Дата документу Справа № 314/1304/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 314/1304/17 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/778/1474/17 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з Кам`янської ВК № 101,

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянула 22 листопада 2017 року у відкритому судовому засіданні (у режимі відеоконференції) в м. Запоріжжі провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 липня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .
засудженого вироком Приморського районного суду Запорізької області від 14.04.2014 року за ч. 2 ст. 199 КК України до 5-х років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Встановлені ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 липня 2017 року обставини:
Захисник засудженого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, посилаючись на положення ст. 81 КК України.

Відмовляючи в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 , суд прийшов до висновку, що ОСОБА_7 до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити про виправлення та перевиховання останнього.
В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що засуджений на виробництві установи не працевлаштований так як не вбачає в цьому необхідності. Рішенням комісії установи від 13.10.2016 року засудженому відмовлено як такому, що не довів своє виправлення. Крім того, відбуття засудженим певної частини строку покарання не є обов`язковою підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, оскільки це є лише правом, а не обов`язком суду, а засуджений повинен довести своє виправлення та перевиховання сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього періоду знаходження у виправних установах.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, вказує на відсутність порушень та стягнень за час перебування в колонії, зазначає, що займався суспільно-корисною працею та облагороджуванням жилого приміщення, вивчав іноземну мову, провів психологічну роботу, переосмислив ставлення до оточуючих, а у зв`язку з наявністю хронічного захворювання він фізично не здатний працювати. Просить ухвалу суду скасувати та задовольнити клопотання захисника про його умовно-дострокове звільнення.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідача, засудженого його захисника ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційної скарги, вислухавши позицію прокурора, який вважав ухвалу законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_7 засуджений вироком Приморським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 199 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 23.03.2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 29.11.2013 року по 17.06.2014 року.
Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України N 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи.

Як було встановлено судом і вбачається з матеріалів справи засудженого ОСОБА_7 за час перебування в Кам`янській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області № 101характеризується наступним чином: вимоги режиму відбування покарання не порушував, заохочень та стягнень не має, участь у суспільно-корисній праці, роботах з благоустрою місць позбавлення волі та в програмах диференційованого виховного впливу на засуджених не приймав.

За наданими з установи відбуття покарання характеристиками та довідками, ОСОБА_7 участь в суспільно корисній праці, реалізації програм диференційного впливу та роботі самодіяльних організацій не приймає, до робіт з благоустрою колонії і прилеглої до неї території, а також до поліпшення житлово-побутових умов залучатись не бажає, на виробництві установи не працевлаштований, так як не вбачає в цьому необхідності, заохочень не має.

Однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

При цьому судова колегія приймає до уваги, що засуджений ОСОБА_7 судимий за аналогічний злочин, відбував покарання в місцях позбавлення волі, проте на шлях виправлення не став та знову продовжив свою злочину діяльність, що у сукупності із поведінкою останнього під час відбуття покарання за останнім вироком, свідчить про те, що засуджений не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

За відомостями протоколів засідань комісії у 2015 та 2016 роках відмовлено ОСОБА_7 з приводу застосування до засудженого заохочувальну норму у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

З урахуванням викладеного, доводи апелянта з приводу залучення останнього до виховного заходу є безпідставними та такими, що не підтверджуються матеріалами провадження.

Ухвала є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Висновок суду про те, що до засудженого ОСОБА_7 не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином обґрунтований, тому, підстав для задоволення апеляційної скарги судова колегія не вбачає, оскільки на даний час відсутні дані, які б свідчили про виправлення засудженого ОСОБА_7 і слугували б підставою для його умовно-дострокового звільнення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення .

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 липня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4