Справа №475/567/16-к 19.04.2017

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
за апеляційною скаргою начальника Доманівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5
на вирок Доманівського районного суду Миколаївської області від 25 листопада 2016 року у відношенні
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Комінтернівське Комінтернівського району Одеської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 21.09.2015 р. Доманівським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 198 КК України.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Вербка Монастирського району Тернопільської області, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, востаннє:
- 20.02.2013 р. Комінтернівським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, звільненого 19.02.2016 року у зв`язку із відбуттям строку покарання;
- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 125, ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 187 КК України, та
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5
обвинувачений ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Доманівського районного суду Миколаївської області від 25 листопада 2016 року:

ОСОБА_6 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 198 КК України та його виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.

ОСОБА_7 засуджений:

- за ч. 1 ст.125 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт;

- за ч. 2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

- за ч. 1 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 остаточне покарання призначено у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Вирок у відношенні ОСОБА_7 не оскаржений.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Прокурор просить вирок скасувати в частині виправдання ОСОБА_6 та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Доманівського районного суду Миколаївської області від 21.09.2015 р. та остаточно ОСОБА_6 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Прокурор вважає, що вирок у відношенні ОСОБА_6 підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що ОСОБА_7 , прийшовши до місця мешкання ОСОБА_6 , повідомив останньому, що речі він викрав у ОСОБА_8 та запропонував їх зберігати у будинку ОСОБА_6 , на що останній погодився. Вони розклали викрадені речі по різним місцям будинку, у тому числі під матрац ліжка та у шафу, що підтверджується доказами. У вироку зазначено, що ОСОБА_7 сам приніс пакет з речами до місця проживання ОСОБА_6 , хоча з обставин провадження вбачається, що вони це зробили удвох та прийшли у будинок разом.

Посилається на те, що суд не взяв до уваги той факт, що у день затримання ОСОБА_7 працівникам поліції було видано лише мобільний телефон, який належить потерпілій ОСОБА_9 . Водночас, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що викрадені у ОСОБА_8 речі зберігалися за місцем його мешкання, не повідомив про це працівникам поліції, а видав їх на вимогу працівників поліції лише 30.06.2016 р., що зафіксовано відповідним протоколом огляду.

Крім того, просить врахувати, що після затримання ОСОБА_7 контроль над викраденим майном фактично залишився тільки у ОСОБА_6 , який усвідомлюючи його походження, продовжив його зберігання до 30.06.2016 р., коли працівники поліції фактично припинили вчинення триваючого злочину, передбаченого ст. 198 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
27 червня 2016 р. близько 16.30 год. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та ОСОБА_8 знаходилися на території Доманівської ЦРЛ за адресою: смт. Доманівка Миколаївської області вул. Пирогова, 6, де вживали алкогольні напої. В ході розпивання спиртних напоїв ОСОБА_8 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, ліг біля вказаних осіб відпочивати.

Скориставшись тим, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пішли по своїм потребам, а ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, заснув, ОСОБА_7 таємно викрав належне потерпілому ОСОБА_8 майно: мобільний телефон «Самсунг», з сім карткою мобільного оператору «Київстар» та флеш картою, фотоапарат фірми «Nikon», загальною вартістю 1224 грн. Викраденим майном ОСОБА_7 розпорядився ними на власний розсуд.

27 червня 2016 року близько 21 год., ОСОБА_7 , знаходячись на території домоволодіння ОСОБА_8 , яке розташоване по АДРЕСА_3 , на ґрунті виниклих неприязних відносин, схопив руками за волосся ОСОБА_11 , повалив її на землю, після чого наніс їй удари ногами по тулубу, спричинивши потерпілій легкі тілесні ушкодження.

В той же день, 27 червня 2016 року близько 22 год., ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6 знаходилися в смт. Доманівка Миколаївської області, де вживали алкогольні напої. Після сварки з господарем будинку ОСОБА_8 та бійки ОСОБА_7 з потерпілою ОСОБА_11 , вони залишили територію домоволодіння ОСОБА_12 , який залишився в будинку сам.

