Дата документу Справа № 311/533/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний № 311/533/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/565/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2017 року м. Запоріжжя
Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 2 грудня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Малокатеринівка Запорізького району Запорізької області, громадянин України, який має неповну середню освіту, одружений, має на утриманні 3-х малолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та засуджений до 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироку законної сили застосований у вигляді тримання під вартою та ОСОБА_7 взятий під варту в залі суду.

Початок строку відбування покарання постановлено рахувати з 2 грудня 2016 року.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів на проведення товарознавчої експертизи в сумі 184,14 грн., на проведення трасологічної експертизи 613,08 грн.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 майнову шкоду в сумі 12502 грн., моральну шкоду в сумі 5000 грн., а всього 17502 грн.
Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим в тому, що він 5 січня 2016 року, приблизно о 1 годині 20 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з корисних мотивів, з прямим умислом, з метою нападу та заволодіння чужим майном, шляхом пошкодження вікна, проник до будинку АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_9 .
Перебуваючи в зальній кімнаті вказаного будинку, ОСОБА_7 висловлював погрози про застосування фізичного насильства на адресу потерпілої ОСОБА_9 , у тому числі, демонструючи резинову палку «ПР», щоб потерпіла сприйняла такі погрози реально, демонструючи намір її застосувати, тим самим, створив видиму фізичну перевагу, психологічно пригнітаючи волю ОСОБА_9 до опору, після чого відкрито заволодів телевізором «ВВК», вартість якого складає 2789 гривень 25 копійок, який належить ОСОБА_9 , після чого, з викраденим майном, отримавши можливість у подальшому розпорядитись ним за власним розсудом, зник з місця вчинення злочину, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду в розмірі 2789,25 грн.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оскаржуючи вирок суду в частині кваліфікації його дій і доведеності вини, просить вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання на той же строк із застосуванням ст. 75, 76 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що він повністю визнав свою вину в скоєному, розкаявся, неодноразово вибачався перед потерпілою, майже повністю визнав її позовні вимоги як в частині матеріальних збитків, так і моральної шкоди та частково їх відшкодував. Вказує, що судом не враховано того, що на утриманні він має крім своїх малолітніх дітей, ще і 2-х малолітніх дітей дружини від першого шлюбу, після смерті тестя 22 жовтня 2016 року залишився єдиним працездатним чоловіком в сім`ї. Зазначає, що тимчасово не працює у зв`язку з наявністю великого господарства, проте постійно підзаробляє на будівництві.

Крім того вважає, що суд безпідставно застосував запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та він незаконно тримається під вартою на підставі вироку, який не набрав законної сили.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити. В доповнення до викладеного в апеляційній скарзі захисник обвинуваченого зазначив, що суд першої інстанції, на його думку, в достатній мірі не врахував позитивні дані про особу обвинуваченого, що ОСОБА_7 є раніше не судимою в силу ст. 89 КК України особою, а також того, що крім трьох малолітніх дітей, батьком яких він є, на його утриманні знаходяться дві дитини дружини. ОСОБА_7 щиро покаявся, активно спряв розкриттю злочину, частково відшкодував шкоду.

Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційного суду категорично заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого. Вважала, призначене ОСОБА_7 покарання м`яким, а каяття формальним, оскільки вже під час розгляду провадження в суді першої інстанції ОСОБА_7 продовжував висловлювати численні погрози на її адресу, у зв`язку з чим вона була вимушена звертатися із відповідними заявами до правоохоронних органів.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вважала, що суд врахував всі обставини, які за законом повинні бути враховані при призначенні особі покарання. Вважала безпідставними твердження апеляційної скарги обвинуваченого з приводу того, що суд в достатній мірі не врахував його щире каяття, оскільки фактично вину у вчиненні інкримінованого його кримінального правопорушенні він не визнав.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, потерпілу та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 186 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені наявними у справі доказами та доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступень тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відпостяться до категорії тяжких злочинів та конкретні обставини його вчинення, а також наявність обставини, яка обтяжує покарання та полягає у вчиненні злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння і суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та відсутності підстав для призначення покарання із застосування ст.ст. 69, 75 КК України.
Разом з тим, суд в достатній мірі врахував і позитивні дані про особу обвинуваченого, які свідчать про те, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, одружений, має на утриманні 3-х малолітніх дітей, на обліку в спеціалізованих медичних закладах не перебуває, а також суд врахував наявність обставин, які пом`якшують покарання та полягають в щирому каятті та активному сприянні розкриттю злочину, та суд першої інстанції прийшов до висновку про достатність для виправлення та перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів покарання майже в мінімальних межах, передбачених ч. 3 ст. 186 КК України.
Крім того, судом першої інстанції враховано і позицію потерпілої, яка наполягала на суровому покаранні, пов`язаному з позбавленням волі. Незмінною позиція потерплої з цього приводу залишилась і в суді апеляційної інстанції.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо лише з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі і підстави для застосування ст. 75 КК України до вказаного покарання відсутні.
Також судова колегія вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.
Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.
Що стосується окремо доводів апеляційної скарги обвинуваченого з приводу того, суд першої інстанції переоцінив позицію потерпілої, яка має вкрай негативні стосунки з ним, не бере до уваги неодноразові вибачення та його бажання допомогти в ремонті, то вони спростовані поясненнями з цього приводу потерпілої в суді апеляційної інстанції, яка наполягала на суворому покаранні, спростовувала факт вибачення та зазначила, що обвинувачений вже під час розгляду провадження в суді продовжував погрожувати їй розправою.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого з приводу того, що судом належним чином не враховано перебування на його утриманні шістьох (або п`ятьох за змістом апеляційної скарги) малолітніх дітей жодним чином не підтверджено, натомість в апеляційній скарзі обвинувачений сам зазначає, що постійного офіційного місця роботи з регулярним заробітком він не має.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про незаконність застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є також безпідставними, оскільки таке рішення суду першої інстанції узгоджується з вимогами ч. 4 ст. 374 КПК України, відповідно до якої вирок повинний містити рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили. З урахуванням того, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, рішення про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою є законним і обґрунтованим.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
Не є підставою для зміни вироку суду в частині призначеного покарання у відповідності до ст.ст. 408, 409 КПК України необхідність зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення обвинуваченого.

Разом з тим, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України судова колегія вважає необхідним зарахувати обвинуваченому цей строк з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 2 грудня 2016 року по день набрання вироком законної сили, оскільки цей період підтверджений доказами, наявними в матеріалах провадження.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 2 грудня 2016 року відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, залишити без змін.

У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 2 грудня 2016 року по 20 квітня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим ОСОБА_7 в той же строк з моменту вручення йому копії цієї ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4