Справа № 183/225/17
№ 1-кп/183/400/17

У Х В А Л А
20 січня 2017 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
Захисник ОСОБА_4 висловився про необхідність повернення обвинувального акта прокурору з таких підстав. Обвинуваченому було вручено копію обвинувального акта без підписів слідчого, прокурора та без печатки військової прокуратури. В реєстрі матеріалів досудового розслідування в п.п. 3-6 розділу І в якості процесуальних дій зазначені клопотання слідчого та захисника, які не є процесуальними діями, а також не зазначені проведені інші слідчі (розшукові) дії, що не відповідає вимогам закону. Також невірно зазначено прізвище захисника ОСОБА_6 . В розділі ІІ реєстру матеріалів досудового розслідування не вірно зазначено про прийняті процесуальні рішення. Крім того, в обвинувальному акті не зазначено адресу військового шпиталю, в якому проходив лікування ОСОБА_5 . Вказані недоліки вважає суттєвими і такими, що свідчать про необхідність повернення обвинувального акта прокурору.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.
Прокурор ОСОБА_3 просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на підставі обвинувального акта, оскільки підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акта не вбачає. Щодо доводів захисника зазначив, що обвинуваченому було вручено копію обвинувального акта, про що свідчать відповідні розписки ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 . Будь-яких заперечень чи застережень щодо неналежної форми обвинувального акта або його недоліків в частині відсутності підписів слідчого, прокурора, не було зазначено. В реєстрі матеріалів досудового розслідування можливо допущено помилки при зазначенні проведених процесуальних дій та прийнятих рішень, але це не є підставою для повернення обвинувального акта. Інші питання, на які звертає увагу захисник, є предметом судового розгляду.
Заслухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта додається реєстр матеріалів досудового розслідування.
Згідно з ч. 2 ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
Тому, доводи захисника про некоректне відображення в реєстрі матеріалів досудового розслідування даних про проведені процесуальні дії та прийняті процесуальні рішення, суд вважає слушними і такими, що заслуговують на увагу. Однак вказане не свідчить про наявність суттєвих недоліків обвинувального акта і, саме по собі, не може бути підставою для його повернення прокурору. Також, до обвинувального акта додано розписки ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 про вручення їм копії обвинувального акта, будь-яких застережень щодо неналежної форми обвинувального акта або його недоліків ними не було зазначено. Інші доводи захисника та обвинуваченого щодо наявних недоліків обвинувального акта, в тому числі, не зазначення адреси військового шпиталю, де проходив лікування обвинувачений, є предметом судового розгляду та будуть перевірені судом під час з`ясування всіх обставин у справі та дослідження доказів.
Таким чином, суд не вбачає достатніх і вагомих підстав для висновку про порушення слідчим, прокурором вимог ст. 291 КПК України під час складення обвинувального акта і, відповідно, для його повернення прокурору.
Тому, кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, оскільки воно підсудне Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області, підстав для його закриття чи зупинення суд не вбачає, обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України.
Крім того, прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів, оскільки строк раніше обраного запобіжного заходу спливає 20.01.2017 року і на теперішній час не змінились ризики, які враховувались судом під час обрання вказаного запобіжного заходу. Так, обвинувачений раніше судимий у вересні 2015 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 213 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 1 рік. Щодо ОСОБА_5 в суді, крім цього обвинувального акта, ще знаходиться на розгляді обвинувальний акт за ч. 3 ст. 407 КК України. Також, в даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 ухилявся від досудового розслідування у зв`язку із чим оголошувався в розшук та був затриманий працівниками поліції. Тому, обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків з огляду на тяжкість покарання, що йому загрожує. Прокурор вважає, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.
Захисник ОСОБА_4 заперечував проти продовження строку тримання під вартою з огляду на порушення прокурором порядку звернення до суду з відповідним клопотанням. Послався на положення ч. 3 ст. 315 КПК України та листи Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Так, прокурор не звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження строку тримання під вартою за 5 днів до закінчення цього строку, не надав завчасно копію цього клопотання обвинуваченому і захиснику. Вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу до прийняття рішення про призначення кримінального провадження до судового розгляду чи повернення обвинувального акта прокурору, є передчасним. Тому захисник вважає, що питання про продовження строку запобіжного заходу щодо обвинуваченого за таких обставин не може розглядатися судом у підготовчому судовому засіданні. Просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_5 також заперечував проти задоволення клопотання прокурора з підстав, зазначених його захисником, та пояснив, що має постійне місце проживання, проживає з колишньою дружиною і дитиною в АДРЕСА_2 . Він не знав, що перебуває у розшуку, проживав за вказаною адресою і не ухилявся від органів досудового розслідування, суду, працював неофіційно. Вказане помешкання належить його колишній дружині і він в ньому проживає з її дозволу. За місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , проживає його мати, сестра з чоловіком та дітьми. Він в цьому помешканні не може проживати фізично через брак житлової площі. Свого власного житла не має.
Вислухавши думку учасників кримінального провадження суд приходить до наступного висновку.
