Справа № 583/3554/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" січня 2017 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000103 від 04 серпня 2015 року, про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жилівка Новоселицького району Чернівецької області, громадянина України, освіта середня технічна, одруженого, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого АДРЕСА_1 , інваліда 3 групи, учасника антитерористичної операції, раніше не судимого,
за ч. 3 ст. 405 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 на підставі Указу Президента України № 15/2015 від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію» 30 січня 2015 року призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 . Далі, у зв`язку зі створенням у АДРЕСА_2 нового військового формування старший лейтенант ОСОБА_4 переведений для подальшого проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , де призначений на посаду командира 4 інженерно-будівельного взводу 4 інженерно-будівельної роти.
З 6 липня 2015 року на посаді старшого помічника начальника штабу з кадрів та стройової частини військової частини польова пошта НОМЕР_2 проходив військову службу молодший лейтенант ОСОБА_6 .
Відповідно до вимог ст.ст. 6, 11, 16, 49, 50 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, старший лейтенант ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків явно злочинного наказу, свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, бути зразком високої культури, скромності й витримки, поважати честь і гідність кожної людини, виявляти повагу до військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватись правил військової ввічливості та поведінки, не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, виявляти повагу до начальників і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.
Положеннями ст.ст. 28-32, 35-37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців, усні або письмові накази начальника обов`язкові для виконання підпорядкованими військовослужбовцями.
У період з 7 квітня 2015 року по 10 серпня 2015 року молодший лейтенант ОСОБА_6 тимчасово виконував обов`язки начальника штабу-першого заступника командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 та відповідно до вимог ст. 103 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був прямим начальником для всього особового складу вказаної військової частини.
03 серпня 2015 року близько 15 год. 30 хв. командир 4 інженерно - будівельного взводу 4 інженерно-будівельної роти військової частини - польова пошта НОМЕР_2 старший лейтенант за призовом у зв`язку з мобілізацією на особливий період ОСОБА_4 перебуваючи біля казарми вказаної військової частини за адресою: АДРЕСА_2 , достовірно знаючи вимоги Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України щодо порядку взаємовідносин між військовослужбовцями за наявності між ними відносин підлеглості, будучи невдоволеним відданим усним наказом молодшого лейтенанта ОСОБА_6 , який виконував обов`язки начальника штабу-першого заступника командира вказаної військової частини, порушуючи встановлений військовими статутами порядок взаємовідносин між військовослужбовцями, умисно спричинив останньому тілесні ушкодження у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби.
Так, близько 15 год. 30 хв. 03 серпня 2015 року біля будівлі казарми військової частини - польова пошта НОМЕР_2 старший лейтенант ОСОБА_4 порушуючи військову дисципліну, грубо, із застосуванням нецензурної лексики виражався в бік своїх співслужбовців. Молодший лейтенант ОСОБА_6 , як тимчасово виконуючий обов`язки начальника штабу-першого заступника командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , будучи начальником для всього особового складу вказаної військової частини, віддав усний наказ старшому лейтенанту ОСОБА_4 заспокоїтись та направитись до розташування казарми, з метою уникнення конфліктної ситуації між підлеглими військовослужбовцями. В свою чергу старший лейтенант ОСОБА_4 почав безпідставно пред`являти претензії молодшому лейтенанту ОСОБА_6 з приводу, на думку ОСОБА_4 , безпідставного віддання ним усного наказу, нецензурно образив останнього, а після цього відштовхнув його за кут будівлі казарми, де наніс останньому один сильний удар долонею правої руки, стиснутої у кулак, в область обличчя, спричинивши молодшому лейтенанту ОСОБА_6 сильний фізичний біль. Одразу після цього, ОСОБА_4 наніс сильний удар правою ногою в нижню частину (нижче коліна) лівої ноги ОСОБА_6 , чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді садна верхньої третини лівої гомілки, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 287 від 10 серпня 2015 року відноситься до легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, 03 серпня 2015 року о 15 год. 30 хв. командир 4 інженерно - будівельного взводу 4 інженерно-будівельної роти військової частини - польова пошта НОМЕР_2 старший лейтенант за призовом у зв`язку з мобілізацією на особливий період ОСОБА_4 , перебуваючи біля казарми вказаної військової частини за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, діючи в порушення вимог ст.ст. 11, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, наніс прямому начальнику молодшому лейтенанту ОСОБА_6 один сильний удар долонею правої руки, стиснутої у кулак, в область обличчя та наніс сильний удар правою ногою в нижню частину (нижче коліна) лівої ноги ОСОБА_6 , чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді садна верхньої третини лівої гомілки, заподіявши тілесні ушкодження начальнику у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину не визнав та пояснив, що 27.07.2015 року він прибув на службу до військової частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_2 . Після прибуття до військової частини його ( ОСОБА_4 ) ні усно, ні письмово не повідомляли про те, кому він ( ОСОБА_4 ) буде безпосередньо підпорядковуватись по службі, на момент конфлікту з ОСОБА_6 , що стався 03.08.2015 року, він ( ОСОБА_4 ) не знав про те, що ОСОБА_6 є виконуючим обов`язки командира військової частини та є його ( ОСОБА_4 ) безпосереднім начальником. Про це він ( ОСОБА_4 ) дізнався вже після конфлікту, який стався 03.08.2015 року. 03.08.2015 року зранку він ( ОСОБА_4 ) сказав ОСОБА_7 , що піде за територію військової частини зустрітися зі своїми співслуживцями, які приїхали з зони АТО. ОСОБА_6 дав на це згоду. Він ( ОСОБА_4 ) через КПП вийшов з території військової частини. А коли він з міста повернувся до КПП, то його там затримали, сказавши, що він порушив форму одягу вийшов за територію військової частини без військової форми та стали вимагати пред`явити посвідчення. Після цього з КПП солдат ОСОБА_8 повів його ( ОСОБА_4 ) до чергового по військовій частині. Черговий викликав ОСОБА_6 , і останній повідомив, що не відпускав його ( ОСОБА_4 ) з території військової частини. Його ( ОСОБА_4 ) це обурило, так як це було неправдою, так як насправді ОСОБА_6 дав свій дозвіл на те, щоб він ( ОСОБА_4 ) вийшов з території військової частини. По дорозі від чергової частини до казарми він ( ОСОБА_4 ) намагався поговорити з ОСОБА_6 з цього приводу, запитуючи у останнього про те, чому він сказав, що не відпускав його з території військової частини, однак ОСОБА_6 не бажав з ним розмовляти. Тоді він ( ОСОБА_4 ) став до ОСОБА_6 животом та перегородив йому дорогу до казарми, щоб той не йшов і поговорив з ним. Після чого ОСОБА_6 кулаком вдарив його ( ОСОБА_4 ) в обличчя і від удару він впав на землю та втратив свідомість. Коли він прийшов до тями, то лежав на землі, тримаючи за ноги ОСОБА_6 , а солдат ОСОБА_8 був поруч та бив його ( ОСОБА_4 ) ногами по тулубу та голові. Все це побачили бійці з казарми, один з яких ОСОБА_9 підійшов до нього ( ОСОБА_4 ) та припинив цей конфлікт, а потім до нього підійшов ОСОБА_10 та відвів його до медчастини, де жінка-фельдшер надала йому медичну допомогу дала заспокійливі ліки. Потім в медчастину прийшов командир військової частини ОСОБА_11 та став його ( ОСОБА_4 ) ображати нецензурною лайкою, смикати за одяг. Він ( ОСОБА_4 ) відповів ОСОБА_11 , що він у нього служити не буде, і ввечері цього ж дня він ( ОСОБА_4 ) вийшов з території військової частини та поїхав до м. Дніпропетровськ, де розташовувався штаб. 05.08.2015 року він ( ОСОБА_4 ) повернувся з м. Дніпропетровська до в/ч НОМЕР_2 , а 06.08.2015 року йому ( ОСОБА_4 ) знову стало погано, йому викликали машину швидкої допомоги та відвезли в Охтирську лікарню, а звідти його направили в лікарню в м. Харків. Після лікування в м. Харкові він ( ОСОБА_4 ) був госпіталізований до лікарні в м. Чернівці. ОСОБА_6 він ( ОСОБА_4 ) не бив, ніяких тілесних ушкоджень йому не наносив. Вважає що він ( ОСОБА_4 ) є потерпілим від конфлікту, що стався між ним та ОСОБА_6 , так як під час цього конфлікту саме йому ( ОСОБА_4 ) були заподіяні тілесні ушкодження, з приводу яких він проходив лікування в різних медичних закладах.
Невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину суд розцінює як його спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.
Хоча обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину не визнав, його вина у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 405 КК України, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.
Показами потерпілого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні пояснив, що після прибуття офіцера ОСОБА_4 на службу до військової частини НОМЕР_2 , яка розташовується в АДРЕСА_3 , він ( ОСОБА_6 ) надав йому витяг з наказу про те, що ОСОБА_4 приступив до виконання обов`язків військової служби у в/ч НОМЕР_2 , та повідомив ОСОБА_4 про те, що він ( ОСОБА_6 ) є його безпосереднім начальником. Через деякий час після прибуття ОСОБА_4 до в/ч НОМЕР_2 прийшов наказ про направлення бійців в зону АТО, і ОСОБА_4 було повідомлено про те, що він повинен їхати в АТО. На це ОСОБА_4 став заперечувати, говорячи, що він себе погано почуває, вимагав, щоб його направили на лікування, і що він не бажає їхати в АТО. 03.08.2015 року ОСОБА_4 підійшов до нього ( ОСОБА_6 ) за отриманням дозволу на вихід з території військової частини для зустрічі з його співслуживцями. Він ( ОСОБА_6 ) надав ОСОБА_4 дозвіл вийти за територію військової частини. Через деякий час йому ( ОСОБА_6 ) зателефонував черговий по військовій частині і попросив прийти в чергову частину, щоб забрати звідти офіцера ОСОБА_4 . Коли він ( ОСОБА_6 ) зайшов до приміщення чергової частини, то там знаходились черговий по військовій частині капітан ОСОБА_12 , офіцер ОСОБА_4 та солдат ОСОБА_8 . Офіцер ОСОБА_4 розмовляв з черговим по військовій частині на підвищених тонах, в ході розмови ОСОБА_12 намагався роз`яснити ОСОБА_4 , що з території військової частини дозволяється виходити тільки у формі одягу за статутом. Він ( ОСОБА_6 ) наказав ОСОБА_4 заспокоїтись та йти до казарми. По дорозі від чергової частини до казарми між ним та ОСОБА_4 також була розмова на підвищених тонах, під час якої ОСОБА_4 називав його на «Ти», «молокососом», говорив, що він ( ОСОБА_6 ) йому ( ОСОБА_4 ) ніхто і наказів його ( ОСОБА_6 ) він ( ОСОБА_4 ) виконувати не буде. Потім ОСОБА_4 став грудьми відштовхувати його ( ОСОБА_6 ) за кут казарми, говорячи при цьому: «Пішли розберемося як офіцери». Виштовхавши його ( ОСОБА_6 ) практично за кут казарми, ОСОБА_4 наніс йому ( ОСОБА_6 ) удар кулаком правої руки у ліву нижню щелепу. Після цього між ними почалася штовханина, ОСОБА_4 послизнувся і впав на коліна. В цей момент до них підбіг солдат ОСОБА_8 та солдат ОСОБА_13 та розборонили їхню штовханину. Однак словесна перепалка між ним та ОСОБА_4 продовжувалась, під час якої ОСОБА_4 вдарив його ( ОСОБА_6 ) ногою по його лівій нозі. Після цього конфлікт між ними припинився і ОСОБА_4 пішов у медичну частину, а він ( ОСОБА_6 ) зателефонував командиру військової частини ОСОБА_11 , який в цей час перебував у відпустці та знаходився в м. Охтирка, і доповів про виниклий конфлікт. ОСОБА_11 прибув до військової частини та зайшов до приміщення медчастини, де знаходився ОСОБА_4 . ОСОБА_11 обурила поведінка ОСОБА_4 , між ними відбувалась розмова на підвищених тонах. В.о. лікаря медчастини ОСОБА_14 доповів, що після огляду ОСОБА_4 було встановлено, що він не потребує будь-якої екстреної меддопомоги. А йому ( ОСОБА_6 ) ОСОБА_11 наказав звернутися до лікарні з приводу заподіяних ОСОБА_4 тілесних ушкоджень. Ні він ( ОСОБА_6 ), ні інші особи не заподіювали ніяких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 .
