11-кп/775/257/2017(м)
223/763/16-к

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Донецької області в місті Маріуполі кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Волноваського районного суду Донецької області від 15 березня 2017 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Донецька Донецької області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше судимого: 1) 07.02.2008 року Ірпенським районним судом м. Київ за ст. 185 ч. 3 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі; 2) 29.01.2009 року Святошинським районним судом м. Київ за ст. 309 ч. 1 КК України до 2 років позбавлення волі з випробувальним терміном на 2 роки; 3) 19.10.2009 року Зарічним районним судом м. Суми за ст. ст. 185 ч. 3, 357 ч. 3 КК України до 5 років позбавлення волі; 4) 07.06.2016 року Вугледарським міським судом Донецької області за ст. 185 ч. 2 КК України до 5 місяців арешту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст.ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків до покарання за новим вироком, частково приєднано не відбуту частину покарання за попереднім вироком Вугледарського міського суду Донецької області від 07 червня 2016 року і остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці. Стягнувши з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення експертизи у сумі 439, 80 гривень.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 12 вересня 2016 року, близько о 12.45 годині, прийшовши до свого знайомого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , піднявшись на п`ятий поверх де мешкає останній та подзвонивши у двері, які відкрила ОСОБА_8 , що є матір`ю потерпілого, попросив покликати ОСОБА_7 .. Коли ОСОБА_7 вийшов у під`їзд, ОСОБА_6 під приводом здійснення телефонного дзвінку попросив у нього мобільний телефон "DOOGEE - Х6", чорного кольору, IMEI 1- НОМЕР_1 , IMEI 2- НОМЕР_2 , вартістю 1627,97 гривень із сім-карткою з номером НОМЕР_3 та карткою пам`яті об`ємом 32 GB, що знаходився у чохлі вартістю 82 гривні. На що останній виніс з квартири та передав ОСОБА_6 свій мобільний телефон. В ході бесіди біля 13.30 годин вони спустилися на сходовий майданчик розташований між четвертим та третім поверхами, де з метою заволодіння чужим майном, під приводом здійснення телефонного дзвінку ОСОБА_6 отримавши від ОСОБА_7 даний мобільний телефон, не реагуючи на прохання потерпілого повернути його майно, та поклавши його у кишеню свого одягу, останній почав спускатися на перший поверх, де між ним та ОСОБА_7 виникла сварка в ході якої, потерпілий продовжував вимагати повернення його майна, однак ОСОБА_6 реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, відкрито, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, не реагуючи на вимоги потерпілого повернути його мобільний телефон та заволодівши вказаним майном потерпілого, ОСОБА_6 з місця скоєння кримінального злочину втік в невідомому напрямку, отримавши можливість розпорядитись викраденим на свій розсуд, заподіявши тим самим потерпілому ОСОБА_7 , згідно висновку експерта від 20.09.2016 року, матеріальний збиток у розмірі 1704,97 гривень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції скасувати і закрити кримінальне провадження. Вважає, що вирок суду першої інстанції незаконним і таким, що підлягає скасуванню з закриттям провадження через те, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що вплинуло на вирішення питання про винуватість обвинуваченого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції та направити кримінальне провадження для розгляду іншим складом суду до Вугледарського районного суду Донецької області. Вважає вирок суду першої інстанції незаконним та таким, що винесений з порушенням норм кримінального процесуального законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, промови учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника та обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягають, з таки підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження та вироку, висновки суду першої інстанції по винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за які його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджується наявними у матеріалах провадження доказами.

Проаналізувавши зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності та давши їм належну оцінку у вироку, суд обґрунтовано визнав винуватим ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та відповідно кваліфікував його дії.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що суд першої інстанції проголосив вирок без його присутності в залі судового засідання, а також те, що він був позбавлений останнього слова являються безпідставними.

З журналу судового засідання та технічного запису вбачається, що ОСОБА_6 був присутній в судовому засіданні, йому надавалося останнє слово та він своє право на це використав. З приводу того, що вирок був винесений без присутності ОСОБА_6 , являються нестійкими оскільки вирок суду йому було вручено 16 березня 2017 року про що свідчить розписка в матеріалах провадження, термін на апеляційне оскарження рахується з дня вручення копії вироку.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що між ним та прокурором було укладено договір на підставі ч.2 ст. 468 КПК України, являються надуманими та такими, які нічим не підтверджуються, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

Доводи захисника про те, що стороною обвинувачення не доведено того, що ОСОБА_6 вчинив грабіж, являються без підставними, з таких підстав.

Вищезазначені обставини спростовуються тим, що обвинувачений частково визнав свою вину, покаявся.

Крім того відповідно пояснень потерпілого ОСОБА_7 , обвинувачений заволодівши його телефоном почав втікати.

Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_8 , потерпілий являється її сином, обвинувачений прийшов до них додому та попросив телефон щоб подзвонити, отримавши телефон ОСОБА_6 почав втікати разом з ним, а потерпілий ОСОБА_7 побіг за ним.

Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_10 , коли він повертався з роботи, побачив обвинуваченого та потерпілого спочатку на п`ятому, а потім на третьому поверсі у під`їзді, вони розмовляли на підвищених тонах. У ОСОБА_6 бачив телефон темного кольору. Через деякий час від дружини дізнався, що ОСОБА_6 забрав у ОСОБА_7 телефон.

Наведені пояснення в повному обсязі підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, оскільки він відкрито заволодів майном потерпілого, після чого втік з місця скоєння злочині, дані обставини в повному обсязі підтверджуються поясненнями свідків, потерпілого, а також матеріалами кримінального провадження.

Твердження захисника про те, що пояснення свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_8 не можуть бути визнані допустимими доказами, оскільки судом були порушені вимоги ст.ст. 346, 352 КПК України, колегія суддів вважає не суттєвими, з таких підстав.

З приводу того, що зазначені свідки не попереджалися про кримінальну відповідальність, то дані твердження спростовуються технічним записом судового засідання та журналом судового засідання, з яких вбачається, що свідків було попереджено про кримінальну відповідальність. З приводу того, що ОСОБА_8 не було видалено із залу суду до її допиту, колегія суддів вважає це не суттєвим порушенням, оскільки свідки були попереджені про кримінальну відповідальність та сумнівів у достовірності їх пояснень у колегії суддів не виникає.

Посилання захисника на те, що протокол слідчого експерименту є недопустимим доказом, являються надуманими, оскільки колегією суддів його було перевірено та встановлено, що він повністю відповідає вимогам Закону.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, правильно врахував ступень тяжкості скоєного злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який не працює, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив злочин не відбувши іншого покарання, враховано обставину, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття, також враховано обставину, що обтяжує покарання, а це рецидив злочину, та призначив необхідне і достатнє покарання передбачене санкцією ч.2 ст. 186 КК України.

У зв`язку з вищезазначеним, колегія суддів не знаходить підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції, так як він являється справедливим, законним та обґрунтованим, суттєвих порушень кримінального процесуального закону не виявлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Волноваського районного суду Донецької області від 15 березня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду по розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: