Справа №577/1/16-кд Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/334/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження № 577/1/16 кд за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області, від 19 січня 2016 року, якою вирок Суземського районного суду Брянської області Російської Федерації, від 14 січня 2015 року, відносно ОСОБА_8 приведено у відповідність із законодавством України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Суземського районного суду Брянської області Російської Федерації, від 14 січня 2015 року, ОСОБА_8 засуджено за ст. ст. 228 ч. 2; 229.1 ч. 3; 69 ч. 3 КК РФ до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.

4 січня 2016 року до Конотопського міськрайонного суду Сумської області надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Суземського районного суду Брянської області Російської Федерації у відповідність із законодавством України, у зв`язку з тим, що відносно ОСОБА_8 8 грудня 2015 року Міністерством юстиції України прийнято рішення, відповідно до ст. 606 КПК України, ст. 3 Конвенції про передачу засуджених осіб та згідно запиту Міністерством юстиції РФ, від 21 серпня 2015 року № 06 97947/15, про прийняття ОСОБА_8 в Україну, як громадянина України засудженого за вироком суду іноземної держави.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області, від 19 січня 2016 року, вирок Суземського районного суду Брянської області Російської Федерації, від 14 січня 2016 року, приведено у відповідність із законодавством України, а саме ухвалено вважати ОСОБА_8 засудженим за ст. 309 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ст. 305 ч. 3 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, з визначенням остаточного покарання за сукупністю злочинів, на підставі ст. 70 ч. 1 КК України, у виді позбавлення волі на строк сім років.

Суд своє рішення мотивував тим, що згідно Кримінального кодексу України, відповідальність за злочини за якими ОСОБА_8 був засуджений вироком Суземського районного суду Брянської області Російської Федерації, передбачена за ст. ст. 309 ч. 3; 305 ч. 3 КК України.

Суд першої інстанції виходив з того, що за вироком Суземського районного суду Брянської області Російської Федерації, відносно ОСОБА_8 призначене за ст. 228 ч. 2 КК РФ покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки є меншим, ніж мінімальний строк такого покарання передбаченого санкцією ст. 309 ч. 3 КК України, а тому, відповідно до ст. 610 ч. 4 п. 2 КК України, вказаний строк покарання підлягає до відбування на території України.

Покарання призначене ОСОБА_8 за ст. 229.1 ч. 3 КК РФ, з застосуванням ст. 64 КК РФ, тобто нижче нижчої межі санкції ст. 229.1 ч. 3 КК РФ, узгоджується з ст. 69 КК України, а тому строк покарання визначений вироком суду Російської Федерації у виді 6 років позбавлення волі за ст. 229.1 ч. 3 КК РФ підлягає до відбування ОСОБА_8 на території України за ст. 305 ч. 3 КК України.

Остаточне покарання вироком суду Російської Федерації, призначене ОСОБА_8 за сукупністю злочинів на підставі ст. 69 ч. 3 КК РФ, відповідає вимогам ст. 70 ч. 1 КК України, а тому строк остаточного покарання призначеного ОСОБА_8 вироком суду Російської Федерації, підлягає до відбування на території України у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На вказану ухвалу суду надійшла апеляційна скарга від засудженого ОСОБА_8 у якій засуджений просить змінити ухвалу суду та визначити йому покарання, яке підлягає виконанню на території України у виді п`яти років одного місяці позбавлення волі.

Свої апеляційні вимоги засуджений ОСОБА_8 обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував, що чинне законодавство України не перешкоджає призначити йому більш м`яке покарання ніж було визначено судом Російської Федерації, оскільки він є раніше не судимим, має позитивні характеристики, утримує двох малолітніх дітей та хвору матір, а також має суттєві проблеми із зором. Крім того, на думку засудженого ОСОБА_8 , суд не врахував його щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину.

У доповненнях до апеляційної скарги засуджений ОСОБА_8 просить зарахувати йому у строк покарання термін знаходження його у слідчих ізоляторах з часу його затримання у Російській Федерації по час ухвалення рішення судом апеляційної інстанції за його апеляційною скаргою на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області, від 16 січня 2015 року, тобто по цей час.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті ухвали суду та поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 про заперечення апеляційної скарги, думку захисника ОСОБА_7 та пояснення засудженого ОСОБА_8 про підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та, піддавши аналізу доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що вироком Суземського районного суду Брянської області Російської Федерації, від 14 січня 2015 року, ОСОБА_8 засуджено за ст. ст. 228 ч. 2; 229.1 ч. 3; 69 ч. 3 КК Російської Федерації з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 610 ч. 3 КПК України, дійшов вірного висновку, що кримінальні правопорушення, передбачені ст. ст. 228 ч. 2; 229.1 ч. 3 КК Російської Федерації, за якими засуджений ОСОБА_8 за вироком Суземського районного суду Брянської області Російської Федерації, від 14 січня 2015 року, в законі України про кримінальну відповідальність, передбачені ст. ст. 309 ч. 3; 305 ч. 3 КК України, як злочини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої в частині визначення строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню ОСОБА_8 на території України на підставі вищевказаного вироку суду Російської Федерації у виді позбавлення волі строком на 7 років, оскільки суд, у відповідності з вимогами ст. 610 ч. 4 КПК України, вірно визначив ОСОБА_8 строк покарання як за кожний злочин, передбачений ст. ст. 309 ч. 3; 305 ч. 3 КК України, так і за сукупністю злочинів, відповідно ст. 70 ч. 1 КК України.