Показами свідка ОСОБА_13 , який в судовому засіданні пояснив, що він працює водієм-електриком у військовій частині НОМЕР_3 . 03.08.2015 р. він ( ОСОБА_13 ), перебуваючи в курилці в/ч НОМЕР_3 разом з ОСОБА_8 , почув розмову на підвищених тонах між офіцерами ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які знаходились біля приміщення казарми, ОСОБА_6 наказував ОСОБА_4 пройти в розташування казарми. Потім він ( ОСОБА_13 ) бачив, як ОСОБА_4 наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_6 . Після цього ОСОБА_4 та ОСОБА_6 схопили один одного за форменний одяг. Він ( ОСОБА_13 ) разом з ОСОБА_8 направились до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та почали їх розмиряти, відтягуючи одного від другого. ОСОБА_4 при цьому намагався ногами вдарити ОСОБА_6 та висловлювався нецензурною лайкою на їх ( ОСОБА_13 та ОСОБА_8 ) адресу. Він ( ОСОБА_13 ) бачив, як один раз ОСОБА_4 своєю ногою вдарив по нозі ОСОБА_6 . Через деякий час конфлікт між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 припинився і вони розійшлися: ОСОБА_6 відійшов в сторону, а ОСОБА_4 пішов в бік казарми.
Показами свідка ОСОБА_8 , який в судовому засіданні пояснив, що літом 2015 року він разом з солдатом ОСОБА_15 та старшим сержантом ОСОБА_16 заступили в наряд на КПП військової частини НОМЕР_3 в АДРЕСА_2 . Під час проведеного інструктажу їм було заборонено відпускати з території військової частини військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , яка розташовувалась на територій в/ч НОМЕР_3 , без відповідного дозволу командира в/ч НОМЕР_3 чи дозволу начальника в/ч НОМЕР_2 . В цей день близько 12.30 год. до КПП зайшов ОСОБА_4 та намагався вийти з території військової частини. Коли він ( ОСОБА_8 ) з ОСОБА_16 стали його зупиняти, то ОСОБА_4 став висловлюватися на їх адресу нецензурною лайкою та сказав, що він є офіцером і їм не підчиняється і не буде виконувати їх вимоги, та вибіг через КПП з території військової частини. Про цю подію вони доповіли черговому військової частини НОМЕР_3 і той наказав їм після повернення ОСОБА_4 на територію військової частини супроводити його до чергового по військовій частині. Близько 14 год. ОСОБА_4 повернувся на КПП та був зупинений черговим по КПП ОСОБА_16 та надав на його вимогу своє посвідчення. Черговий став записувати дані посвідчення ОСОБА_4 , і в цей час ОСОБА_4 підбіг до ОСОБА_16 , став висловлюватися нецензурною лайкою, вимагаючи повернути йому його посвідчення. Після цього ОСОБА_4 вибіг з території КПП та направився до приміщення штабу в/ч НОМЕР_3 . Він ( ОСОБА_8 ) за наказом чергового по КПП ОСОБА_16 пішов до чергового по в/ч НОМЕР_3 , щоб віднести туди посвідчення ОСОБА_4 . Коли він ( ОСОБА_8 ) прибув до чергового по військовій частині, то там вже знаходився ОСОБА_4 . Він ( ОСОБА_8 ) віддав посвідчення ОСОБА_4 та направився до місця несення служби. Через деякий час, коли він ( ОСОБА_8 ) проходив повз приміщення клубу, то побачив між приміщеннями казарми та спортзалу військовослужбовців, між якими була якась сутичка. Він ( ОСОБА_8 ) підбіг до них та побачив, що це були офіцери ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , та побачив, як ОСОБА_4 наніс рукою удар в обличчя ОСОБА_6 . В цей час до них підбіг солдат ОСОБА_13 і він ( ОСОБА_8 ) разом з ОСОБА_13 стали відтягувати ОСОБА_4 та ОСОБА_17 один від одного. Він ( ОСОБА_8 ) схопив за руки ОСОБА_4 та відвів їх йому за спину, а потім руками обхопив ОСОБА_4 за тулуб, тим самим не даючи йому можливості застосовувати фізичну силу до ОСОБА_6 . При цьому ОСОБА_4 намагався ногами вдарити ОСОБА_6 і один раз правою ногою вдарив по лівій нозі ОСОБА_6 . При цьому ОСОБА_4 послизнувся і ОСОБА_6 його придержав, щоб він не впав на землю. Під час цього конфлікту ОСОБА_4 висловлювався нецензурною лайкою та погрожував всім фізичною розправою, кричав, що він офіцер, а вони - солдати і не мають права ні підходити до нього, ні доторкатися до нього. Після цього конфлікт між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було припинено і вони розійшлися. Він ( ОСОБА_8 ) повернувся на КПП, а через деякий час на КПП приїхав командир в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_11 , якому він ( ОСОБА_8 ) доповів про вказану подію.