В цей час ОСОБА_7 знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, повернувся на територію домоволодіння ОСОБА_8 , з метою викрасти належні останньому речі, які він бачив у будинку. Про свої наміри ОСОБА_7 не повідомив ОСОБА_6 , який залишився на дворі перед вказаним домоволодінням.

ОСОБА_7 , реалізуючи злочинний намір, зайшов до будинку ОСОБА_8 , звідки таємно викрав наступне майно: мобільний телефон «Нокіа Е66», мобільний телефон «Motorola», картридер фірми «Smаrtbuy», зарядні пристрої, DVD- програвач фірми Philips з аудіо і відео дротами до нього, пульт дистанційного керування до телевізору, чоловічу сумку з синтетичного матеріалу, туалетну воду фірми «Бостон», чоловічий пояс, навушники, металеву попільничку, 8 виделок з нержавіючої сталі та грошові кошти в сумі 45 грн.

Взявши вказані речі, ОСОБА_7 виніс їх за межі домоволодіння ОСОБА_8 , та поніс спільно з ОСОБА_6 викрадене до місця мешкання останнього, де він перебував в гостях, маючи можливість розпорядитися викраденим на власний розсуд. В результаті крадіжки ОСОБА_8 було завдано майнову шкоду на загальну суму 3040 грн.

Крім того, 27 червня 2016 року близько 23:20, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та проходячи повз відділення «Приватбанку», яке розташоване по вул. Зеленій, 68, в смт. Доманівка Миколаївської області, вчинив розбійний напад на потерпілу ОСОБА_9 , та, застосовуючи насильство, яке є небезпечним для здоров`я потерпілої, наніс їй два удари кулаком по обличчю в область нижньої щелепи, від яких вона впала на дорожнє асфальтне покриття. У цей же час ОСОБА_7 вихопив з рук потерпілої мобільний телефон «МІ», та зник з місця події.
Згідно обвинуваченню, ОСОБА_6 27.06.2016 р. о 22 год разом із ОСОБА_7 знаходилися в смт. Доманівка Миколаївської області, де вживали алкогольні напої. Після сварки з господарем будинку ОСОБА_8 та бійки ОСОБА_7 з потерпілою ОСОБА_11 , вони всі залишили територію домоволодіння ОСОБА_8 та останній залишився в будинку сам.
ОСОБА_7 вирішив повернутися на територію домоволодіння ОСОБА_8 , яке розташоване по АДРЕСА_3 , де вони на передодні з власником вживали алкогольні напої, та викрасти належні останньому речі, які перед цим бачив у зазначеному будинку. Про свої наміри ОСОБА_6 обвинувачений ОСОБА_7 не повідомив та ОСОБА_6 залишився надворі перед вказаним домоволодінням.
Знаходячись на території домоволодіння ОСОБА_8 , реалізуючи злочинний намір, розуміючи протиправний характер своїх дій та переслідуючи корисливий мотив, ОСОБА_7 здійснив крадіжку майна ОСОБА_8 на загальну суму 3040 грн. Взявши викрадені речі, ОСОБА_7 виніс їх за межі домоволодіння ОСОБА_8 та поніс їх спільно з ОСОБА_6 до місця мешкання останнього, маючи можливість розпорядитися викраденим на власний розсуд.
Прийшовши до місця мешкання ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_4 , ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_6 , що вказані речі він викрав у ОСОБА_8 та запропонував зберігати указані речі в будинку ОСОБА_6 , на що останній погодився та вони розклали указані речі по різних місцях будинку. Вказані речі пізніше, а саме 30.06.2016 р., були видані ОСОБА_6 добровільно у ході огляду, який проводився працівниками поліції на території його домоволодіння за адресою АДРЕСА_4 .
Дії ОСОБА_6 стороною обвинувачення кваліфіковані за ст. 198 КК України як заздалегідь не обіцяне зберігання майна, завідомо здобутого злочинним шляхом. Вироком ОСОБА_6 за пред`явленим обвинуваченням виправданий на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України. Приймаючи таке рішення, суд зазначив, що прокурором не доведено поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України.
В обґрунтування своїх висновків, суд першої інстанції послався на показання обвинуваченого ОСОБА_6 , який вину свою визнав, але виходячи із його пояснень, суд оцінив його показання як невизнання вини.
В обґрунтування своїх висновків, суд першої інстанції послався на показання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також свідка ОСОБА_13 , дані протоколу огляду місця події від 28.06.2016 р.

