"05" грудня 2016 р. Справа № 363/3952/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2016 року Вишгородський районний суд Київської області в складі колегії суддів:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника потерпілих ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Вишгорода обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000855 щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вища Дубечня Вишгородського району Київської області, громадянина України, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 7 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України
ВСТАНОВИЛА:
24.11.2016 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт складений у кримінальному провадженні № 0000855 старшим слідчим Вишгородського ВП ГУ НП в Київської області ОСОБА_9 , затвердженого прокурором Вишгородським відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 .

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 25.11.2016 року призначено підготовче судове засідання за обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000855.

Під час підготовчого судового засідання прокурор висловив думку, за можливо призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, судовий розгляд слід здійснювати у відкритому судовому засіданні.

Представник потерпілих підтримав думку прокурора за можливе призначення судового розгляду, зокрема зазначивши, що вимоги кримінального процесуального закону під час досудового розслідування відносно потерпілих були порушенні, але вони не впливають на можливість призначення до судового розгляду.

Захисник обвинуваченого заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки прокурором направлено обвинувальний акт до суду з порушенням КПК у даному кримінальному провадженні. Крім того, просив змінити міру запобіжного заходу з тримання під варти на домашній арешт.

Обвинувачений підтримав клопотання свого захисника.

Прокурор та представник потерпілих висловили думку відносно клопотання сторони захисту, що підстав для повернення обвинувального акту прокурору немає, а зміни запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт вважають, що існування ризиків на даний час не відпали, тому підстав для заміни запобіжного заходи не має.

Колегія суддів, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт та долучений до нього матеріалів досудового розслідування у відповідності до положень ст. 314 КПК України, яка регламентує порядок та межі підготовчого судового засідання, приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
В порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не належним чином викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення.

Так, згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частинами 1, 2 ст. 91 КПК України встановлюють обов`язкові обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій обвинуваченого в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі об`єктивної сторони, умислу.

Виходячи з наведеного слід прийти до висновку, що обвинувальному акті повинно бути повно викладено: обставини справи, як вони були встановлені на досудовому слідстві; спосіб вчинення кримінального правопорушення, інші його обставини; шкідливі наслідки, причинний зв`язок між діями обвинуваченого та наслідками, які настали; характер суб`єктивної сторони; місце, час, мотиви кримінального правопорушення; показання підозрюваного по суті повідомлення про підозру; доводи, наведені ним на свій захист, і результати їх перевірки; відомості, які характеризують особистість обвинуваченого; виявлені пом`якшуючі та обтяжуючі його відповідальність обставини.

Проте, з тексту обвинувального акту вбачається лише наявність викладу певних обставин, а не фактичних обставин кримінального правопорушення. Не вказане конкретно суб`єктивне відношення обвинуваченого до наслідків кримінального правопорушення, не викладений причинний зв`язок між діями обвинуваченого та наслідками, які настали; не розкрита повно форма вини та обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого.

В обвинувальному акті не викладено: конкретні причини здійснення пострілів й припинення обвинуваченим злочинних дій, та чи з власної волі припинив вчиняти дії, спрямовані на заподіяння смерті потерпілим; поведінка винного і потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що передувала події та після неї, їх особисті стосунки; ставлення обвинуваченого до потерпілих та бажання настання їм смерті.

Вказані вимоги закону відносно збирання, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження виконані не були, що свідчить про недодержання вимог ч. 1 ст. 91 КПК України.

Отже, питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілих, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Аналіз змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 7 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, указує на те, що при складанні обвинувального акту слідчим, прокурором не було дотримано цих вимог закону, оскільки направлений прокурором обвинувальний акт не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення.

Оскільки час вчинення кожного із злочинів є недостатньо визначеним, обставини справи щодо послідовності вчинення кримінальних правопорушень за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України та п.п. 1.7. ч. 2 ст. 115 КК України є не встановленими. З обвинувального акту не вбачається, в кого з потерпілих ОСОБА_11 чи ОСОБА_10 обвинуваченим здійснено постріли першим та як ці дії пов`язані між собою. Тобто подія злочину в повній мірі не встановлена (умисел, мотив, мета, час та місце вчинення кримінального правопорушення щодо кожного потерпілих).