Показами свідка ОСОБА_16 , який в судовому засіданні пояснив, що в день конфлікту він був черговим по КПП разом з ОСОБА_8 . В цей день вранці ОСОБА_4 намагався вийти з території військової частини через КПП, однак він ( ОСОБА_16 ) та ОСОБА_8 не випускали його, так як ОСОБА_4 був одягнений не по формі, а був наказ командира військової частини про заборону виходу з території військової частини військовослужбовців, які одягнуті не по формі. Однак ОСОБА_4 вибіг з території військової частини. Про даний факт він ( ОСОБА_16 ) повідомив чергового військової частин частини НОМЕР_3 , на що останній сказав, щоб після повернення ОСОБА_4 . ОСОБА_8 супроводив його до штабу. Коли ОСОБА_4 повернувся, він ( ОСОБА_16 ) зупинив його, щоб пересвідчиться, що це саме військовослужбовець даної військової частини, та запитав у ОСОБА_4 його посвідчення. Його ( ОСОБА_16 ) вимога надати посвідчення викликала у ОСОБА_4 обурення, він почав кричати, висловлюватись нецензурною лайкою, говорячи, що він, як офіцер, має право вільно виходити та заходити до розташування військової частини, і що його не мали права зупиняти, однак своє посвідчення все ж надав. Він ( ОСОБА_16 ) зателефонував черговому по частині та продиктував посаду і звання ОСОБА_4 , а потім в супроводі ОСОБА_8 направив ОСОБА_4 до штабу.
Показами свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні пояснив, що він обіймав посаду командира в/ч НОМЕР_2 та станом на момент вчинення злочину перебував у відпустці. Йому зателефонував в.о. командира в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_18 з вимогою прибути до військової частини в зв`язку з тим, що новий військовослужбовець ОСОБА_4 провокує особовий склад обох частин неправомірними діями, порушує субординацію, погрожував наряду по КПП. Старшим в частині НОМЕР_2 був ОСОБА_6 і ОСОБА_4 по статуту мав виконувати накази ОСОБА_6 . Коли він ( ОСОБА_11 ) прибув до військової частини, йому повідомили, що ОСОБА_4 намагався покинути військову частину без дозволу, між ОСОБА_4 та черговими по КПП виник конфлікт, та викликали ОСОБА_19 , щоб заспокоїти ОСОБА_4 , і що ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_6 тілесні ушкодження. Після цього у нього ( ОСОБА_11 ) відбулась розмова з ОСОБА_4 , під час якої ОСОБА_4 вів себе агресивно, ображав його. Зясувавши всі обставини, він ( ОСОБА_11 ) віддав усний наказ прибути ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на санпропускник ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Крім того, вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 405 КК України, підтверджується наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Копією витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 № 184 від 27.07.2015 р. (параграф 1), відповідно до якого ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини та призначено командиром 4 інженерно-будівельного взводу 4 інженерно-будівельної роти військової частини польова пошта НОМЕР_2 .
Копією витягу з наказу № 184 від 27.07.2015 р. (параграф 2), згідно якого молодшого лейтенанта ОСОБА_6 допущено до тимчасового виконання обов`язків начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 з 7.04.2015 р.
Висновком судово-медичної експертизи № 287 від 10.08.2015 р., відповідно до якого при експертизі ОСОБА_6 виявлено тілесне ушкодження у вигляді садна верхньої третини лівої гомілки по передній поверхні, що відноситься до легких тілесних ушкоджень. Дане ушкодження утворилось від дії тупого предмета, про що свідчить характер ушкодження. Давність нанесення ушкодження може відповідати даті, зазначеній у постанові, про що свідчить характер кірки садни. Не виключена можливість отримання вищевказаного тілесного ушкодження при обставинах, вказаних у постанові.
Протоколом проведення слідчого експерименту з фототаблицями від 29.10.2015 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_6 розказав про обставини заподіяння йому обвинуваченим тілесних ушкоджень 03.08.2015 р. та показав спосіб та механізм нанесення обвинуваченим йому ударів.