Мотиви апеляційної скарги з приводу не врахування судом пом`якшуючих покарання обставин та обставин, що позитивно характеризують особу засудженого ОСОБА_8 не заслуговують на увагу, оскільки суд, відповідно до ст. 610 КПК України, вирішуючи питання про приведення вироку іноземної держави у відповідність із законодавством України та визначення строку покарання у виді позбавлення волі повинен дотримуватися тривалості покарання призначеного вироком іноземної держави, крім випадків передбачених ст. 610 ч. 4 КПК України. При цьому наявність пом`якшуючих покарання обставин не можуть прийматись до уваги, оскільки вони враховувались судом Російської Федерації при вирішенні питання про призначення виду та міри покарання.

За наведених підстав, знаходячи ухвалу суду законною, колегія суддів не знаходить підстав для її скасування чи зміни, а відповідно, не знаходить підстав і для задоволення апеляційних вимог засудженого ОСОБА_8 у цій їх частині.

У той же час колегія суддів знаходить такими, що підлягають до часткового задоволення апеляційні вимоги засудженого ОСОБА_8 щодо зарахування йому у строк покарання строку його попереднього ув`язнення з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

Так, 24 грудня 2015 року набрав чинності та діяв до 20 червня 2017 року Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», згідно якого у ст. 72 ч. 5 КК України були внесені зміни, щодо порядку зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, зокрема цим законом було визначено, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

На час набрання чинності цим законом засуджений ОСОБА_8 відбував покарання у виді позбавлення волі за вироком Суземського районного суду Брянської області Російської Федерації, від 14 січня 2015 року, який ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області, від 19 січня 2016 року, був приведений у відповідність з законодавством України.

З матеріалів провадження вбачається, що під час судового слідства та судового розгляду кримінальної справи по якій вироком Суземського районного суду Брянської області Російської Федерації, від 14 січня 2015 року, ОСОБА_8 був засуджений, ОСОБА_8 був попередньо ув`язнений з 22 листопада 2014 року по 11 березня 2015 року, тобто з часу затримання ОСОБА_8 за підозрою у вчиненні злочину і по час вступу в законну силу ухваленого відносно нього вироку (а. п. 5 9; 10; 11 12).

Оскільки засуджений ОСОБА_9 був попередньо ув`язнений у кримінальній справі по якій він засуджений до позбавлення волі за вироком Суземського районного суду Брянської області Російської Федерації, від 14 січня 2015 року, який ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області, від 19 січня 2016 року, був приведений у відповідність з законодавством України, колегія суддів вважає за необхідне, на підставі ст. 72 ч. 5 КК України, в редакції від 24 грудня 2015 року, зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 22 листопада 2014 року по 11 березня 2015 року, включно, з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

В той же час колегія суддів вважає необхідним відмовити засудженому ОСОБА_8 у зарахуванні йому у строк покарання термін його знаходження у слідчих ізоляторах у період часу з 22 листопада 2014 року по цей час, оскільки засуджений ОСОБА_8 під час знаходження його у слідчих ізоляторах Російської Федерації та України під час вирішення відносно нього питання про передачу його, як засудженого, з Російської федерації до України для відбуття покарання та під час розгляду судом питання про приведення ухваленого відносно нього вироку суду Російської Федерації у відповідність до законодавства України, мав статус засудженої, а не попередньо ув`язненої, особи.

У зв`язку з цим, період часу після вступу вироку Суземського районного суду Брянської області Російської Федерації, від 14 січня 2015 року, а саме, після 11 березня 2015 року не може бути зарахований йому у строк покарання у відповідності з ст. 72 ч. 5 КК України в її редакції, що діяла з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року, з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 418; 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області, від 19 січня 2016 року, якою вирок Суземського районного суду Брянської області Російської Федерації, від 14 січня 2015 року, відносно ОСОБА_8 приведено у відповідність із законодавством України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 , без задоволення.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України, в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838 VIII, від 26 листопада 2015 року, ОСОБА_8 зарахувати у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 22 листопада 2014 року по 11 березня 2015 року, включно, з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3 х місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 у цей же строк з дня отримання її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4