Справа № 460/4843/16-к
Провадження №1-кп/460/5172/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31.07.2017 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючої -судді - ОСОБА_1

при секретарі- ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого- ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Яворові матеріали кримінального провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000242 від 20.09.2016 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горохів, Волинської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, військовослужбовця військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , учасника АТО, раніше не судимого,

у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

20.08.2014 року обвинувачений ОСОБА_4 , був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією. Цього ж дня старший солдат ОСОБА_4 вибув для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою, АДРЕСА_2 .

20.08.2014 року наказом №158 командира військової частини- польова пошта НОМЕР_1 № НОМЕР_3 ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу вказаної військової частини та призначений на посаду курсанта. Відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 06.09.2014 року №83 старший солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду водія евакуаційного відділення взводу технічного забезпечення 2 механізованого батальйону.

Знаючи про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби, обвинувачений ОСОБА_4 , 10.01.2015 року, умисно, маючи намір назавжди ухилитись від військової служби, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, без поважних причин та дозволу командира, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою, АДРЕСА_3 та вибув поза межі розташування військової частини.

18.10.2016 року ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Львівського гарнізону та повідомив про себе.

Таким чином, старший солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, маючи намір назавжди ухилитися від військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 10.01.2015 року самовільно без поважних причин залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою, АДРЕСА_3 , та перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд по 18.10.2016 року.

Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_4 10.01.2015 року вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.408 КК України, оскільки самовільно залишив місце військової служби з метою ухилитися від військової служби - дезертирство.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, та підтвердив факт вчинення ним самовільного залишення військової частини та місця служби, покликаючись на обставини викладені у обвинувальному акті.

Крім цього, додатково пояснив, що змушений був покинути військову службу, оскільки його бабуся ОСОБА_5 , яка проживала з ним разом за одною адресою, зламала ногу. Щоб допомогти бабусі по господарству він самовільно залишив військову службу, без відповідного рапорту та дозволу. Готовий і надалі стати на захист своєї держави, якщо буде така необхідність. Просить суворо не карати, не позбавляти волі.

Як встановлено у судовому засіданні, покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, те, що прокурор не оспорює фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні місця служби та військової частини без поважних причин з метою ухилитися від військової служби, дезертирство, доведена повністю а його дії за ч.1 ст.408 КК України кваліфіковано вірно.

Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно п.п.1,3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, є щире каяття та визнання своєї вини, відсутність заподіяної шкоди, скоєння злочину, внаслідок збігу обставин в державі під час проходження військової служби.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вчинення обвиуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.408 КК України відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості.

Суд враховує, що дезертирство є одним з найбільш небезпечних злочинних посягань в даний складний період для держави.

При обранні покарання обвинуваченому по даній справі, суд суворо дотримується принципів законності, справидливості, обгрунтованості, та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.

Враховуючи обставини справи, те, що обвинувачений ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується довідкою № 8297 від 28.11.2014 року, його відношення до скоєного злочину, обставини, які склались у нього в сім"ї, те що він не переховувався, жодних дій щоб уникнути відповідальності не проводив.

Наказом командира війсьвої частини польова пошта НОМЕР_1 від 15.11.2016 року №109-РС старшого солдата ОСОБА_4 звільнено у запас за підпунктом «є» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ вважається таким, що справи та посаду здав та направлений на військовий облік до Вишгородського РВК Київської області.
З урахуванням наведеного слід прийти до висновку, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст.75 КК України ОСОБА_4 слід звільнити від відбування покарання з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369,371,373-374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком 2(два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі, встановивши іспитовий строк 01/один/ рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 обов"язки: а саме, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ: ОСОБА_1