Суд не бере до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він не знав про те, що ОСОБА_6 є виконуючим обов`язки командира військової частини та є його ( ОСОБА_4 ) безпосереднім начальником, так як такі його доводи спростовуються поясненням потерпілого ОСОБА_6 про те, що після прибуття офіцера ОСОБА_4 на службу до військової частини НОМЕР_2 , яка розташовується в АДРЕСА_3 , він ( ОСОБА_6 ) особисто надав йому витяг з наказу про те, що ОСОБА_4 приступив до виконання обов`язків військової служби у в/ч НОМЕР_2 , та повідомив ОСОБА_4 про те, що він ( ОСОБА_6 ) є його безпосереднім начальником. Крім того, сам обвинувачений в своїх поясненнях в судовому засіданні пояснив, що 03.08.2015 року ОСОБА_6 надав йому дозвіл вийти за територію військової частини зустрітися зі своїми співслуживцями, що свідчить про те, що ОСОБА_4 , звертаючись за таким дозволом до ОСОБА_6 був обізнаний та усвідомлював той факт, що ОСОБА_6 є його начальником, а він ( ОСОБА_4 ) є його підлеглим по службі.
Також суд не бере до уваги покази обвинуваченого про те, що він ( ОСОБА_4 ) не бив потерпілого ОСОБА_6 і ніяких тілесних ушкоджень йому не заподіював, так як такі його покази спростовуються показами потерпілого ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , які в судовому засіданні підтвердили факт нанесення обвинуваченим удару кулаком по обличчю та удару ногою по лівій нозі потерпілому ОСОБА_6 . Дані покази потерпілого та свідків про обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме про час і місце його вчинення, спосіб та механізм заподіяння тілесного ушкодження обвинуваченим потерпілому ОСОБА_6 узгоджуються між собою та відповідають висновку судово-медичної експертизи про виявлене у ОСОБА_6 тілесне ушкодження, спосіб, механізм та давність його заподіяння, а тому у суда відсутні підстави ставити під сумнів вказані покази.
Крім того, поведінка обвинуваченого 03.08.2015 року безпосередньо перед подією злочину у черговій частині, та пояснення потерпілого ОСОБА_6 про те, що після того, як він наказав ОСОБА_4 заспокоїтись та йти до казарми, між ними відбулась розмова на підвищених тонах, під час якої обвинувачений ОСОБА_4 називав його на «Ти», «молокососом», говорив, що він ( ОСОБА_6 ) йому ( ОСОБА_4 ) ніхто і наказів його ( ОСОБА_6 ) він ( ОСОБА_4 ) виконувати не буде, - свідчать про те, що ОСОБА_4 , будучи невдоволеним відданим усним наказом молодшого лейтенанта ОСОБА_6 , який виконував обов`язки начальника штабу-першого заступника командира вказаної військової частини, умисно заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби.
Доводи захисника про те, що обвинуваченням не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 в умовах особливого періоду, і що дії ОСОБА_4 необґрунтовано кваліфіковано за ч.3 ст. 405 КК України, як вчинені в умовах особливого періоду, - суд не бере до уваги з наступних підстав.
Згідно ст..1 Закону України «Про оборону України» особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Поняття особливого періоду наведене у частині першій статті 1 Закону № 3543-ХІІ від 21.10.1993 р. «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за правилами якої особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Таким чином, особливий період пов`язується, зокрема, із проведенням мобілізації.
Загальновідомим є факт, що Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014, затвердженим Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VI, в Україні оголошено часткову мобілізацію, у зв`язку з чим в Україні настав особливий період.
Цей Указ набрав чинності 18 березня 2014 року, а відповідно до його пункту 3 мобілізація проводиться протягом 45 діб з дня набрання Указом чинності.
За змістом статті 1 Закону № 3543-ХІІ особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.
У частині четвертій статті 3 Закону № 3543-ХІІ зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.
Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.
Водночас статтею 1 Закону № 3543-ХІІ надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.
Згідно зі статтею 11 Закону № 3543-ХІІ рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою України приймає Президент України.
При цьому рішення щодо проведення демобілізації Президентом України не приймалося.
