливе призначити обвинувальний акт кримінальне провадження до судового розгляду із викликом сторін кримінального провадження.
Захисник ОСОБА_5 не заперечувала щодо клопотання прокурора про призначення справи до судового розгляду.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.
Суд, заслухавши учасників судового провадження, перевіривши матеріали обвинувального акту в кримінальному провадженні, дійшов до наступних висновків.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Згідно із ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершує досудове розслідування.
За змістом положень ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться в межах висунутого особі обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Вимоги до обвинувального акту визначені ст. 291 КПК України, а їх недотримання прокурором є безумовним порушенням права обвинуваченого на захист.
Так п.5 ч. 2 ст. 291 КПК України визначено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Не вдаючись до аналізу доказів у справі, правильності кваліфікації дій обвинуваченого та не вирішуючи питань, що притаманні для судового розгляду, суд дослідивши обвинувальний акт, вважає, що він не відповідає вимогам закону, а призначення судового розгляду за ним буде грубим порушенням права обвинуваченого на захист.
Так, з обвинувального акту слідує, що органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 за епізодами (від 07.06.2014 року, 21.09.2014 року, від 01.10.2014 року 08.10.2014 року та від 11.10.2014 року) кваліфіковані наступним чином «за ч.3 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з проникненням у приміщення, вчинений за попередньою змовою групою осіб та вчинений повторно».
Суд звертає увагу, що поняття правової кваліфікації кримінального правопорушення, визначено Законом як - посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Також, обвинувачення ОСОБА_4 не містить належного викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, оскільки є формальним без зазначення об`єктивних дій обвинуваченого.
Так, за епізодами, що кваліфіковані за ч. 3 ст. 186 КК України (від 07.06.2014 року, 21.09.2014 року, від 01.10.2014 року 08.10.2014 року та від 11.10.2014 року), взагалі не визначено яким чином дії ОСОБА_4 стали відкритими, та для кого, оскільки формулювання обвинувачення викладено однією загальною фразою «відкрито, з корисливою метою заволоділи грошима» а ще раніше зазначено « ОСОБА_4 маючи умисел на крадіжку чужого майна».
Вказана невідповідність обвинувачення вимогам Закону, не конкретизація обвинувачення, порушує право обвинуваченого на захист, оскільки він позбавлений можливості знати в чому він обвинувачується та здійснювати свій захист від висунутого обвинувачення.
Судом встановлено, що обвинувальний акт вимогам закону не відповідає, що безумовно порушує право особи на захист, суд вважає за неможливе призначити судовий розгляд та приймає рішення про повернення обвинувального акту прокурору на підставі п.3 ч. 3 ст. 314 КПК України.
Крім того, дана позиція знаходить своє відображення в рішенні від 25.07.2000, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», де прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».
Враховуючи, що судовий розгляд проводиться в межах висунутого особі обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є основою для захисту обвинуваченого в суді, а межі судового розгляду справи окреслюються висунутим обвинувачення перевірка якого відбувається під час судового розгляду, суд вважає, що право особи на захист домінує над правом прокурора в подальшому змінити обвинувачення.
Вказане унеможливлює призначення справи до судового розгляду у відповідності до вимог КПК України та грубо порушує права обвинувачених, оскільки позбавляє їхньої можливості захищатись від висунутого обвинувачення та є порушенням його права на захист.
Наведене свідчить, що обвинувальний не відповідає вимогам ст. 291 КПК України та вказані порушення є безумовною підставою для повернення обвинувального акту прокурору на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 91-92, 291, 314-315,370-372 КПК України, суд
Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області протягом 7 днів з дня її проголошення.
Суддя: