Справа № 142/332/17
Провадження №11-кп/772/1190/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 жовтня 2017 року м. Вінниця

Апеляційного суду Вінницької області
в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
судів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянув «31» жовтня 2017 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000061 від 03.04.2017 року по обвинуваченню
ОСОБА_6 ,
народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та жителя

АДРЕСА_1
українця, громадянина України, непрацюючого
учня 11- класу Чорноминської «ЗОШ»
раніше не судимого,
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_8
законного представника: ОСОБА_8
захисника адвоката: ОСОБА_9
за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Піщанського районного суду Вінницької області від 13 липня 2017 року, -
В с т а н о в и в:
Вироком Піщанського районного суду Віницької області від 13 квітня 2017 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 102 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.
Відповідно до п.2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено ряд обов`язків: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання , роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 550 гривень 25 копійок витрат за проведення товарознавчого дослідження.
Вирішена доля речових доказів.
Судом встановлено, що 02 квітня 2017 року близько 15 години в с. Рудницьке Піщанського району Вінницької області, ОСОБА_6 перебуваючи в урочищі «Молочно - товарна ферма» с. Рудницьке Піщанського району Вінницької області, підійшов до складського приміщення, яке перебуває в користуванні СФГ «Мрія», головою якого являється ОСОБА_11 , переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, з метою викрадення чужого майна та власної наживи, шляхом зриву руками навісного замка воріт складського приміщення, відчинив вхідні ворота приміщення складу та проник в середину, звідки умисно, з корисливих спонукань, маючи на меті умисел на таємне заволодіння чужим майном, з метою обернення його на свою користь, бажаючи протиправно збагатитися за рахунок чужої власності, усвідомлюючи, що вчиняє протиправно та бажаючи діяти саме таким чином, таємно викрав належний ОСОБА_12 набір інструментів марки «HONITION», вартість якого, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 355 від 10 квітня 2017 становить 900 (дев`ятсот) гривень, чим завдав йому майнової шкоди на вказану суму. Заволодівши викраденим, обвинувачений місце злочину залишив, а викрадені речі переніс та сховав у кущах біля нежилого домогосподарства в АДРЕСА_1 , де їx в подальшому було виявлено та вилучено працівниками поліції.

Не погодившись із вироком суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи кваліфікації вчиненого, ставить питання про скасування вироку Піщанського районного суду Віницької області від 13.07.2017 року, відносно ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст. 185 КК України, в частині призначеного покарання , в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України і призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, на підставі п.1, п.2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. У резолютивній частині вироку вказати про стягнення з матері неповнолітнього ОСОБА_6 ОСОБА_8 судові витрати за проведення судово- товарознавчої експертизи в розмірі 550, 25 грн. В решті вирок суду залишити без змін.
Свої вимоги прокурор мотивував тим, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 , не дотримані вимоги ст. 65 КК України , так як не достатньо врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного. Звільняючи обвинуваченого від покарання з випробуванням та іспитовим строком, суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, так як поклав на ОСОБА_6 відповідні обов`язки, передбачені лише п.2 ч.1 ст. 76 КК України. Крім того, при ухваленні вироку судом першої інстанції не дотримано вимог ч.2 ст. 124 КПК України та не враховано роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №11, так як стягнуто судові витрати із неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , а не з його батьків.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_9 , які не заперечили проти апеляційної скарги, захисник адвокат ОСОБА_9 просила застосувати до її підзахисного Закон України «Про амністію у 2016 році» , міркування прокурора про незаконність вироку щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання та підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі частково, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає до часткового задоволення.
Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна ( крадіжка), поєднаної з проникненням у інше приміщення - є обґрунтованими.
Викладені у вироку висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні вказаного злочину відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджені дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну і об`єктивну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку.
Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 розглядалось відповідно до ст. 349 ч.3 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового розгляду суд, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи , які ніким не оспорювались.
Частиною третьою ст.349 КПК України передбачено право суду, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини у апеляційному порядку.
Судом першої інстанції з`ясовувалось чи правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи та розмір цивільного позову в апеляційному порядку.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у повному обсязі встановлена судом як на підставі свідчень самого обвинуваченого, у яких він повністю визнав себе винуватим, так і на показах потерпілого.
Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст. 185 КК України є правильною та в апеляційній скарзі не оспорюється.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування вироку.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, в тому числі і в частині призначення покарання.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в п. 1.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди при призначенні покарання зобов`язані враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину, так і дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Також згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як ними самими, так і іншими особами.
Згідно ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 врахував, що останній вчинив злочин неповнолітнім, щиро розкаявся у скоєному , сприяв у розкритті злочину, відшкодував завдані збитки та обґрунтовано дійшов до висновку, що призначене покарання останньому необхідно призначити із застосуванням ст. ст. 104, 75 КК України.
Відповідно до ч.3 ст. 75 КК України, у випадках, передбачених ч.ч.1,2 даної статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Пунктом 1 частини 2 статті 76 КК України ( в редакції Закону України від 07.09.2016 року) визначено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Апеляційний суд вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_6 суд в достатній мірі не дотримався вказаних вимог закону, а звільняючи останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням не виконав вимоги вказаного закону, та не поклав на ОСОБА_6 обов`язку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Крім того, відповідно до вимог ст. 124 КПК України та роз`яснень п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. У справах неповнолітніх судові витрати можуть бути покладені в передбаченому законом порядку на їх батьків, опікунів або піклувальників.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 є неповнолітнім, являється учнем 11 класу Чорноминської школи та не має самостійного доходу, власних коштів або майна, на яке може бути звернене стягнення.
Разом з тим, в порушення вимог, передбачених ч.2 ст. 124 КПК України та постанови Пленуму Верховного суду України №11, суд першої інстанції стягнув з неповнолітнього ОСОБА_6 на користь держави 550, 25 грн. судових витрат.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначення обвинуваченому покарання з постановленням в цій частині нового вироку.
Після винесення вироку, обвинувачений ОСОБА_6 спільно із матір`ю ОСОБА_8 сплатили витрати за проведення судово - товарознавчої експертизи , тому в даній частині прокурор відмовився від вимог, зазначених в апеляційній скарзі.
В задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 про застосування до останнього Закону України « Про амністію у 2016 році», слід відмовити, оскільки амністія не застосовується до осіб, які вчинили тяжкі, та особливо тяжкі злочини, а ч. 3 ст. 185 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Піщанського районного суду Вінницької області від 13 липня 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, постановити свій вирок.
Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 рокі позбавлення волі.
Відповідно ст. ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
На підставі п.1, п.2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В решті вирок щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
В задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» - відмовити.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно з оригіналом: