Справа №489/3662/16-к 04.05.2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
4 травня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув за матеріалами кримінального провадження №0001883 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2017 року, стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Монгохто, Хабаровського краю, РФ, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2
- яким його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_5
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2017 року відносно нього змінити, пом`якшити призначене йому судом покарання.
Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років 9 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком апеляційного суду Миколаївської області від 25.08.2016 року, остаточно призначено до відбування покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі, рахуючи строк покарання з 22.06.2016 року.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України, зараховано в строк покарання ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення з 22.06.2016 р. по 27.01.2017р., з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений не оспорюючи кваліфікації інкримінуємого йому злочину, вважає, що вирок суду є занадто суворим.

Вказує, що повністю розкаявся в скоєному та повернув мобільний телефон потерпілому.

Зазначає, що має на утриманні двох малолітніх дітей, молодшій лише 8 місяців.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Згідно до вироку суду, 10.04.2016 приблизно о 16:00 год. ОСОБА_5 разом з невстановленою особою знаходились у дворі будинку АДРЕСА_2 , діючи повторно, маючи умисел на відкрите заволодіння майном, за попередньою змовою з іншою особою, із застосуванням фізичного насильства, що не було небезпечним для життя потерпілого ОСОБА_7 в момент заподіяння, відкрито заволоділи майном останнього, а саме мобільним телефоном "Самсунг" imei НОМЕР_1 срібно-чорного кольору вартістю 600 грн., грошовими коштами в сумі 320 грн., заподіявши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 920 грн.
Після чого з місця події зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я особи, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд врахував обставини, які пом`якшують покарання а саме щире каяття, особу обвинуваченого який раніше судимий, на обліку в МОПЛ та ОНД не перебуває, характеризується в основному позитивно.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчинені злочину за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України вірно та апелянтом не оспорюються.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на суворість вироку є непереконливими.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України та п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Суд дотримався даних вимог закону та належним чином мотивував своє рішення призначаючи обвинуваченому вид та міру покарання.

Як зазначено у вироку, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за вчинення аналогічних злочинів, за місцем проживання характеризується посередньо. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд обґрунтовано зазначив повне визнання вини обвинуваченим та його щире каяття в скоєному.

Призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував суспільну небезпечність вчиненого злочину, особу обвинуваченого, врахував всі ті обставини, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначити обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
На думку апеляційного суду, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів та відповідає меті покарання, визначеній в ст. 50 КК України.
Натомість в матеріалах справи відсутні будь які відомості на підтвердження доводів обвинуваченого, що він має на утриманні двох неповнолітніх дітей, за такого апеляційний суд не бере їх до уваги.

Враховуючи, що ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, на шлях виправлення не став, апеляційний суд не знаходить підстав для пом`якшення йому призначеного судом першої інстанції покарання.
Таким чином, всі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції, при призначенні покарання обвинуваченому, враховані, тому доводи про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 .

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу скарга обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2017 року стосовно ОСОБА_5 без змін.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_5 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 28 січня 2017 року по 4 травня 2017 року (включно), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий
Судді