Справа № 694/835/17 Провадження №1-кс/694/157/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
11.07.2017 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю начальника СВ Звенигородського
ВП ГУНП в Черкаській області
підполковника поліції ОСОБА_3
Клопотання мотивує тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що до Звенигородського відділу поліції звернувся ОСОБА_5 із заявою про те, що 19.05.2017 в період часу із 00 год. 00 хв. до 05 год. 20 хв. невідома особа проникла до гаражу, що за адресою: АДРЕСА_1 , звідки незаконно заволоділа скутером «Хонда», чим завдала матеріальної шкоди потерпілому.
Також до Звенигородського відділу поліції звернувся ОСОБА_6 із заявою про те, що 12.05.2017 в період часу із 22 год. 00 хв. до 23 год. 59 хв. невідома особа проникла до гаражу, що за адресою: АДРЕСА_2 , звідки незаконно заволоділа скутером «МL 50q-2», чим завдала матеріальної шкоди потерпілому.
В судовому засіданні слідчий клопотання повністю підтримав та просив суд його задовольнити.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку слідчого, слідчий суддя приходить до висновку, що доводи слідчого щодо необхідності накладення арешту на майно не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Так, згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення :
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У поданому клопотанні слідчий обґрунтував необхідність накладення арешту на майно тим, що санкція статті 289 ч. 2 передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої, відтак арешт необхідно накласти з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Статтею 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд серед іншого повинен враховувати: розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Жодних із вказаних вище і передбачених законом підстав слідчим ні в клопотанні, ні в судовому засіданні не доведено.
Доводи а слідчого щодо необхідності накладення арешту на майно ґрунтуються виключно на припущеннях.
Саме посилання на те, що санкція статті злочину, в скоєнні якого підозрюється ОСОБА_7 передбачає конфіскацію майна, не може слугувати беззаперечною підставою для накладення арешт.
Оскільки слідчим та прокурором не доведено необхідності такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, та не доведено можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, в задоволенні клопотання необхідно відмовити.
Керуючись ст.ст. 100, 117, 170-173 , 369, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя Звенигородського
районного суду ОСОБА_1