Справа № 468/837/17-к

БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

іменем УКРАЇНИ

01.11.2017 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка кримінальне провадження № 0000182 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Риспай Кустанайського району Кустанайської області, громадянки України, з професійно-технічною освітою, неодруженої, пенсіонерки, не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України,

з участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

12.04.2017 року близько 13.00 год. в м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області ОСОБА_3 та ОСОБА_6 розпивали алкогольні напої за місцем проживання останньої по АДРЕСА_1 . В ході спільного розпивання алкогольних напоїв між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виникла сварка, в ході якої, коли ОСОБА_6 сиділа на дивані та правою ногою намагалась відштовхнути від себе обвинувачену, - обвинувачена схопила її ногу руками за стопу та намагаючись відсунути ногу вбік вивернула їй ногу, при цьому не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинна була і могла їх передбачити, заподіявши таким чином з необережності потерпілій тілесні ушкодження у вигляді вивиху правої стопи зовні з розривом дельтовидної зв`язки та вивихом таранної кістки, часткового пошкодження з`єднувальної тканини між малою гомілковою та великою гомілковою кістками, косого перелому нижньої третини малої гомілкової кістки із значним зміщенням уламків.

Вказані тілесні ушкодження відповідно до висновку експерта № 108/41 від 23.06.2017 року за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачена ОСОБА_3 скоїла злочин, передбачений ст. 128 КК України необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину ОСОБА_3 не визнала та пояснила, що дійсно між нею та ОСОБА_6 виникла сварка, під час якої вона завдала потерпілій декілька ударів руками по обличчю та штовхнула на диван, однак тілесних ушкоджень не заподіювала, ногу потерпілій не викручувала. Після цього ОСОБА_6 підвелась, ОСОБА_3 вийшла з квартири потерпілої, а потерпіла за нею зачинила двері. Приблизно через годину обвинувачена дізналась, що ОСОБА_6 зламала ногу. Пред`явлений прокурором позов про відшкодування витрат лікувального закладу на стаціонарне лікування потерпілої не визнала.

Покази обвинуваченої спростовуються, а її вина у скоєному підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності.

З показань потерпілої ОСОБА_6 слідує, що 12.04.2017 року близько 13.00 години в квартирі за місцем її проживання по АДРЕСА_1 , між нею та ОСОБА_3 виникла сварка під час якої остання вдарила її по обличчю, а ОСОБА_6 в цей час сиділа на дивані та правою ногою намагалась відштовхнути від себе обвинувачену, а обвинувачена схопила її ногу руками за стопу та намагаючись відсунути ногу вбік вивернула їй ногу. Через емоційний стан потерпіла одразу болю не відчувала та підійшовши до вхідних дверей вигнала з квартири обвинувачену та зачинила двері на замок. Приблизно через півгодини потерпіла почала відчувати біль.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що доглядає за ОСОБА_6 , яка останнім часом часто сварилась з обвинуваченою, яка проживає по сусідству. 12.04.2017 року близько 15.00-16.00 год. їй зателефонувала ОСОБА_6 та сказала, що ОСОБА_8 її побила, приїхавши до потерпілої, вони не змогли відчинити двері, тому вибили їх. ОСОБА_6 лежала на дивані, її нога була вивернута та посиніла. Напередодні 11.04.2017 року нога потерпілої не була травмована.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що ОСОБА_7 зателефонувала ОСОБА_6 та сказала, що ОСОБА_8 поламала потерпілій ногу, приїхавши до потерпілої, вони не змогли відчинити двері, а потерпіла їм сказала, що не може встати, тому двері вибили, після чого викликали швидку медичну допомогу та поліцію.

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12.04.2017 року слідує, що ОСОБА_6 заявила, що ОСОБА_3 12.04.2017 року в квартирі потерпілої заподіяла їй тілесні ушкодження у вигляді переламу правої ноги.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 108/41 від 23.06.2017 року, ОСОБА_6 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді синців в області обличчя, сукон`юктивального крововиливу в білкову оболонку правого ока, закритого перелому правого гомілкового суглобу з повним вивихом стопи назовні, які за критерієм тривалості розладу здоров`я відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 24.06.2017 року слідує, що підозрювана ОСОБА_3 в присутності понятих розповіла та показала обставини її сварки з потерпілою ОСОБА_6 в квартирі будинку по АДРЕСА_1 .

З протоколу проведення слідчого експерименту від 27.06.2017 року слідує, що потерпіла ОСОБА_6 в присутності понятих розповіла та показала обставини заподіяння їй тілесних ушкоджень підозрюваною ОСОБА_3 в квартирі будинку по АДРЕСА_1 .

З висновку комісійної експертизи №121-К від 25.10.2017 року слідує, що у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді вивиху правої стопи зовні з розривом дельтовидної зв`язки та вивихом таранної кістки, часткового пошкодження з`єднувальної тканини між малою гомілковою та великою гомілковою кістками, косого перелому нижньої третини малої гомілкової кістки із значним зміщенням уламків, що характерно для травми, яка виникає при вивертанні правої стопи зовні. Дані тілесні ушкодження могли бути заподіяні при викручуванні руками правої стопи зовні, коли ОСОБА_6 лежала спиною на дивані, та могли бути заподіяні силою рук людини. Після отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_6 не могла самостійно ходити без застосування медичних спецзасобів (милиці та ін.).

Пред`явлені ОСОБА_3 стороною обвинувачення завдання ударів в область ноги жодними доказами не підтверджені, спростовані показами самої потерпілої ОСОБА_6 , даними нею в судовому засіданні, а тому підлягають виключенню з обвинувачення.

