Справа180/1861/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2017 р. м.Марганець

Марганецький міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Марганці кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 6 березня 2016 року під №0000829 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нікополь, Дніпропетровської області, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, працюючого різьбярем труб ТОВ «Нікотьюб», проживаючого АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника-адвоката ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

Органами досудового слідства ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України за наступних обставин:

ОСОБА_3 6 березня 2016 року, приблизно о 10-30 год. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за адресою свого мешкання в АДРЕСА_1 , довідався від своєї рідної сестри ОСОБА_7 про отримані нею побої від чоловіка ОСОБА_5 та в цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 . Близько 10-45 год. ОСОБА_3 взяв кухонний ніж і направився до ОСОБА_5 , який знаходився квартирі АДРЕСА_2 , де між ними в приміщені квартири виникла словесна сварка, яка переросла в бійку.

В ході бійки ОСОБА_3 , діючи умисно, не маючи наміру на заподіяння смерті, з ціллю спричинення тяжких тілесних ушкоджень, кухонним ножем, який тримав у правій руці, наніс ОСОБА_5 один удар в область грудної клітини ззаду зліва, чим заподіяв останньому, згідно висновку судово-медичної експертизи № 248 від 27 квітня 2016 року тілесні ушкодження у вигляді проникаючого торакообдомінального поранення грудної клітини ззаду зліва, з пошкодженням нижньої частки лівої легені, купола діафрагми, передньої стінки шлунку, лівобічного гемопневмоторексу, внутрішньо-черевної кровотечі, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , органами досудового слідства кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєнні злочину не визнав, в силу ст..63 Конституції України відмовився давати показання. Відповідаючи на питання повідомив, що до нього прийшла сестра ОСОБА_8 , була заплакана, тілесних ушкоджень на ній не було та повідомила, що ОСОБА_5 , забрав у неї мобільний телефон. Після чого пішов до ОСОБА_5 та він повідомив, що телефон програв у карти. Ударів ОСОБА_9 не завдавав, пішов додому. ОСОБА_10 вдарив на роботі. Допитували на досудовому слідстві без захисника, слідчий надрукував, а він підписав не читаючи.

Відповідно до ч.2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст.25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст.9 КПК України.

Згідно ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.

Суд же відповідно до ст.26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 суду показав, що 5 березня 2016 року, будучи в стані алкогольного сп`яніння, пішов грати у карти на дитячий майданчик, додому прийшов вранці, забрав мобільний телефон у дружини, продавши його, купив горілки та вживав її. Близько 9 год. прийшов ОСОБА_11 , став виясняти, де дів телефон, на що йому пообіцяв повернути телефон дружині. ОСОБА_11 пішов. Вдома був один. Через деякий час прийшов чоловік на імя ОСОБА_12 , почав вимагати гроші близько 800 гривень, які йому програв в карти, почалася бійка, обоє були у сильному алкогольному спяніні, він витяг з рукава ніж, наніс удар та побіг. Раніше вказував на ОСОБА_11 , бо був на нього ображений, бо він постійно повчає. Розуміє, що обмовив ОСОБА_11 . Слідчий не допитував, прийшов в реанімацію із вже написаними документами. Більше його не викликали, де б він міг дати правдиві покази. Просить ОСОБА_3 виправдати.

Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого йому злочину сторона обвинувачення, посилається на докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом, а саме:

-Протокол огляду місця події від 6 березня 2016 року відповідно до якого в період часу з 12 год. до 12-30 год. проведено огляд підїзду №4 по АДРЕСА_3 в ході якого виявлена та вилучена чоловіча кофта з слідами рідини червоно-бурого кольору ( ар.п.173-176)

- протокол огляду місця події (предмету) від 6 березня 2016 року відповідно до якого в період часу з 13-25 год. по 13-50 год. проведено огляд квартири АДРЕСА_4 , в ході якого на простирадлі на дивані та на стіні в кімнаті виявлені плями рідини бурого кольору. Також проведено огляд бетонного колодязя, розташованого біля підїзду, в якому виявлено та вилучену кухоний ніж. ( ар.п.177-183)

- постанову від 27 квітня 2016 року про долучення речових доказів кухонний ніж, простирадло, футболка, зразки крові ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , залишки змиви РБК, витяжки ( ар.п.184-185)

- висновок експерта № 248 від 27 квітня 2016 року відповідно до якого за даними медичних документів у ОСОБА_5 виявлене ушкодження у вигляді проникаючого торакоабдомінального поранення грудної клітини ззаду зліва з пошкодженням нижньої частки лівої легені, купола діафрагми, передньої стінки шлунку, лівобічного гемопневмотораксу, внутрішньо-черевної кровотечі, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Виявлене тілесне ушкодження утворилося від дії гострого предмету маючого колюче- ріжучі властивості. ( 188-189)

- висновоки експерта № 128к від 21 березня 2016 року та 129к від 21 березня 2016 року, відповідно до яких кров ОСОБА_5 , ОСОБА_3 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0 ( ар.п. 190- 191)

- висновок експерта № 594 від 29.03.16 року відповідно до якого в змиві на марлеву серветку, в слідах на поверхні простирадла, встановлено наявність крові людини, не виключена можливість утворення вказаних слідів за рахунок крові як потерпілого ОСОБА_5 , так і ОСОБА_3 ( ар.п.192-195)

- висновок експерта № 387 від 15 квітня 2016 року відповідно до якого на клинку ножа встановлена наявність крові людини. Кров на клинку ножа могла походити як від потерпілого ОСОБА_14 , так і підозрюваного ОСОБА_3 (ар.п.196-199)

