Номер провадження: 11-сс/785/1803/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.12.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

апелянта ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 24.10.2016 року,-

встановив:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СВ Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_8 , по кримінальному провадженню №0001184 від 30.05.2016 року, з правовою кваліфікацією за ст.ст. 190 ч.3, 190 ч.3 КК України, та накладено арешт на: автомобіль «Мерседес С200» шасі (Е) НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Республіки Болгарія НОМЕР_2 , який перебував у фактичному користуванні ОСОБА_6 та який, згідно свідоцтва про реєстрацію № НОМЕР_3 від 26.09.2011, належить на праві власності ОСОБА_9 , заборонивши вказаним чи іншим особам розпоряджатися чи використовувати його будь-яким чином; мобільний телефон «Нокіа 1035», імеї 1: НОМЕР_4 та імеї2: НОМЕР_5 , з активованими сім картами, абонентських номерів мобільних операторів зв`язку № НОМЕР_6 та № НОМЕР_7 , який перебував у фактичному користуванні ОСОБА_6 , заборонивши вказаній чи іншим особам розпоряджатися чи використовувати йо; мобільний телефон «Айфон 5S», з активованою сім картою, абонентського номеру мобільного оператора зв`язку № НОМЕР_8 , який перебував у фактичному користуванні ОСОБА_6 , заборонивши розпоряджатися чи використовувати його; посвідчення Республіки Болгарія № НОМЕР_3 від 26.09.2011 року про реєстрацію автомобіля «Мерседес С200» (Е) НОМЕР_1 з реєстраційними номерними знаками НОМЕР_2 , який перебував у фактичному володінні ОСОБА_6 , заборонивши розпоряджатися та використовувати його; типографські бланки накладних на відпущення та прийняття товарів у кількості 33 штук (не заповнені та без ідентифікаційних позначень), які перебували у фактичному володінні ОСОБА_6 , заборонивши розпоряджатися чи використовувати їх; металевий ключ для відкриття замку та брелок «Аварийное открытие 700-17-17», які перебували у фактичному володінні ОСОБА_6 , заборонивши розпоряджатися та використовувати його; металеві ключі в одній зв`язці у кількості 12 ключів, які перебували у фактичному володінні ОСОБА_6 , з забороною розпорядження та використання; кепку-бейсболку чорного кольору, яка перебувала у фактичному користуванні ОСОБА_6 , з забороною розпорядження та використання.
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, оскільки достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та можливого цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тимчасово вилучене майно відповідає положенням ч.2 ст.167 та ч.3 ст.172 КПК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого залишити без задоволення.

Апелянт зазначає, що арешт було накладено на майно яке належить ОСОБА_6 , який не має жодного відношення до кримінального провадження. Апелянт вказує, що в оскаржуваній ухвалі слідчим суддею не наведено обґрунтування необхідності накладення арешту на вказане майно, а тому накладення арешту на це майно було здійснено з порушеннями вимог ч.2 ст.167, ч.2 ст.170 КПК України, також по вказаному кримінальному провадженні нікому не було пред`явлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Крім того, апелянт вказує на те, що клопотання про накладення арешту на майно не відповідає вимогам ст.171 КПК України.

Відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України апеляційний розгляд проведено за відсутністю прокурора, який був своєчасно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи апелянта, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; вивчивши матеріали провадження за клопотанням слідчого; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання про можливість розгляду апеляційної скарги, яка подана особою яка, відповідно до матеріалів кримінального провадження не є стороною цього провадження, апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно матеріалів судового провадження та змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно, на яке оскаржуваною ухвалою було накладено арешт, на час його вилучення працівниками поліції перебувало у володінні ОСОБА_6 , тобто особи, яка звернулася з апеляційною скаргою.

Таким чином, з урахуванням аналізу норм закону, закріплених в ст.41 Конституції України, ч.1 ст.174, п.10 ч.1 ст.393 КПК України, ОСОБА_6 є особою, яка може звернутися з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно.

