№284/543/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2017 року смт.Народичі

Народицький районний суд Житомирської області в складі:

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

з секретарем ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру №0000071, по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 164 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Булів Народицького району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, не працюючого,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 від шлюбу з ОСОБА_5 має сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та згідно рішення Народицького районного суду Житомирської області у цивільній справі №2-394/2003 від 04 грудня 2003 року зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку(доходу), але не менше 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян в місяць, щомісячно, до його повноліття, починаючи з 26 листопада 2003 року до 08 грудня 2019 року.

Однак, ОСОБА_4 , порушуючи обов`язки щодо утримання неповнолітньої дитини, покладені на батьків Сімейним кодексом України, діючи умисно, протиправно, незаконно, з корисливих мотивів, будучи працездатним, аліменти не сплачував, на виклики до державного виконавця районного відділу державної виконавчої служби Народицького районного управління юстиції Житомирської області не з`являвся, працював не офіційно, не повідомляв державного виконавця про отримані доходи від трудової діяльності, злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду аліментів.

Внаслідок злісного ухилення від сплати аліментів утворилась заборгованість по сплаті аліментів на користь потерпілої за період з 26 листопада 2003 року по 30 квітня 2017 року в сумі 21328 гривень 30 копійок.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав та пояснив, що дійсно від шлюбу з ОСОБА_5 він має сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якого він повинен був сплачувати аліменти. Оскільки він працював не офіційно й не мав регулярного доходу, кошти на утримання сина не сплачував, а тому утворився борг по сплаті аліментів.

Обставини кримінального провадження обвинуваченим не оспорюються, він правильно розуміє їх зміст, у суду не має сумнівів у добровільності його позиції, а тому, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин. Обвинуваченому роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці обставини у апеляційному порядку.

Крім визнання своєї вини, винність ОСОБА_4 підтверджується оголошеними та дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження.

Так, згідно рішення Народицького районного суду Житомирської області у цивільній справі №2-394/2003 від 04 грудня 2003 року ОСОБА_4 зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відповідно до довідки-розрахунку Народицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області заборгованість ОСОБА_4 по сплаті аліментів за період з 26 листопада 2003 року по 30 квітня 2017 року становить 21328 гривень 30 копійок.

Згідно довідки №03-457 від 18 квітня 2017 року обвинувачений на обліку в Овруцькому районному центрі зайнятості не перебуває.

З медичного висновку від 15 червня 2017 року вбачається, що ОСОБА_4 є працездатним та частково здоровим.

Аналізуючи досліджені докази, суд вважає вину підсудного доведеною і кваліфікує його дії за частиною 1 статті 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Потерпіла в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просить кримінальне провадження розглядати без її участі, також у заяві зазначила, що підтримує раніше пред`явлене ОСОБА_4 обвиунвачення у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 164 КК України, тобто у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), що вчинене особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею

З вироку Народицького районного суду Житомирської області від 10 квітня 2012 року вбачається, що ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 164 КК України, і призначено йому покарання у виді 120 годин громадських робіт.

З вимоги про судимість щодо ОСОБА_4 №387 від 10 травня 2017 року слідує, що останній відбув дане покарання 22 червня 2012 року.

Також з цієї вимоги вбачається, що ОСОБА_4 після 10 квітня 2012 року не засуджувався за злочини, передбачені статтею 164 КК України, а отже в силу статті 89 КК України вважається таким, що не має судимості за злочини, передбачені статтею 164 КК України.

З огляду на зазначене, суд вважає, що потерпілою не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів щодо винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 164 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, а також, думку потерпілої, яка просить призначити покарання згідно вимог Закону, а тому, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді обмеження волі, яке буде достатнім для його виправлення.

В судовому засіданні обвинувачений заявив клопотання про застосування до нього амністії, звільнивши його від покарання, оскільки він є потерпілим від аварії на Чорнобильській АЕС.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти звільнення обвинуваченого від відбуття покарання на підставі пункту «е» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Статтею 85 КК України визначено, що на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Відповідно до частини 2 статті 86 КК України Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII (надалі - Закон).

Частиною 1 статті 13 Закону визначено, що його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

За правилами частини 1 статті 10 Закону питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.

Пунктом "е" статті 1 Закону визначено, що підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілі внаслідок Чорнобильської катастрофи - особи, які підпадають під дію Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та аналогічних законів інших держав - колишніх республік СРСР.

З копії посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 24 грудня 2002 року Житомирською облдержадміністрацією, вбачається, що ОСОБА_4 є потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 2.

Судом не встановлено обмежень, передбачених статтею 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статтею 9 Закону, щодо застосування відносно обвинуваченого амністії.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що обвинувачений вчинив злочин невеликої тяжкості до набрання чинності Законом, суд вважає, що на обвинуваченого поширюється дія Закону, а тому, його слід звільнити від відбування покарання.

Обвинуваченому роз`яснено наслідки застосування амністії, а саме, що в разі вчинення ним умисного злочину протягом наступних десяти років амністія до нього не може бути застосована незалежно від зняття чи погашення судимості.

Керуючись статтями 85, 86 КК України, Законом України «Про застосування амністії в Україні», Законом України «Про амністію у 2016 році», статтями 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 164 КК України, і призначити йому покарання у виді двох років обмеження волі.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі пункту «е» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

На вирок суду до Апеляційного суду Житомирської області через Народицький районний суд може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Копії вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1