Крім того, прокурор в обвинувальному акті дії ОСОБА_8 кваліфікує за ч. 1 ст. 263 КК України як незаконне придбання та носіння вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, а в формулюванні обвинувачення відносно ОСОБА_8 у чиненні кримінального правопорушення, уже зазначається незаконне придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується умисною виною, що в свою чергу в формулюванні обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України не викладено.
Відповідно до статтею 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, з чого випливає, що формулювання обвинувачення повинно бути конкретним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті.
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 01.03.2001 року у справі «Даллос проти Угорщини» п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «Ь» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Відсутність в обвинувальному акті вказаних фактичних обставин або даних про неможливість їх встановити позбавляє суд прийняти будь-яке процесуальне рішення по суті справи, яке можна було б безспірно визнати законним і справедливим, виходячи навіть з того, що є неможливим з огляду на зміст даного обвинувального акта вирішити питання про визначення ступеня відповідальності обвинуваченого, а будь-яке конкретне уточнення з цього приводу у подальшому виходитиме за межі такого поверхового і неконкретного обвинувачення. Така неконкретність обвинувачення заздалегідь перекладає по суті на суд обов`язок по збиранню доказів обвинувачення, зокрема в частині розкриття конкретного змісту вказаних вище обставин, що є неприпустимим з огляду на принцип змагальності сторін у кримінальному процесі що регламентовано статтею 22 КПК України.

Отже, без висунутого конкретизованого обвинувачення щодо ОСОБА_8 , у випадку постановлення судом будь-якого виду вироку за результатами розгляду обвинувального акту у даному кримінальному провадженні у тому вигляді, в якому поданий обвинувальний акт до суду, зазначені дії призведуть до порушення гарантованих законом процесуальних прав обвинуваченого, зокрема права на захист, а ухвалення судового рішення буде незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог процесуального права.

Відповідно до положень ст. 109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Як вбачається з обвинувального акту, в якому потерпілими в кримінальному провадженні № 0000855 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 7 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, є ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , а в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутній процесуальні дії та рішення відносно ОСОБА_13 . Крім того, з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що з матеріалами досудового розслідування ознайомлено потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , а ОСОБА_13 ні.

Статтею 110 КПК України передбачено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду, при чому рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Відповідно до ч. 1 ст. 282 КПК України зупинене досудове розслідування відновлюється постановою слідчого, прокурора, якщо підстави для його зупинення перестали існувати (підозрюваний видужав, його місцезнаходження встановлено, завершено проведення процесуальних дій у межах міжнародного співробітництва), а також у разі потреби проведення слідчих (розшукових) чи інших процесуальних дій. Копія постанови про відновлення досудового розслідування надсилається стороні захисту, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні доданого до обвинувального акту вище зазначену вимогу процесуального закону прокурором не дотримано, оскільки 21.10.2016 року ухвалою суду повернуто обвинувальний акт прокурору та 21.11.2016 року постановою прокурор змінює кваліфікацію кримінального діяння, 21.11.20016 року ОСОБА_8 повідомляють про підозру, 21.11.2016 року допитують ОСОБА_8 в якості підозрюваного, 21.11.2016 року надається доступ до матеріалів досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_8 та його захиснику ОСОБА_6 . Отже, прокурором та слідчим вчиняють процесуальні дії та приймаються процесуальні рішення без відновлення досудового розслідування.

Враховуючи вище зазначене та беручи до уваги, що органами досудового розслідування не дотримано вимог кримінально процесуального закону при направленні до суду обвинувального акту, колегія суддів вважає що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору в порядку п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Вирішуючи питання за клопотанням захисту, щодо зміни запобіжного заходу обраного обвинуваченому, колегія суддів виходив з такого, що під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_8 обрано запобіжний захід тримання під вартою.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21.10.2016 року повернуто обвинувальний акт прокурору та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000855 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24.12.2016 року.

Оскільки на даний час існують ризики які встановленні ухвалою суду від 21.10.2016 року про повернення обвинувального акту, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою, тому підстав для зміни запобіжного заходу не вбачається.

Крім того, виходячи з вимог положень ч. 3 ст. 315 КПК України, продовжений обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у межах строку, визначеного ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21.10.2016 року, слід вважати продовженим до 24.12.2016 року.

На підставі викладеного, керуючись п. 3 ч. 3 ст. 314, ч. 4 ст. 315, ст.ст. 369-372, 392 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000855, по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 7 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України повернути прокурору.

У клопотанні захисника ОСОБА_6 про заміну запобіжного заходу - відмовити.

Копію ухвали негайно направити прокурору для усунення зазначених у ній недоліків

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі подання апеляційної скарги, якщо її не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3