Комінтернівський районий суд м.Харкова
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2017 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участі прокурора ОСОБА_5
захисника адвоката ОСОБА_6 , ОСОБА_7
представника потерпілого - ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ст.113, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1 КК України, -
На розгляді Комінтернівського районного суду м. Харкова перебувають матеріали кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.113, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1 КК України щодо ОСОБА_9 . До обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Прокурор у судовому засіданні вважав за необхідне продовжити строк дії тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , посилаючись на ст..331 КПК України та відсутність підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу відносно обвинуваченого.
Захисники обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 та ОСОБА_6 проти клопотання прокурора заперечували та адвокат ОСОБА_7 клопотав про скасування запобіжного заходу ОСОБА_9 оскільки прокурором не доведені ризики передбачені ст. 177 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_9 проти клопотання прокурора заперечував, підтримав клопотання свого захисника.
Представник потерпілого заперечувала проти клопотання захисника, підтримала клопотання прокурора.
Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Так, відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
Крім того, відповідно до ч.5 ст.176 КПК України, запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1,258-258-5,260,261 КК України.
Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, свідчать про підвищену суспільну небезпеку, оскільки ОСОБА_9 звинувачуєються у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 113 КК України. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Європейський суд з прав людини у справі в справах «Летельє проти Франції», «І. А. проти Франції», зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
При розгляді питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд враховує наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим в кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 . Крім того, суд враховує суспільну небезпечність інкримінованих йому кримінальних правопорушень та імовірність ухилення обвинуваченого від суду, ризик втечі, а також продовження скоєння кримінальних правопорушень обвинуваченим.
В зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що обставини, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, продовжить скоєння кримінальних правопорушень, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу або скасування раніше обраного запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки.
З огляду на вищевикладене, а також враховуючи, згідно вимог ст.178 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, а також з огляду на те, що на даний час не відпали ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були встановлені під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, оцінивши в сукупності всі вище перелічені обставини, вважає, що на цей час не має підстав для скасування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 і приходить до висновку щодо необхідності продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою на 60 днів.
При вирішенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10 про скасування запобіжного заходу обвинуваченому, суд враховує, що фактичні обставини, на які посилається захисник, не є обґрунтованими та не спростовують обставини, які дають підстави вважати щодо існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Таким чином, суд дійшов висновку, щодо відмови в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10 слід відмовити.
Керуючисьст. 29 Конституції України, ст.ст. 176 ч.5, 177, 183, 197, 199, 331, 392 КПК України, -
В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого-адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 - відмовити.
Клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який звинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст.113, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1 КК України, строком на 60 днів, тобто до 07 січня 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя- ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3
ОСОБА_2