У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого-судді ОСОБА_7,
суддів ОСОБА_8 і ОСОБА_9,

розглянувши у судовому засіданні заяву заступника Генерального прокурора України ОСОБА_10 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 січня 2017 року та ухвали судді Апеляційного суду м. Києва від 30 червня 2016 року щодо ОСОБА_5,

в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року задоволено скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на бездіяльність заступника Генерального прокурора України, допущену під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000207 та скасовано постанову заступника Генерального прокурора України ОСОБА_10 від 29 грудня 2015 року про відмову в задоволені клопотання у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000207 від 21 лютого 2015 року. Ухвалено зобов'язати уповноваженого прокурора у зазначеному кримінальному провадженні вчинити дії визначені пунктом 1 частини другої статті 283, пунктом 2 частини першої, частиною четвертою статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі ˗ КПК) в частині підозри ОСОБА_5 та протягом трьох днів з часу постановлення ухвали слідчого судді, прийняти постанову про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000207 від 21 лютого 2015 року. Ухвалено зобов'язати протягом 24 годин з моменту прийняття постанови про закриття зазначеного кримінального провадження уповноважену особу Генеральної прокуратури України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про закриття кримінального провадження.

Ухвалою судді-доповідача Апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора на вказану ухвалу слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 9 червня 2016 року касаційну скаргу прокурора задовольнив. Скасував ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року та призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою судді-доповідача Апеляційного суду м. Києва від 30 червня 2016 року повторно відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року. Своє рішення суддя мотивував тим, що апеляційна скарга подана на ухвалу, яка не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 26 січня 2017 року касаційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 червня 2016 року ˗ без зміни.

Заступник Генерального прокурора України подав до Верховного Суду України заяву, в якій, посилаючись на пункт 2 частини першої статті 445 КПК, порушив питання про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 січня 2017 року і ухвали Апеляційного суду м. Києва від 30 червня 2016 року. Як на підставу для перегляду зазначених судових рішень, заявник посилається на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм права, передбачених частиною другою статті 307 та частиною четвертою статті 399 КПК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Вважає, що неоднакове застосування цих норм судом касаційної інстанції полягає у різному трактуванні передбачених законом підстав для відмови судом у відкритті апеляційного провадження та обставин, які мають бути при цьому враховані, а також, що касаційний суд при винесенні ухвали від 26 січня 2017 року не дотримався основних засад кримінального провадження, передбачених пунктом 17 частини першої статті 7, частини другої статті 24 КПК. Просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття провадження.

На обґрунтування підстави для перегляду оскаржуваної ухвали касаційного суду, заступник Генерального прокурора України посилається на долучені ним до заяви копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 червня 2016 року у справі № 5-2058 км16 щодо ОСОБА_5 та від 29 жовтня 2015 року у справі № 5-2366 км15.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши заяву та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що передбачені законом підстави для перегляду оскаржуваного судового рішення Верховним Судом України відсутні.

Згідно зі статтею 444 КПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, визначений статтею 445 КПК. Цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Положення пункту 2 частини першої статті 445 КПК, встановлюють, що підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень в аспекті (значенні) правової позиції суду касаційної інстанції, висловленої у своєму рішенні.

Перегляд рішення касаційного суду можливий, а втручання/невтручання в таке рішення є необхідним/непотрібним, коли є неоднаковість у правозастосуванні, що зумовлює Верховний Суд України висловити свою правову позицію щодо правильного застосування норми права, передбаченої КПК. Ключовою умовою такого перегляду є наявність різних, незалежно від форми і змісту, правових висновків суду касаційної інстанції, в основі яких перебуває застосування однієї і тієї самої норми процесуального права.

Заступником Генерального прокурора України надано для порівняння рішення Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2015 року № 5-2366 км15, яким задоволено касаційну скаргу адвоката ОСОБА_11 в інтересах народного депутата України ОСОБА 5 на ухвалу судді˗доповідача Апеляційного суду міста Києва від 10 серпня 2015 року про відмову у відкритті апеляційного провадження. Зазначену ухвалу апеляційного суду було скасовано на підставі пункту 1 частини першої статті 438 КПК у зв'язку з істотним порушенням апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції зі стадії відкриття провадження. Своє рішення касаційний суд мотивував тим, що при винесенні ухвали про відмову у відкритті провадження та про повернення апеляційної скарги з усіма доданими до неї матеріалами, апеляційний суд залишив поза увагою, що скарга адвоката на бездіяльність прокурора не була розглянута слідчим суддею по суті. Слідчий суддя визнав скаргу адвоката ОСОБА_11 такою, що не підлягає розгляду у порядку частини першої статті 303 КПК , однак не відмовив у відкритті провадження, як того вимагають положення частини четвертої статті 303 КПК, чим позбавив скаржника можливості оскаржити це рішення в апеляційному порядку, згідно з частиною шостою статті 304 КПК. Апеляційний суд при розгляді апеляційної скарги адвоката ОСОБА_11 виходив з того, що слідчий суддя розглянув скаргу по суті, тому безпідставно відмовив скаржнику на підставі частини четвертої статті 399 КПК у відкритті апеляційного провадження.

Що ж стосується доданого для порівняння рішення касаційного суду від 09 червня 2016 року № 5-2058 км16 щодо ОСОБА_5 ˗ воно також не може визнаватися порівнюваним, оскільки постановлено в цьому ж провадженні. Зазначеним рішенням був призначений новий розгляд у суді апеляційної інстанції, з вказівкою на необхідність перевірити дотримання суддею при його постановленні вимог статей 303-307 КПК. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 червня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 січня 2017 року рішення апеляційного суду залишене без зміни, при цьому касаційний суд дійшов висновку про дотримання апеляційним судом вимог частини першої статті 7, частини третьої статті 307, частини четвертої статті 399 КПК.

Окрім того, в рішенні касаційного суду від 09 червня 2016 року № 5-2058 км16 щодо ОСОБА_5 констатовано, що за змістом частини четвертої статті 399 КПК, на стадії прийняття апеляційної скарги, суддя ˗ доповідач вправі приймати рішення про відмову у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення слідчого судді, яке за формою і змістом відповідає вимогам закону.

Тобто порівнювані та оскаржуване заступником Генерального прокурора України рішення не містять різних правових висновків суду касаційної інстанції, в основі яких перебуває неоднакове застосування норм права.

Виходячи з наведеного, колегія суддів Верховного Суду України дійшла висновку, що в межах заявлених вимог немає даних про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої КПК, що зумовило ухвалення різних за замістом судових рішень, тому вважає, що подана заступником Генерального прокурора України заява про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 січня 2017 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 30 червня 2016 року щодо ОСОБА_5 є необґрунтованою і не вбачає підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 445, 446, 450, 451 КПК, колегія суддів,

у х в а л и л а:

відмовити заступнику Генерального прокурора України у допуску справи до провадження Верховного Суду України за його заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ від 26 січня 2017 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 30 червня 2016 року щодо ОСОБА_5.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_7