Що стосується доводів апеляційної скарги апелянта про те, що апеляційна скарга подана у відповідності до вимог ст.395 КПК України, то вони є обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст.395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно матеріалів судового провадження оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена без виклику ОСОБА_6 , який в своїй апеляційній скарзі вказує на те що про існування оскаржуваної ухвали про арешт майна йому стало відомо тільки 05.12.2016 року. Підстав ставити під сумнів дату отримання апелянтом копії оскаржуваного рішення у апеляційного суду не має, оскільки матеріали судового провадження містять розписку про отримання копії оскаржуваної ухвали 05.12.2016 року.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 подана у відповідності до положень ст.395 КПК України та підлягає розгляду.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо незаконності прийнятого слідчим суддею рішення, апеляційним судом встановлене наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна.

Як убачається з оскаржуваної ухвали, слідчим суддею було встановлено, що слідчим відділом Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001184 від 30.05.2016 року.

Згідно змісту клопотання про накладення арешту на майно, органом досудового розслідування встановлено, що 30.05.2016 р. в чергову частину Хмельницького ВП Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_10 , який є директором ТОВ «Євромета», про прийняття мір до невстановлених осіб, які 29.05.2016р. приблизно о 15год.30хв. в м.Одеса, по вул. Моторна 8/5 шахрайським шляхом заволоділи вантажем, який належить ТОВ «Євромета» на загальну суму 400000грн.
12.07.2016 р. в чергову частину Хмельницького ВП Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_11 , який є заступником директора ТОВ «Гідропром», про прийняття мір до невстановлених осіб, які 11.07.2016р., приблизно о 23год.00хв., в м.Одеса, по вул. Новомосковська, 19 шахрайським шляхом заволоділи вантажем у вигляді 9 бочок Primefoam 8080 (поліольний компонент) та 13 бочок Wannate РМ-200 (ізоцианат), загальною вартістю 254333,4грн., які належать ТОВ «Гідропром», чим було завдано останнім матеріальну шкоду на зазначену суму.
В ході досудового слідства, було встановлено місцезнаходження незаконно привласнених 9 бочок Primefoam 8080 (поліольний компонент) та 13 бочок Wannate РМ-200 (ізоцианат), які перевозив ОСОБА_12 , на автомобілі «Мерседес» д.н. НОМЕР_9 , транспортування яких супроводжував ОСОБА_6 , який пересувався на автомобілі «Мерседес С200» білого кольору з болгарськими реєстраційними номерами НОМЕР_2 .
26.07.2016 року, за адресою: м. Олешки, вул. Горького 28-а було проведено огляд місця події, в ході якого, були оглянуті та вилучені автомобіль «Мерседес С200» білого кольору з болгарськими реєстраційними номерами НОМЕР_2 ; мобільний телефон «Нокіа 1035» імеі1: НОМЕР_4 , імеі2: НОМЕР_5 з сім картами № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 ; мобільний телефон «Айфон 5S» з сім картою № НОМЕР_8 ; посвідчення про реєстрації транспортного засобу № НОМЕР_3 на «Мерседес С200» білого кольору, (Е) НОМЕР_1 з болгарськими реєстраційними номерами НОМЕР_2 ; пачка порожніх надрукованих накладних; 1 ключ з брелоком «Аварийное открытие 700-17-17»; 12 ключів в одній зв`язці; кепка-бейсболка чорного кольору, які належать ОСОБА_13 .
Автомобіль «Мерседес С200» білого кольору з болгарськими реєстраційними номерами НОМЕР_2 під час його вилучення перебував у користування ОСОБА_6 , у якого крім вищезазначеного свідоцтва про реєстрацію, згідно якого зазначений автомобіль належить ОСОБА_9 , який проживає в Р.Болгарія, інших документів в наявності не було.
Згідно отриманої під час досудового розслідування інформації, на автомобілі «Мерседес С200» № НОМЕР_2 на територію України 16.11.2014 в`їхав ОСОБА_14 . Таким чином а/м з болгарськими реєстраційними номерами НОМЕР_2 на території України перебуває з 16.11.2014, що перевищує всі можливі терміни тимчасового перебування автомобілів з іноземною реєстрацію на території України.
06.10.2016 року старший слідчий СВ Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ОСОБА_7 звернулася до слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси з клопотанням про накладення арешту на зазначене майно, мотивуючи клопотання тим, що вилучені речі відповідають критеріям визначеним ст.ст.167, 170 КПК України.

Перевіривши матеріали судової справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що розглянувши клопотання слідчого, слідчий суддя районного суду, не звернувши уваги на необґрунтованість та невідповідність клопотання вимогам ст. 171 КПК України, прийшов до помилкового висновку, що вказане в клопотанні майно відповідає критеріям визначеним в ч. 2 ст. 167 КПК України, фактично продублював непереконливі доводи клопотання прокурора про підстави накладення арешту на майно та задовольнив клопотання, наклавши арешт на майно (а.с. 30-32).

Дане рішення слідчого судді суду першої інстанції не може бути визнано законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

За змістом ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно з п.1 ч. 3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає, що посилання, як слідчого судді в ухвалі, так і слідчого у клопотанні на те, що майно, відповідає критеріям ч.2 ст. 167 КПК України, не ґрунтуються на вимогах закону.

Згідно матеріалів кримінального провадження, долучених до клопотання слідчого та матеріалівпо кримінальному провадженню №0001184 від 30.05.2016 року підозру нікому вручено не було. Матеріали кримінального провадження, долучені до клопотання слідчого не містять доказів, що ОСОБА_6 має будь-яке відношення до кримінального правопорушення.

Таким чином, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно є необґрунтованою, оскільки забезпечення кримінального провадження, шляхом накладення арешту на зазначене в клопотанні майно могло мати місце в тому випадку, коли б воно відповідало вимогам ч.2 ст.167 КПК України.

Апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя районного суду не звернув уваги на невідповідність клопотання про накладення арешту на майно вимогам ст.171 КПК України, в якому, до клопотання не додано жодного документу, який би підтверджував існування підстав для накладення арешту на майно, визначених в ч.2 ст.170 КПК України, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна. В клопотанні зазначені підстави, якими слідчий обґрунтовує необхідність арешту майна, які, в свою чергу, не відповідають матеріалам кримінального провадження.

З урахуванням викладеного, у цьому кримінальному провадженні, на даному етапі його розслідування, не може бути накладено арешт на зазначене в клопотанні слідчого майно з підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, оскільки клопотання є невмотивованим.

На думку апеляційного суду,ініціювання слідчим та прокурором питання про накладення арешту на наказне в клопотанні майно, не в повній мірі відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

За таких обставин, покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання слідчого, слід визнати необґрунтованими та незаконними, а ухвалу слідчого судді - такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню з прийняттям нової ухвали, у відповідності до вимог ч.1 ст.173 КПК України, про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, оскільки клопотання немотивоване, не відповідає вимогам ст.171 КПК України та в ньому не міститься обставин, які обґрунтовують існування законних підстав для накладення арешту на майно.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 131, 132, 167, 170-173,376,404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 24.10.2016 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_8 , по кримінальному провадженню №0001184 від 30.05.2016 року, з правовою кваліфікацією за ст.ст. 190 ч.3, 190 ч.3 КК України, та накладено арешт на майно вилучене під час огляду місця події 26.07.2016 року у ОСОБА_6 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_8 , по кримінальному провадженню №0001184 від 30.05.2016 року, з правовою кваліфікацією за ст.ст. 190 ч.3, 190 ч.3 КК України про накладення арешту на майновилучене під час огляду місця події 26.07.2016 року у ОСОБА_6 відмовити.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4