Аналізуючи показання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд дійшов висновку, що обвинувачені тимчасово перебували в будинку, що належить на праві власності ОСОБА_14 , та, повернувшись до будинку вночі, ОСОБА_7 приніс із собою викрадені речі, показав їх ОСОБА_6 і залишив в будинку, в якому залишався і сам. ОСОБА_15 пояснив, що він прийшов ночувати в зазначеному будинку, так як іншого житла в Доманівському районі не мав.
За висновком суду першої інстанції, ОСОБА_7 , перебуваючи в гостях у ОСОБА_6 продовжував володіти майном, завідомо здобутим злочинним шляхом, мав над ним контроль, який нікому не передавав, так як не збирався йти з будинку. ОСОБА_16 , в свою чергу, проживав в зазначеному будинку разом із співмешканкою на правах орендаря. ОСОБА_7 він прийняв на ночівлю в будинку разом із речами, які він приніс.
Як зазначено у вироку, доказів щодо прийняття ОСОБА_6 майна, завідомо одержаного злочинним шляхом, у володіння та отримання над ним контролю, стороною обвинувачення не надано. Той факт, що ОСОБА_7 приніс викрадені речі в будинок, в якому проживає ОСОБА_16 разом із співмешканкою, не є доказом зберігання ОСОБА_17 майна, завідомо здобутого злочинним шляхом, тобто викраденого ОСОБА_18 , оскільки з володіння останнього та його контролю над ним майно не вибувало.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого ОСОБА_6 , вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 375 КПК України, у разі ухвалення судового рішення в нарадчій кімнаті його підписують усі судді.

Проте, зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що оскаржуваний вирок відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не підписаний головуючим суддею, чим порушені вимоги ч.2 ст. 375 КПК України.

За таких обставин, оскаржуване рішення не є законним, оскільки ухвалене без дотримання вимог кримінального процесуального закону. Зазначене порушення вимог кримінального процесуального закону істотним, оскільки воно перешкодило суду ухвалити законне судове рішення.

Як передбачено п. 3 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Враховуючи положення ч.6 ст. 9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальної засади кримінального провадження - законності (п.2 ч.1 ст. 7 КПК України), що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в іншому складі суду.

У зв`язку із скасуванням вироку з процесуальних підстав, судом апеляційної інстанції не перевіряються доводи прокурора по суті ухваленого судового рішення.

За результатами нового судового розгляду суду слід ухвалити законне, вмотивоване судове рішення з дотриманням усіх вимог кримінального процесуального закону.

Незважаючи на подану прокурором апеляційну скаргу лише у відношенні ОСОБА_6 , апеляційний суд в порядку ч.2 ст. 404 КПК України виходить за межі апеляційних вимог та вважає, що вирок суду підлягає скасуванню також у відношенні ОСОБА_7 , оскільки ухвалений вирок у відношенні ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з наведених вище підстав не є законним, та з урахуванням тієї обставини, що висунуте обвинувачення стосується їх спільних дій.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою на 60 діб, враховуючи як тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у злочинах, у вчиненні яких він обвинувачується, так і те, що заявлені при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовженні ризики не зменшилися.
У відношенні ОСОБА_6 запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 412, 415, 424, 425, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу начальника Доманівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Доманівського районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2016 року у відношенні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, в іншому складі суду.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою продовжити до 17 червня 2017 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3