Справа № 466/2119/17
У Х В А Л А
06 червня 2017 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю скаржника ОСОБА_3 , прокурорів Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання від 16.03.2017 року,-

у с т а н о в и в:

23 березня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою на постанову прокурора Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання від 16.03.2017 року в межах кримінального провадження № 0001476.

Просить постановити ухвалу, якою постанову прокурора Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання від 16.03.2017 року скасувати та зобов`язати керівника Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 долучити заяву ОСОБА_3 від 29.11.2016 року до матеріалів кримінального провадження № 0001476.

В судовому засіданні заявник скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Прокурори Львівської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечили з підстав, що викладені у письмових запереченнях.

Заслухавши думку учасників процесу, оглянувши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 КПК України - завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 56 КПК України потерпілий має право оскаржувати бездіяльність слідчого та прокурора в порядку, передбаченому вищезгаданим кримінальним процесуальним законодавством.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.

В провадженні Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області знаходиться кримінальне провадження № 0001476. По кримінальному провадженню ОСОБА_3 визнаний потерпілим.

В межах даного кримінального провадження ОСОБА_3 03.01.2017 року було подано клопотання керівнику Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_7 про долучення до матеріалів кримінального провадження № 0001476 заяву ОСОБА_3 від 29.11.2016 року, на яку він отримав лише письмову відповідь від 30.11.2016 року.

Так, постановою прокурора Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання від 16.03.2017 року у задоволенні клопотання ОСОБА_3 від 03.01.2017 року відмовлено з посиланням на те, що заява ОСОБА_3 від 29.11.2016 року була вже предметом розгляду Львівською місцевою прокуратурою №2 та 30.11.2016 року заявнику надано письмову відповідь.

Згідно з ч. 3 ст. 93 КПК України сторона захисту, потерпілий здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок, ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Ініціювання стороною захисту, потерпілим проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку передбаченому статтею 220 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Стаття 220 КПК України передбачає, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

В силу вимог ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що посилання прокурора в постанові від 16.03.2017 року про відмову в задоволенні клопотання на те, що заява ОСОБА_3 від 29.11.2016 року була вже предметом розгляду Львівською місцевою прокуратурою №2 та 30.11.2016 року заявнику надано письмову відповідь, не являється для цього достатньою мотивацією в розумінні ст. 220 КПК України, зокрема, що про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова.

Відтак, для всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, надання їм належної правової оцінки та забезпечення прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, слідчий суддя вважає, що необхідно постанову прокурора Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання від 16.03.2017 року скасувати та зобов`язати керівника Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 долучити заяву ОСОБА_3 від 29.11.2016 року до матеріалів кримінального провадження № 0001476.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 56, 93, 110, 113, 220, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання від 16.03.2017 року - задовольнити.

Постанову прокурора Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання від 16.03.2017 року скасувати.

Зобов`язати керівника Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 долучити заяву ОСОБА_3 від 29.11.2016 року до матеріалів кримінального провадження № 0001476.

Ухвала оскарженню не підлягає

Суддя ОСОБА_1