АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/1556/15-к Номер провадження 11-кп/786/677/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст. 125 КК України Н.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого, судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження №0000434, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.04.2015, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 27 квітня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Котовське Вільшанського району Кіровоградської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

-04.03.2004 року вироком Комсомольського міського суду Полтавської області за ч.2 ст.289, ч.2 ст.186, ст.70 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 16.06.2006 р. умовно-достроково на 4 місяці 6 днів;

-26.10.2007 року Добровеличковським районним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.187 КК України на 3 роки 3 місяців позбавлення волі;

-15.02.2010 року вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області за ч.3 ст.185, ст.ст.71,72 КК України на 3 роки 2 місяців позбавлення волі. Звільнений 20.12.2011 умовно-достроково на 11 місяців 16 днів;

-17.05.2013 року вироком Комсомольського міського суду Полтавської області за ч.1 ст.122 КК України із застосуванням ч.1 ст.71 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі. Звільненого 17.11.2014 року за відбуттям строку покарання, -

визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 3000 грн.

За вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України за наступних обставин.

11 квітня 2015 року близько 19 год. 00 хв. в квартирі АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час сварки ОСОБА_7 завдав потерпілій ОСОБА_8 декілька ударів руками по різним частинам тіла, після чого із силою штовхнув її рукою. Внаслідок цього потерпіла вдарилася лівою частиною голови об стіну кімнати.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 повалив потерпілу на диван, сів на неї зверху та намагався душити ОСОБА_8 , натискаючи правим передпліччям їй на шию.

В результаті умисних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_8 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: синців невизначеної форми на лобі зліва з переходом у скроневу ділянку, навколо лівого ока, на правій боковій поверхні шиї, на задній поверхні лівого плечового суглобу, на тильній поверхні правої кисті, на задній поверхні верхньої третини правого стегна, на зовнішній поверхні середньої третини правого стегна, на правій сідниці в кількості двох, на задній поверхні верхньої третини лівого стегна, синців округлої форми на внутрішній та задній поверхнях верхньої, середньої та нижньої третинах правого плеча, садна на лівій боковій поверхні шиї, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи фактичні обставини провадження та правильність юридичної кваліфікації його дій, просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання внаслідок його суворості, та пом`якшити йому покарання, призначивши штраф у вигляді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що вину у скоєному він визнав у повному обсязі, щиросердечно розкаявся, активно сприяв у розкриттю злочину, проте названі обставини залишилися поза увагою суду. Крім цього, має стійкі соціальні зв`язки, адже проживає разом з матір`ю, працює неофіційно.

На переконання обвинуваченого, після отриманих численних травм він не може фізично працювати, особливо влітку.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 про законність судового рішення та безпідставність апеляції обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.136 КПК України належним підтвердженням особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

В судове засідання обвинувачений ОСОБА_7 не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить надана суду розписка про вручення судового повідомлення та розписки, яке він отримав особисто.

Клопотань про перенесення розгляду даної справи від учасників процесу, в тому числі і від самого обвинуваченого, до суду не надходило, поважних причини свого неприбуття також не повідомлено.

Враховуючи правила ч.4 ст.405 КПК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

З огляду на те, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, та явка його до суду не є обов`язковою, а апеляційним судом вжито всіх можливих та дієвих заходів для належного повідомлення обвинуваченого про дату, час та місце судового розгляду його апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розгляд апеляційної скарги провести за відсутності обвинуваченого.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному заподіянні потерпілій ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень, тобто злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України за обставин, викладених у вироку суду та правильність правової кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Твердження в апеляційній скарзі обвинуваченого про призначення судом надто суворого покарання за вчинення злочин проти здоров`я особи не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як встановлено вивченням справи, суд належно виконав зазначені вимоги закону.

Матеріали провадження свідчать, що ОСОБА_7 , який неодноразово раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів та злочину проти здоров`я особи, на шлях виправлення не став, не працював.

Із мотивувальної частини вироку видно, що суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, конкретні обставини справи, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, жодною працею не зайнятий, протягом року після звільнення з місць позбавлення волі вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 122 КК України, що свідчить про його схильність протиправної, суспільно небезпечної поведінки, правомірно врахувавши вчинення злочину за наявності рецидиву, як обставину, що обтяжує покарання та призначив винному покарання, необхідне та достатнє для його виправлення.

Не залишено поза увагою та враховано судом вчинення ОСОБА_7 щодо потерпілої ОСОБА_8 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Обставин, які б характеризували ОСОБА_7 виключно з позитивної сторони та могли б стати підставою для призначення йому покарання у вигляді грошового стягнення, тобто штрафу, що є мінімальним видом покарання за вчинення даного злочину, не доведено обвинуваченим і під час апеляційного розгляду.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на неможливість застосування до нього такого виду покарання, як виправні роботи через стан здоров`я, а саме наявність травми голови, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 КК України, громадські роботи не призначаються особам, визнаним інвалідами першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягли пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби.

Вказана норма кримінального закону містить вичерпний перелік осіб, до яких покарання у вигляді громадських робіт не застосовується.

В матеріалах провадження даних, які б свідчили про визнання ОСОБА_7 інвалідом першої або другої групи чи наявності й нього статусу військовослужбовця строкової служби колегією суддів не встановлено, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого не ґрунтуються на вимогах закону та є безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів підстав для зміни вироку не знаходить. Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 27 квітня 2016 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України.

Головуючий суддя : ОСОБА_2
Судді : ОСОБА_3
ОСОБА_4