- висновок експерта № 194 від 5.04.2016 року відповідно до якого за медичними документами у ОСОБА_3 виявлене тілесне ушкодження у вигляді гематоми правої кисті , яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень та утворилися від дії тупих твердих предметів або від ударів об такі предмети. Відповісти чи знаходився на момент надання медичної допомоги ОСОБА_3 в стані алкогольного сп`яніння немає можливості через відсутність токсикологічного дослідження крові в наданих медичних документах ( ар.п.203-204)

Оцінюючи зазначені протоколи суд враховує, що вони не містять жодних відомостей, які б прямо або опосередковано підтверджували винуватість ОСОБА_3 у завданні ОСОБА_5 тілесних ушкоджень та вважає, що вони лише підтверджують факт виявлення чоловічої кофти та кухонного ножа і наявність на них речовини бурого кольору, належність якої може бути як від підозрюваного, так і від потерпілого, вилучення речових доказів, наявності у потерпілого тілесних ушкоджень та ступінь їх тяжкості.

Оцінюючи висновок експертизи № 387 від 15.04.2016 року відповідно до якого на клинку, наданого на експертизу кухоного ножа, виявлена кров людини, суд враховує, що доказів того, як причетний ОСОБА_3 до вилученого із колодязя ножа, суду не надано.

Посилання прокурора на те, що доказом завдання ударів ОСОБА_3 є висновок СМЕ № 194 від 5.04.2016 року відповідно до якого у нього виявлена гематома на правій кисті, яка утворилась від дії тупих твердих предметів або від ударів об такі предмети, є необґрунтованим, оскільки згідно висновку СМЕ № 248 від 27.04.2016 року у ОСОБА_5 інших тілесних ушкоджень, крім ножового поранення , не виявлено.

Прокурор, на підтвердження вини ОСОБА_13 , посилається на його покази, які дані при розгляді питання про застосуваня запобіжного заходу та покази потерпілого під час проведення досудового розслідування.

Відповідно до ст..193 КПК України будь-які твердження чи заяви підозрюваного, обвинуваченого, зроблені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, не можуть бути використані на доведення його винуватості у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, або у будь-якому іншому правопорушенні.

Потерпілого ОСОБА_5 допитано в судовому засіданні та попереджено про кримінальну відповідальність.

Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 7.03.2016 року (ар.п.186) не містить підпису ОСОБА_5 в графі, що його попереджено про кримінальну відповідальність, згідно зі ст..383 КК України. Відповідно до дослідницької частини висновку СМЕ № 248 від 27.04.2016 року 6 березня 2016 року ОСОБА_14 оперований. 7.03.16 року 10.03.2016 року стан хворого тяжкий.

Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування допит потерпілого ОСОБА_5 проводився слідчим в період часу з 10 год. до 10-40 год. 7 березня 2016 року.

З врахуванням цього, суд вважає слушними покази потерпілого в частині того, що на досудовому слідстві його допитували у відділенні реанімації, після операції, в стані після наркозу.

Інших слідчих дій, передбачених главою 20 КПК України слідчим та прокурором, під час досудового розслідування з потерпілим, підозрюваним чи свідками, не проводилось.

Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Стороною обвинувачення не забезпечено присутність свідків обвинувачення. З метою забезпечення прибуття в судові засідання свідків, судом застосовувався привід , про що постановлялися ухвали 25 квітня 2017 року, 12 травня 2017 року, 22 травня 2017 року, на виконання яких отримані рапорти.

Стороною обвинувачення, в якості доказів вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого злочину визнані та долучені до справи, згідно постанови слідчого від 27.04.2016 року речові докази, однак вони не підтверджують причетність обвинуваченого до вчинення злочинів в зв`язку з чим не мають доказового значення.

Аналізуючи та оцінюючи в сукупності зазначені докази, суд приходить до висновку, що беззаперечно по кримінальному провадженню встановлено лише наявність у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень та їх ступінь тяжкості.

Сторонами кримінального провадження під час судового розгляду не було ініційовано питання про проведення слідчих дій.

Яких-небудь інших даних, що могли б спростовувати версію потерпілого ОСОБА_5 судом не встановлено, як і не наведено достатню кількість доказів для доведення винуватості ОСОБА_3 в суді та вичерпані можливості їх отримати.

При ухвалені вироку суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену в п.43 Рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», згідно якого Суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом».

Згідно ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Так, у справі «Барбера, Мессегуе та Джабардо проти Іспанії» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Відповідно до ст. 368 КПК України суд при ухваленні вироку повинен вирішити питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи містить це діяння склад кримінального правопорушення, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Дослідивши докази надані сторонами кримінального провадження, суд приходить до висновку, що в судовому не доведено вчинення ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України , а отже він підлягає виправданню на підставі п.2 ч. 1ст. 373 КПК України.

Цивільний позов прокурора, в інтересах Комунального закладу «Нікопольська міська лікарня № 1» ДОР» про стягнення збитків за стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, оскільки вина ОСОБА_3 у вчиненні злочину не доведена. Тому у задоволенні позову слід відмовити.

Питання речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. 373-380 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати невинуватим, за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення.

В задоволенні цивільного позову прокурора Нікопольської місцевої прокуратури, в інтересах Комунального закладу «Нікопольська міська лікарня № 1»ДОР», до ОСОБА_3 про стягнення збитків за стаціонарне лікування потерпілого - відмовити.

Речові докази, які передані на зберігання до Нікопольського ВП 28.04.2016 року за квитанцією № 002680: кухонний ніж, зразки крові, футболку знищити; простирадло повернути власнику, ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляції через Марганецький міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку подано не було, а при оскарженні вироку - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому, прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1