Тобто особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України від 17.03.2014 року № 303 та продовжується до оголошення (набрання чинності) окремого рішення Президента України про демобілізацію.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 був 30.01.2015 року призваний Чернівецьким ОМВК на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період на підставі Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 «Про часткову мобілізацію», який затверджено Законом України від 15.01.2015 № 113-VІІІ, згідно якого оголошено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом. Закон України від 15.01.2015 № 113-VІІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 20 січня 2015 року.
Враховуючи викладене, кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 405 КК України, вчинене ОСОБА_4 03.08.2015 року, було вчинено ним в умовах особливого періоду.
Покази ОСОБА_4 про те, що під час конфлікту, який стався 03.08.2015 року, саме йому ( ОСОБА_4 ) були заподіяні ОСОБА_6 та солдатом ОСОБА_8 тілесні ушкодження, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Такі його покази спростовуються показами свідка ОСОБА_14 , який в судовому засіданні пояснив, що 03.08.2015 року до медпункту в/ч НОМЕР_3 прийшов ОСОБА_4 зі скаргами на тошноту, рвоту, головокружіння, говорив, що його побили. Ним ( ОСОБА_14 ) було оглянуто ОСОБА_4 та ніяких тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 виявлено не було, рвоти теж не було, тиск був нормальним. Медична сестра зробила ОСОБА_4 ін`єкцію заспокійливого засобу, так як ОСОБА_4 був дуже збуджений, негативно висловлювався на адресу командування військової частини та медперсоналу. Так як при огляді ОСОБА_4 симптоми, які він називав, не підтвердились: тиск був у нормі, рвоти не було, зіниці в нормі, зовнішніх ознак заподіяння тілесних ушкоджень виявлено не було, то підстав викликати швидку допомогу не було, ніщо не загрожувало життю та здоров`ю ОСОБА_4 , а тому він ( ОСОБА_14 ) відповів, що не може викликати швидку допомогу, оскільки ОСОБА_4 не перебуває в підпорядкуванні в/ч НОМЕР_3 та порадив звернутися до командування його ( ОСОБА_4 ) військової частини НОМЕР_2 .
Покази свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 суд не бере до уваги, так як вони не були свідками події злочину.
Органами досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_4 вмінено заподіяння побоїв начальнику у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби. Однак в судовому засіданні це не знайшло свого підтвердження.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 наніс потерпілому ОСОБА_6 один сильний удар долонею правої руки, стиснутої в кулак, в область обличчя, а також наніс сильний удар правою ногою в нижню частину (нижче коліна) лівої ноги ОСОБА_6 , чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді садна верхньої третини лівої гомілки.
Побої це неодноразові удари, що завдаються одночасно одному потерпілому.
Так як судом встановлено, що потерпілому ОСОБА_6 обвинуваченим завдано один удар долонею правої руки, стиснутої в кулак, в область обличчя, то суд вважає за необхідне виключити з обвинувачення ОСОБА_4 заподіяння побоїв начальнику у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби.
Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_4 знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і його дії суд кваліфікує за ч. 3 ст. 405 КК України, так як він вчинив заподіяння тілесних ушкоджень начальнику у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у наркодиспансері не перебуває, перебуває на обліку у психоневрологічному диспансері з приводу психоорганічного розладу, за місцем проходження служби характеризується незадовільно, враховує його склад сім`ї у нього хвора мати, яка потребує догляду, враховує його вік, стан здоров`я він є інвалідом 3 групи і на даний час проходить лікування.
Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.
До пом`якшуючих покарання обставин суд відносить те, що обвинувачений брав участь у антитерористичній операції, що тяжких наслідків від злочину не настало, і враховуючи ці обставини такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд вважає за можливе на підставі ст.. 69 КК України призначити обвинуваченому ОСОБА_4 основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст.405 КК України, у вигляді позбавлення волі, та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, так як так як таке покарання необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Цивільний позов по справі не заявлено.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374-376 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 405 КК України та призначити йому за цим законом покарання з застосуванням ст. 69 КК України 1 (один) рік позбавлення волі.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо протягом іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання,
-не виїжджати за межі України без погодження уповноваженого органу з питань пробації.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.
Вирок може бути оскаржений в Апеляційний суд Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Роз`яснити учасникам судового провадження їх право на отримання в суді копії вироку.
Суддя Охтирського міськрайсуду
Сумської області ОСОБА_1