Ухвала
іменем україни
17 січня 2017 рокум. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженогоОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0002418 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Будятичі Іваничівського району Волинської області, проживаючого на АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_8 , яка брала участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 21 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 13 червня 2016 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 21 березня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 19 квітня 2015 року близько 00 години 25 хвилин, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , під час конфлікту з ОСОБА_9 умисно наніс йому один удар плоским, одностороннє заточеним, колюче-ріжучим знаряддям на зразок клинка ножа в ділянку грудей, спричинивши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, від яких той помер.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 13 червня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 змінено. Дії засудженого кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з 19 квітня 2015 року по 13 червня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вказує на порушення місцевим та апеляційним судами вимог процесуального закону в частині обов`язкового повідомлення потерпілого про дату, час і місце розгляду кримінального провадження, не направлення потерпілому копії вироку суду першої інстанції, проведення апеляційного розгляду без участі потерпілого. На думку прокурора, змінивши вирок суду першої інстанції, апеляційний суд неправильно застосував положення ч. 2 ст. 121 КК. Крім того, вказане рішення апеляційний суд прийняв без безпосереднього дослідження доказів, чим істотно порушив процесуальний закон.

Як убачається зі змісту касаційної скарги засудженого ОСОБА_7 , останній, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить судові рішення щодо нього скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вказує, що не мав умислу на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень або смерті, а тому кваліфікацію своїх дій за ч. 1 ст. 115 та ч. 2 ст. 121 КК вважає неправильною. На думку засудженого, судові рішення щодо нього ґрунтуються на припущеннях, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які підтверджували б його винуватість у вчиненні інкримінованого діяння.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 , які підтримали касаційну скаргу засудженого та заперечили проти задоволення касаційної скарги прокурора, пояснення прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала касаційну скаргу прокурора в частині скасування ухвали апеляційного суду з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції та вважала, що касаційна скарга засудженого також підлягає частковому задоволенню, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги засудженого та прокурора не підлягають задоволенню на таких підставах.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

За встановлених фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК апеляційним судом кваліфіковані правильно.

Переглядаючи вирок за апеляцією захисника, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про неправильне застосування судом першої інстанції ч. 1 ст. 115 КК, а тому перекваліфікував дії засудженого.

Такий висновок апеляційного суду достатньо вмотивований і ґрунтується на фактичних обставинах справи, які встановлені судом першої інстанції та викладені у вироку на підставі висунутого ОСОБА_7 обвинувачення.

Так, формулювання обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті та визнаного місцевим судом доведеним, не свідчить про умисел засудженого на вчинення вбивства.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 обвинувачувався та визнаний судом винним в умисному нанесенні удару потерпілому, у результаті чого останньому було заподіяно тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть.

З огляду на таке формулювання обвинувачення, кваліфікація вчиненого ОСОБА_7 діяння за ч. 2 ст. 121 КК є правильною.

При цьому доводи прокурора про порушення апеляційним судом принципу безпосередності дослідження доказів є безпідставними, оскільки апеляційний суд не дав іншу оцінку доказам, натомість виходячи з фактичних обставин справи, встановлених судом першої інстанції, обґрунтовано не погодився з застосованим щодо ОСОБА_7 законом України про кримінальну відповідальність.

Посилання сторони захисту на перебування ОСОБА_7 під час нанесення удару потерпілому у стані необхідної оборони були предметом перевірки судів першої й апеляційної інстанцій та обґрунтовано визнанні неспроможними. Виходячи з встановлених судом фактичних обставин справи, підстав вважати, що на момент вчинення злочину засуджений перебував у стані необхідної оборони немає.

Не знаходять свого підтвердження й доводи касаційної скарги прокурора про порушення прав потерпілого при здійсненні кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанції.

Так, положення п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК щодо скасування судового рішення з підстав здійснення судового провадження за відсутності потерпілого, належним чином неповідомленого про дату, час і місце судового засідання, застосовуються з метою забезпечення належної реалізації потерпілим під час судового провадження передбачених ч. 3 ст. 56 КПК прав, а також недопущення випадків, за яких потерпілий був би обмежений чи позбавлений можливості реалізувати свої права.

Як убачається з матеріалів справи, потерпілий ОСОБА_10 був присутній в судовому засіданні суду першої інстанції 05 жовтня 2015 року, під час якого подав заяву про продовження кримінального провадження без його участі, поклавшись у вирішенні питання про обрання ОСОБА_7 міри покарання на розсуд суду (т. 2 а.с. 30, 31).

Тому, з урахуванням вказаної позиції потерпілого, подальший розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції здійснювався без повідомлення та участі останнього.

При цьому потерпілий належним чином повідомлявся про апеляційне оскарження вироку щодо ОСОБА_7 та йому направлялась копія апеляційної скарги захисника (т. 2 а.с. 109). Проте оскільки в судове засідання суду апеляційної інстанції він також не з`явився, апеляційний розгляд проведено без його участі.

Таким чином, порушень судами першої та апеляційної інстанцій прав потерпілого, на які послалась прокурор у касаційній скарзі, колегія суддів не убачає.

За таких обставин, касаційні скарги засудженого та прокурора не підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 21 березня 2016 року, змінений ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 13 червня 2016 року, та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого та прокурора без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3