Номер провадження 1-кп/754/685/17
Вирок
Іменем України
11 грудня 2017 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0006362 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не одруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.. 89 КК України раніше не судимого;

за ч. 1 ст. 289 КК України,

за участі сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_4 ,

сторони захисту обвинуваченого, цивільного відповідача ОСОБА_3 ,

потерпілого, цивільного позивача ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В :

У невстановлений досудовим розслідуванням час обвинувачений ОСОБА_3 , знаходився у гаражному кооперативі «Радист» по вулиці Ушицького, 1, в місті Києві, де у нього виник злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння автомобілем «AUDI А6» номерні знаки НОМЕР_1 , вартістю 152870,00 грн., який належить ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, переслідуючи корисливу мету, усвідомлюючи та свідомо припускаючи настання у вигляді незаконного заволодіння транспортним засобом, обвинувачений ОСОБА_3 16.05.2017 приблизно о 23 год. 30 хв. знаходячись у гаражному кооперативі «Радист» по вулиці Ушицького 1, в місті Києві, для досягнення корисливої мети, а саме збагачення, не маючи ніякого права та будь-якої згоди від власника автомобіля ОСОБА_5 , продав автомобіль «AUDI А6» номерні знаки НОМЕР_2 іншій особі, тим самим, незаконно заволодів вищевказаним автомобілем, вартістю 152870,00 грн., котрий належить потерпілому ОСОБА_5 .

Суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним, щиро розкаявся та підтвердив вищеописані встановлені судом обставини справи.

Суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно всіх обставин справи, які ніким не оспорюються, проти цього не заперечують учасники судового розгляду, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, і у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, учасникам судового розгляду роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає - щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, який в силу ст.. 89 КК України раніше не судимий, характеризується позитивно, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей 2007 року народження, 2009 року народження та 2015 року народження, наведену пом`якшуючу покарання обставину, те, що викрадений автомобіль повернутий власнику, і вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливі без ізоляції від суспільства, тому обирає йому покарання у вигляді позбавлення волі, з застосуванням ст. 75 КК України, тобто з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Потерпілий ОСОБА_5 заявив цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди в сумі 52 000 грн. та матеріальної шкоди в сумі 32 500 грн. за понесені витрати на правову допомогу.

В частині позовних вимог про стягнення з цивільного відповідача обвинуваченого ОСОБА_3 моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_5 , суд вбачає правові підстави для їх часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95" Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 року) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що цивільним позивачем ОСОБА_5 доведено заподіяння йому цивільним відповідачем обвинуваченим ОСОБА_3 моральної шкоди. Що ж стосується розміру морального відшкодування, то з урахуванням ступеня вини цивільного відповідача, обставин за яких вчинено злочин, тривалості моральних страждань цивільного позивача та негативних наслідків, які настали для позивача у зв`язку із вчиненням по відношенню до нього злочинних дій, суд вважає, що 3000 грн., є достатнім розміром для відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Що стосується позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог діючого законодавства єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, має бути законним за формою і порядком внесення і розумно обгрунтованим за розміром.

При визначенні обгрунтованого розміру гонорару беруть до уваги такі фактори:

1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання дорученням; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення;

2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання у звичайному часовому режимі;

3) необхідність виїзду у відрядження;

4) важливість доручення для клієнта;

5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт;

6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт;

7) особливі або додаткові вимоги клієнта щодо строків виконання доручення;

8) характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом;

9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.

Жоден з цих факторів не має самодостатнього значення; вони підлягають врахуванню в їх взаємозв"язку щодо обставин кожного конкретного випадку.

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Склад та розмір витрат, пов"язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов"язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати.

Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги й її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат, якщо адвокат в судових засіданнях участі не брав.

Відповідно до вимог діючого законодавства витрати, пов"язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Вказівка законодавця на обмеження розміру компенсації витрат на правову допомогу законом свідчить, що ці витрати не будуть відшкодовуватися в повному розмірі, якщо вони перевищуватимуть певну суму.

При визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката по конкретній справі, адресований клієнту.

На підтвердження відповідності понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом допомоги позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів. Відсутність відповідних доказів не дає можливості суду визначити відповідність понесених стороною витрат наданій правовій допомозі.

З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог потерпілого ОСОБА_5 про стягнення витрат на правову допомогу немає.

Суд стягує з обвинуваченого процесуальні витрати за проведення експертизи.

Відповідно до вимог ст. 100 КПК України, речові докази - автомобіль «AUDI А6» номерні знаки НОМЕР_1 , переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_5 , підлягає залишенню в розпорядженні останнього.

Заходи забезпечення кримінального провадження, в ході досудового розслідування, не застосовані.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 3 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати пов`язані із залученням експертів, які складають 593 грн. 22 коп. на користь держави.

Речові докази: автомобіль «AUDI А6» номерні знаки НОМЕР_1 , переданий на зберігання ОСОБА_5 , залишити в розпорядженні останнього.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя -