Справа № 761/3270/17
Провадження № 1-кс/761/2210/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , вивчивши матеріали скарги ОСОБА_2 на незаконне тримання під вартою, -

ВСТАНОВИВ:
До Шевченківського районного суду м. Києва в порядку ст.206 КПК України надійшла заява ( скарга) від ОСОБА_2 , в якій заявник посилається на незаконне утримання в Київському СІЗО № 13 та просить звільнити його з під варти, застосувавши до нього вимоги ч.5 ст.72 КК України.

Обгрунтовуючи скаргу, заявник зазначає, що він засуджений вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.04.2014 за ч.3 ст.289 КК України на строк 10 років.

19.08.2016 прибув до Київського слідчого ізолятора для участі у касаційному розгляді за його кримінальним провадженням.

Вважає себе таким, що відбув покарання повністю, а тому просить привести вирок Світловодського міськрайсуду Кіровоградської області у відповідність до вимог ч.5 ст.72 КК України, на підставі ст.206 КПК України негайно звільнити його з під варти.

Вивчивши зміст заяви (скарги), слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Так, у відповідності ст.206 КПК України на слідчого суддю покладено обов`язки щодо захисту прав людини.

Приписами вказаної вище статті визначено, що кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

При цьому частиною другої статті 206 КПК України закріплені умови при наявності яких здійснюється з`ясування підстав позбавлення волі певної особи з її доставкою до слідчого судді, а саме: якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили.

Отже, головним чинником має бути наявність обґрунтованої підозри вважати, що особа тримається під вартою без наявності судового рішення.

Між тим, заявник, звертаючись зі скаргою безпосередньо в тексті посилається на наявність судового рішення вироку Світлодарського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.04.2014 року, яким він засуджений до 10 років позбавлення волі, та для перегляду якого він прибув до суду касаційної інстанції.

Також останній просить привести вирок у відповідність до вимог ч.5 ст.72 КК України, що не входить до компетенції слідчого судді, а такі заяви розглядаються суддею за місцем відбування покарання, тобто за територіальністю на якій перебуває Полтавська ВК № 64 з якої прибув заявник до Київського слідчого ізолятора.

У відповідності до частини 1 ст.9 КПК України, зокрема, слідчий суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Таким чином, слідчий суддя, як і інші службові особи органів державної влади має діяти виключно в межах наданої компетенції.

Оскільки вказана скарга не містить об`єктивних даних які б свідчили про наявність обґрунтованої підозри вважати, що ОСОБА_2 утримується під вартою без судового рішення, а слідчий суддя не наділений повноваженнями щодо перегляду судових рішень, постановлених іншими суддями, а відтак відсутні підстави для доставки ОСОБА_2 до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 9, 206, 309 КПК України, слідчий суддя, ухвалив:
Відмовити ОСОБА_2 в доставці до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_3