Дата документу Справа № 224/1900/13-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/17/17 Єдиний унікальний №224/1900/13-к Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія п.6 ч.2 ст.115 КК України
УХВАЛА
26 січня 2017 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора, потерпілої ОСОБА_7 на вирок Дебальцевського міського суду Донецької області від 29 листопада 2013 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дебальцевого Донецької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Дебальцевого Донецької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винним і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Після повторного автоматизованого перерозподілу судової справи зазначене кримінальне провадження передано судді-доповідачу ОСОБА_2 .

З матеріалів провадження встановлено, що ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11 лютого 2016 року апеляційне провадження у зазначеному кримінальному провадженні було зупинено до поновлення зв`язку з Єнакіївською виправною колонією №52 Донецької області та до поновлення можливості забезпечити участь обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційному розгляді.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 23.12.2016 року апеляційне провадження було поновлено.

Апеляційним судом встановлено, що вироком Дебальцевського міського суду Донецької області від 29 листопада 2013 року ОСОБА_8 засуджено за ст.185 ч.3, ст.187 ч.4, ст.115 ч.2 п.6 КК України, із застосуванням ст.70 ч.1, ст.70 ч.4 КК України остаточно до 13 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_9 , вирок щодо якого в апеляційному порядку не оскаржено.

На вказаний вирок прокурором та потерпілою подані апеляційні скарги, в яких порушується питання про погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_8 , який відповідно до ч.4 ст.401 КПК підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді.

Однак, в судове засідання суду апеляційної інстанції, яке було призначено на 26.01.2017 року, обвинувачений ОСОБА_8 не був доставлений, про час і місце розгляду провадження він не повідомлений.

Відповідно до матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_8 утримується в Єнакіївській ВК №52.

Проте підтвердити факт перебування ОСОБА_8 в Єнакіївській виправній колонії (№52) на теперішній час неможливо, так як установа знаходиться на тимчасово окупованій території та з нею відсутній будь-який зв`язок.

Відповідно до вимог п. 9 ч. 3 ст. 42 КПК обвинувачений має право брати участь у проведенні процесуальних дій.

Відповідно до положень ст.111 КПК повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, якою, в свою чергу, зокрема статтею 136 врегульовано, що належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні або будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Згідно з ч.4 ст.405 КПК неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомленні про дату, час та місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), яка відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" говорить, у тому числі й про те, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право захищати себе особисто.

Європейський суд з прав людини у справі "Коробов проти України" від 21 липня 2011 року встановив, що при розгляді цієї справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції було допущено порушення ст.3 п.1 ст.6 Конвенції, зокрема, й через те, що суд апеляційної інстанції розглянув подану обвинуваченим апеляцію на постанову місцевого суду без його участі та таким чином обмежив його право бути присутнім під час розгляду справи.

У пунктах 40 та 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Стрижак проти України" від 8 листопада 2005 року суд вирішив, що заходи повідомлення у цій справі не були достатньою мірою забезпечені і, таким чином, заявник був позбавлений можливості надати свої аргументи під час публічного слухання у обласному суді. Таким чином судом встановлено порушення п.1 ст.6 Конвенції.

Також порушення п.1 ст.6 Конвенції констатовано рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Жук проти України" від 21 жовтня 2010 року, зокрема в пунктах 25 і 26 якого наголошено, що принцип процесуальної рівності сторін, один із елементів більш широкої концепції справедливого судового розгляду, вимагає, щоб кожній стороні надавалась розумна можливість представляти свою позицію за таких обставин, які не ставлять цю сторону в суттєво невигідне становище по відношенню до протилежної сторони.

Наведені положення Конвенції та практика Європейського суду відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються при розгляді справ як джерело права, мають бути обов`язково враховані апеляційним судом.

Отже, за наведених обставин апеляційний суд на теперішній час фактично позбавлений можливості розглянути апеляційні скарги прокурора та потерпілої, оскільки через невстановлення місця перебування обвинуваченого ОСОБА_8 суд позбавлений можливості повідомити обвинуваченого про час і місце розгляду апеляційних скарг та забезпечити його обов`язкову участь в судовому засіданні відповідно до ч.4 ст.401 КПК. Відсутність підтвердження дотримання апеляційним судом вимог закону щодо належного повідомлення ОСОБА_8 про час та місце проведення відповідної процесуальної дії - зокрема кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, призведе до незабезпечення права обвинуваченого на доступ до правосуддя, не створить необхідних умов для використання наданих йому як стороні процесу прав, і не забезпечить рівності прав сторін у судовому розгляді.

У зв`язку із цим розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає належних відомостей про вручення йому судової повістки і який підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, є порушенням ст. 129 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене перешкоджає апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо ОСОБА_8 , призведе до істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Виходячи зі змісту ст.335 КПК у разі, якщо обвинувачений ухилився від суду, суд зупиняє судове провадження щодо цього обвинуваченого до його розшуку.

Таким чином, колегія суддів, виходячи з вимог ч.1 ст. 335 КПК України вважає необхідним оголосити обвинуваченого ОСОБА_8 у розшук. У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне зупинити апеляційне провадження до розшуку ОСОБА_8 .

Крім того, в судовому засіданні прокурором подано клопотання про обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою разом з клопотанням про надання дозволу на затримання обвинуваченого ОСОБА_8 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Перевіривши матеріали провадження, доводи клопотання прокурора про надання дозволу на затримання обвинуваченого ОСОБА_8 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання підлягає задоволенню виходячи з такого.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 засуджено, в тому числі, за вчинення особливо тяжкого злочину.

Крім того, відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 раніше судимий, не працює, постійного джерела прибутку та міцних соціальних стосунків не має, а тому є достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може продовжити переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи зазначені обставини, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, клопотання прокурора про надання дозволу на затримання обвинуваченого ОСОБА_8 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.187, 189, 190, 335 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Оголосити розшук обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Дебальцевського міського суду Донецької області від 29 листопада 2013 року.

Зупинити апеляційне провадження щодо ОСОБА_8 до розшуку останнього.
Організацію виконання розшуку доручити Головному управлінню Національної поліції в Донецькій області (87517, Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Нахімова, 86).
Контроль за виконанням розшуку ОСОБА_8 покласти на прокурора Донецької області.
Клопотання прокурора ОСОБА_6 (адреса: м.Запоріжжя, вул.Матросова, 29-а) про надання дозволу на затримання обвинуваченого ОСОБА_8 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Надати дозвіл Головному управлінню Національної поліції в Донецькій області на затримання обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Копію ухвали надіслати начальнику Головного управління Національної поліції в Донецькій області та прокурору Донецької області.

Ухвала в частині надання дозволу на затримання з метою приводу втрачає законну силу з моменту приводу обвинуваченого до суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4