Вирішуючи питання щодо продовження раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому суд враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у тяжкому злочині, за вчинення якого передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років. Також, щодо ОСОБА_5 в провадженні суду перебуває ще одне кримінальне провадження за його обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, відповідальність за вчинення якого передбачена також у виді позбавлення волі на строк від 2 до 5 років. Суд бере до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у злочинах, у вчиненні яких він обвинувачується. Також, згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування ОСОБА_5 15.03.2016 року був оголошений у розшук, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.08.2016 року було надано дозвіл на його затримання і ухвалою цього суду від 22.11.2016 року щодо нього було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. З огляду на зазначене, суд приходить до переконання про існування ризиків, передбачених п.1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість ухилення обвинуваченого від суду та незаконного впливу на свідків з огляду на тяжкість покарання, що йому загрожує. Тому, на переконання суду, є нагальна необхідність запобігти спробам обвинуваченого переховуватись від суду, а також незаконно впливати на свідків, які ще не допитані судом. Крім того, стороною захисту не надані належні та переконливі докази на підтвердження того, що ризики та обставини, які враховувались судом при обранні запобіжного заходу, на сьогодні дійсно змінились.
Аналізуючи доводи захисника ОСОБА_4 про те, що згідно з положеннями ч. 3 ст. 315 КПК України розгляд клопотань учасників судового провадження про обрання, зміну чи скасування запобіжного заходу повинен здійснюватися згідно правил, передбачених розділом II КПК України, суд дійшов до наступного висновку. У ч. 3 ст. 315 КПК України зазначено, що під час підготовчого судового засідання суд першої інстанції за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених Розділом II цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.
Отже, за правилами ч. 3 ст. 315 КПК України суд з урахуванням думки інших присутніх учасників підготовчого судового засідання вирішує питання про обрання, доцільність зміни чи скасування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжного заходу, обраного обвинуваченому, з урахуванням ризиків, визначених ст. 177 КПК України, обставин, визначених ст. 178 КПК України, та обставин кримінального провадження. За відсутності зазначених клопотань від сторін кримінального провадження застосування запобіжного заходу, обраного слідчим суддею під час досудового розслідування, вважається продовженим у межах строку, визначеного ухвалою слідчого судді та, відповідно, обраний запобіжний захід щодо обвинуваченої особи незмінним. Суд може продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до порядку, визначеного Главою 18 Розділу II КПК України, тобто у будь-якому разі суд зобов`язаний з`ясувати наявність та характер ризиків, які обґрунтовують доцільність та правомірність подальшого обмеження прав людини у кримінальному провадженні, а також наявність обставин, які враховуються під час обрання, продовження запобіжних заходів. Таким чином, за наявності відповідного клопотання сторони обвинувачення суд під час підготовчого судового засідання вправі продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою в межах, визначених ч. 1 ст. 197 КПК України.
При цьому, доводи захисника про застосування положень ст. 199 КПК України щодо необхідності звернення прокурора до суду з письмовим клопотанням про продовження строку тримання під вартою за 5 днів до закінчення цього строку, суд вважає необгрунтованими, оскільки вказані вимоги стосуються подання відповідного клопотання саме слідчим, прокурором на стадії досудового розслідування, і не поширюються на порядок розгляду такого клопотання судом під час судового провадження. Тобто положення другого речення ч. 3 ст. 315 КПК України з урахуванням положень розділу II цього Кодексу слід розуміти таким чином, що під час підготовчого судового засідання суд на підставі заявленого в цьому судовому засіданні усного або письмового клопотання прокурора може вирішити питання щодо продовження раніше обраного запобіжного заходу щодо обвинуваченого, і при цьому повинен враховувати і дотримуватись положень Глави 18 Розділу II КПК України саме в частині наявності і достатності підстав для продовження запобіжного заходу, з урахуванням ризиків, визначених ст. 177 КПК України, обставин, визначених ст. 178 КПК України, умов та обмежень, що стосуються певного запобіжного заходу, обставин кримінального провадження та обгрунтованості доводів сторін щодо його застосування.
Тому, враховуючи вказані вище обставини та особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків та не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому, приймаючи таке рішення суд виходить також з наступного. На теперішній час суд не вбачає достатніх підстав для зміни обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу на інший у вигляді особистої поруки чи застави через відсутність відповідних клопотань та звернень до суду з цього приводу, а у вигляді особистого зобов`язання з огляду на тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , та особу обвинуваченого. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту також не може бути на даний час обрано щодо обвинуваченого, оскільки, як пояснив останній, він власного житла не має, за місцем реєстрації проживати не може з об`єктивних причин, відомостей про згоду власника житла на домашній арешт обвинуваченого за місцем його фактичного проживання суду не надано. За таких обставин на даний час відсутні достатні підстави для зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого.
Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. При цьому суд враховує, що судове рішення щодо обрання та (або) продовження запобіжного заходу повинно забезпечити не тільки права підозрюваного чи обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Тому, відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України, з метою об`єктивної можливості забезпечення розгляду кримінального провадження необхідно продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки ніякий з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування його на волі буде суперечити інтересам суспільства.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 314-316 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в :
Кримінальне провадження розглядати суддею одноособово у відкритому судовому засіданні. Викликати в судове засідання обвинуваченого, свідків, повідомити прокурора, захисника.
Обвинуваченому у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 по 17 березня 2017 року включно.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1