Викладений стороною обвинувачення в обвинувальному акті механізм заподіяння обвинуваченою потерпілій тілесних ушкоджень, а саме те, що ОСОБА_6 намагалась підвестись з дивану, однак ОСОБА_3 , умисно штовхнула потерпілу руками, при цьому не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинна була і могла їх передбачити, внаслідок чого ОСОБА_6 впала на підлогу та відчула різкий біль у правій нозі, - не підтверджується жодним доказом, спростовується показами обвинуваченої та самої потерпілої, а також висновком комісійної експертизи №121-К від 25.10.2017 року, відповідно до якої такі тілесні ушкодження не могли утворитись від падіння, коли права стопа не була жорстко зафіксована до землі та затиснута з обох боків якимись предметами.

Натомість судом в межах пред`явленого обвинувачення, визначених ст. 337 КПК України, з дослідженої сукупності доказів встановлено, що 12.04.2017 року в ході виниклої між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченою ОСОБА_3 сварки, коли ОСОБА_6 сиділа на дивані та правою ногою намагалась відштовхнути від себе обвинувачену, а обвинувачена схопила її ногу руками за стопу та намагаючись відсунути ногу вбік вивернула їй ногу, при цьому не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинна була і могла їх передбачити, заподіявши таким чином з необережності потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Сторона обвинувачення в обвинувальному акті окрім отриманого ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесного ушкодження, описує заподіяння потерпілій також тілесних ушкоджень у вигляді синців в області обличчя, субкон`юктивального крововиливу в білкову оболонку правого ока, які висновком експерта №108/41 від 23.06.2017 року віднесені до легких тілесних ушкоджень. Відповідальність за заподіяння таких тілесних ушкоджень передбачена ст.. 125 КК України.
При цьому, у суду відсутні підстави вважати, що ОСОБА_3 у передбаченому законом порядку обвинувачується в заподіянні ОСОБА_6 даних тілесних ушкоджень (легких тілесних ушкоджень). Такий висновок суду ґрунтується на наступному.

Відповідно до ст. 1 КПК України обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому, ОСОБА_3 обвинувальним актом інкриміновано вчинення лише діяння, відповідальність за яке передбачена ст. 128 КК України, діяння ж, передбачені ст. 125 КК України ОСОБА_3 обвинувальним актом не інкриміновані, оскільки в ньому відсутні посилання на вказану статтю КК України, крім того такий злочин є умисним, а не вчиненим з необережності, як передбачає склад злочину, передбаченого ст. 128 КК України.
А тому відповідно до меж судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, суд описані в обвинувальному акті легкі тілесні ушкодження не досліджує та не оцінює.
Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачена ОСОБА_3 скоїла злочин, передбачений ст. 128 КК України необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Оспорюючи показання потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_3 ставить під сумнів їх правдивість та об`єктивність, проте переконливих причини цього не навела та в судовому засіданні не встановлено жодних підстав вважати про наявність між обвинуваченою та потерпілою неприязних відносин та наявність інших причин оговорювати обвинувачену, при цьому потерпіла, будучи попередженою про кримінальну відповідальність прямо вказала на обвинувачену, як на особу, яка неумисно заподіяла їй перелам ноги, та заперечила, що того дня в неї були будь-які конфлікти з іншими особами, чи вона падала чи іншим чином отримала таке ушкодження ноги. Більш того отримання такого ушкодження від звичайного падіння неможливе відповідно до висновків судових експертів.

Що ж стосується того, що потерпіла не могла після отриманих ушкоджень самостійно пересуватись, то потерпіла суду пояснила, що одразу після перелому болю не відчула, крім того з висновку експерта №121-К від 25.10.2017 року слідує, що потерпіла не могла пересуватись лише без застосування підручних засобів (милиць) і т.д., а в суді потерпіла вказала, що в її квартирі були відповідні засоби, за допомогою яких вона могла пересуватись, поки не відчула біль.

При цьому, згідно з даним висновком експерта такі тілесні ушкодження характерні саме не для падіння, а для вивертання стопи назовні.

Санкцією ст. 128 КК України передбачено за заподіяння необережного середньої тяжкості тілесного покарання у виді громадських робіт, виправних робіт та обмеження волі.

Згідно з ч.3 ст. 56 КК України громадські роботи не призначаються особам, які досягли пенсійного віку.
Відповідно до ч.2 ст. 57 КК України виправні роботи не застосовуються до осіб, що досягли пенсійного віку.
Згідно з ч.3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до осіб, що досягли пенсійного віку.
При цьому, в судовому засіданні встановлено, що обвинуваченій ОСОБА_3 на час розгляду справи в суді виповнилося повних 60 років, тобто вона відповідно до ч.1 ст. 56 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є особою пенсійного віку.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не
можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, відповідно до ст. 7 КПК повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від
покарання.
З врахуванням особи винної, яка досягла пенсійного віку, в зв`язку з чим їй не може бути призначене покарання, передбачене санкцією ст. 128 КК України, суд приходить до висновку про необхідність постановлення відносно обвинуваченої ОСОБА_3 обвинувального вироку та звільнення її від покарання.

Відповідно до ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.

В зв`язку з цим в рахунок відшкодування заподіяної шкоди підлягає задоволенню позов прокурора про стягнення з обвинуваченої витрат, понесених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілої, в розмірах встановлених фактичних витрат в сумі 1669,14 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370,374 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України та звільнити від покарання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави в особі Баштанської центральної районної лікарні 1669 (одну тисячу шістсот шістдесят дев`ять) гривень 14 копійок в рахунок відшкодування витрат, понесених на лікування потерпілого.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів.

суддя: