ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 лютого 2018 року Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 201/798/18 (пр. № 1кп/201/300/2018), відомості про яке 16 січня 2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000131, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, раніше судимого: 29 листопада 2012 року вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з дворічним іспитовим строком; 29 квітня 2013 року вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України до покарання у виді чотирьох років одного дня позбавлення волі, звільненого 30 грудня 2016 року за відбуттям строку покарання, неодруженого, не працюючого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи 15 січня 2018 року близько 13.00 години у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , побачив жіночу шкіряну сумку чорного кольору, котра стояла біля ліжка, та належала потерпілій ОСОБА_5 , після чого, у обвинуваченого ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, повторно, котре може зберігатися всередині зазначеної сумки.

Далі, обвинувачений ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, повторно, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно, повторно, підійшов до сумки, котра належала потерпілій ОСОБА_5 , та котра була розташована на підлозі біля ліжка, на якому спала ОСОБА_5 , та переконавшись, що остання спить, дістав із сумки потерпілої грошові кошти, а саме: три купюри - 1 номіналом 50 доларів США (станом на 15.01.2018 року за курсом НБУ становить 1426 грн. 50 коп.), 1 - номіналом 100 доларів США (станом на 15.01.2018 року за курсом НБУ становить 2853 грн.), 1 - номіналом 500 грн.

Після чого, обвинувачений ОСОБА_4 , утримуючи зазначене майно в руках, залишив місце скоєння кримінального правопорушення і розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 4779 грн. 50 коп.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі та підтвердив фактичні обставини щодо вчиненого ним діяння та викладених у обвинувальному акті.

Ухвалою суду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються визнані судом недоцільними. У зв`язку з чим суд не приводить не дослідженні докази винуватості обвинуваченого у мотивувальній частині вироку.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

При визначенні виду та розміру покарання, суд виходить зі ступеня тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, який позитивно характеризується, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, вину визнав у повному обсязі та щиро розкаявся у скоєному, що суд відносить до пом`якшуючих його покарання обставин. При цьому, обтяжуючих покарання останнього обставин, судом при розгляді кримінального провадження встановлено не було.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, однак, зі звільненням останнього від відбування покарання з випробувальним терміном, в порядку передбаченому ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки саме таке покарання повністю буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам та наслідкам, даним про особу ОСОБА_4 , а також встановленим під час розгляду кримінального провадження обставинам, що пом`якшують та обтяжують покарання останнього, що свідчить про недоцільність призначення обвинуваченому покарання, пов`язаного з реальним його відбуванням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання, якщо він протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, а також виконає покладені на нього обов`язки у виді: періодичного з`явлення для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомлення уповноваженого органу з питань пробації про зміну місця проживання і роботи, та не виїзду за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасниками кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1