У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого судді ОСОБА_5,
суддів: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у судовому засіданні заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2016 року щодо нього,

у с т а н о в и л а:

Апеляційний суд Автономної Республіки Крим вироком від 22 лютого 2006 року засудив ОСОБА_4 за пунктом «г» статті 93 Кримінального кодексу України 1960 року (далі - КК 1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Верховний Суд України ухвалою колегії суддів Судової палати з кримінальних справ від 4 травня 2006 року зазначений вирок щодо ОСОБА_4 залишив без зміни.

Верховний Суд України постановою Судової палати у кримінальних справах від 19 березня 2015 року скасував ухвалу колегії суддів Судової палати з кримінальних справ Верховного Суду України від 4 травня 2006 року щодо ОСОБА_4, а справу направив на новий касаційний розгляд.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах від 22 березня 2016 року вирок Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 22 лютого 2006 року щодо ОСОБА_4 залишив без зміни.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали суду касаційної інстанції від 22 березня 2016 року щодо нього на підставі пункту 1 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Стверджує про неоднакове застосування норм статті 48 КК 1960 року та статей 4, 5, 12, 49 КК 2001 року, посилаючись на обґрунтування неоднакового правозастосування касаційного суду на ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2013 року. Просить оспорювану ухвалу змінити, застосувати до нього покарання у виді позбавлення волі на строк п'ятнадцять років та на підставі частини п'ятої статті 72 КК звільнити його з-під варти як такого, що відбув покарання.

Одночасно заявник порушує питання про поновлення строку на подання заяви про перегляд судового рішення Верховним Судом України. Вважає, що при постановленні оскаржуваної ним ухвали суд касаційної інстанції припустився помилки у правозастосуванні, яка призвела до порушення прав заявника, гарантованих Європейською конвенцією з прав людини і основоположних свобод, і має бути виправлена незалежно від якості отриманих ним правових послуг. У той же час, будучи засудженим до довічного позбавлення волі, він не має можливості здійснювати моніторинг практики суду касаційної інстанції та підбір відповідних судових рішень на обґрунтування неоднакового правозастосування цього суду. Пошук таких рішень ускладнюється також специфікою кримінальної справи щодо нього, за результатами розгляду якої він засуджений за нормами КК 1960 року до покарання у виді довічного позбавлення волі, строк давності застосування якого сплинув на момент набрання вироком щодо нього законної сили. Про ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2013 року, надану заявником на підтвердження правозастосування, відмінного від правозастосування за подібних, на його думку, обставин у справі щодо нього, він дізнався лише у вересні 2017 року. Що ж до раніше поданих в його інтересах заяв захисників, то засуджений ОСОБА_4 вважає їх відхиленими Верховним Судом України з формальних підстав, що також позначилося на дотриманні ним передбачених статтею 447 КПК строків звернення до Верховного Суду України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи заяви та клопотання про поновлення строку для її подання, додані до заяви матеріали, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно з частиною першою статті 447 КПК заява про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 або 2 частини першої статті 445 цього Кодексу, подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, стосовно якого заявлено клопотання про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 1 або 2 частини першої статті 445 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше.

Відповідно до частини шостої статті 447 КПК, у разі пропущення строку, встановленого частинами першою-третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк.

Питання поважності причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов'язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Ухвалу суду касаційної інстанції щодо засудженого ОСОБА_4, про перегляд якої порушується питання у його заяві, постановлено 22 березня 2016 року. На підтвердження передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 КПК підстави для перегляду зазначеного судового рішення Верховним Судом України заявником надано копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2013 року, а заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, датовану 2 вересня 2017 року, згідно з поштовим штемпелем на конверті подано 5 жовтня 2017 року, тобто поза межами визначеного процесуальним законом тримісячного строку як з моменту ухвалення оспорюваного, так і наданого для порівняння судових рішень.

Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України передбачений у статті 445 КПК, він є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Процесуальні строки подання заяви про перегляд судового рішення Верховним Судом України визначені статтею 447 КПК. Норми цієї статті визначають період у часі - три місяці - і вказівку на подію (момент), із якого починається перебіг цього строку для подачі заяви про перегляд судового рішення, у залежності від конкретної підстави, визначеної частиною першою статті 445 КПК. З підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 445 КПК, - це день ухвалення судового рішення, про перегляд якого порушено питання у заяві, або день ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження указаних підстав, якщо воно ухвалено пізніше. При цьому будь-яких винятків для обчислення зазначених строків з огляду на дату отримання судового рішення, наданого на обґрунтування підстави для звернення до Верховного Суду України, зазначена стаття не містить. Також даною статтею не передбачено особливостей перебігу процесуальних строків для осіб, які відбувають покарання у місцях позбавлення волі.

Водночас, як убачається з матеріалів провадження, в інтересах засудженого ОСОБА_4 із заявами про перегляд судового рішення суду касаційної інстанції щодо нього до Верховного Суду України неодноразово зверталися захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Тобто на стадії звернення до Верховного Суду України засуджений ОСОБА_4 не був позбавлений правової допомоги.

Оцінка попередніх судових рішень, ухвалених у даній справі, не входить до повноважень колегії суддів щодо розгляду цієї заяви. Крім того, наявність таких судових рішень не може бути визнана обставиною, яка об'єктивно перешкодила заявнику своєчасно звернутися до Верховного Суду України із заявою про перегляд судових рішень щодо нього.

Інших обставин, які б з об'єктивних причин унеможливлювали чи суттєво ускладнювали подачу заяви про перегляд судового рішення Верховним Судом України, заявником не наведено.

З огляду на вищезазначене колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення строку на подання заяви до Верховного Суду України, а тому в задоволенні клопотання про поновлення цього строку слід відмовити, залишивши заяву без розгляду.

Керуючись статтею 447 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у поновленні строку на подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2016 року щодо нього.

Заяву засудженого ОСОБА_4 залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7