Ухвала іменем україни

07 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

секретаря ОСОБА_6

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002039, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 27 квітня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз 01 березня 2010 року за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 311, ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі, 09.08.2013 року невідбуту частину покарання замінено на обмеження волі на строк 2 роки 22 дні, 11.03.2014 року звільненого умовно-достроково на 1 рік 6 місяців 1 день,

в с т а н о в и л а:

вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 лютого 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання за новим вироком частково приєднано невідбуту частині покарання за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2010 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 4 місяці.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення засудженого з 28.05.2015 року по 18.02.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат у справі.
Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 27 квітня 2016 року вирок районного суду залишено без зміни.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 28.05.2015 року по 27.04.2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У касаційній скарзі захисник ставить питання про скасування вироку та ухвали суду з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції. Стверджує, винуватість засудженого у вчиненні двох епізодів грабежів є недоведеною, оскільки вирок суду обґрунтовано лише суперечливими показаннями потерпілих та одного свідка, інші письмові докази у справі визнано судом недопустимими. Залишаючи доводи апеляційної скарги захисника без задоволення, апеляційний суд у порушення вимог ст. 94 КПК України обґрунтував своє рішення показаннями свідків та потерпілих, яких не допитував безпосередньо в судовому засіданні. Окрім цього, апеляційним судом не розглянуто всіх доводів апеляційної скарги. Зокрема, що потерпілі не викликалися для участі в судових засіданнях, а 18.02.2016 року судовий розгляд відбувся без участі прокурора. Зміст ухвали апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 29 квітня 2015 року на перехресті вул. Будівельників та проспекту Жовтневого в м. Миколаєві, повторно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а саме, нанесення кулаком удару по голові потерпілій, відкрито викрав у ОСОБА_8 мобільний телефон «LGX135» із належностями, чим заподіяв матеріальну шкоду останній на загальну суму 2318 грн.

Він же, 28 травня 2015 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, біля будинку № 58 по проспекту Миру в м. Миколаєві, повторно, шляхом ривка, відкрито викрав ланцюжок ОСОБА_9 , чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду в розмірі 400 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5 , котра підтримала скаргу, думку прокурора, який заперечив проти задоволення скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості засудженого у вчиненні кримінального правопорушення кваліфікованого за 2 ст. 186 КК України за встановлених судом обставин, ґрунтується на доказах, оцінених судом відповідно до вимог КПК України.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 оспорює встановлені місцевим судом фактичні обставини кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

У касаційному порядку ці доводи не перевіряються.

Разом із тим, доводи скарги захисника щодо встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, достатності доказів доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні двох епізодів відкритого викрадення майна потерпілих перевірялися судом апеляційної інстанції та отримали належну оцінку.

Зокрема, апеляційним судом обґрунтовано прийнято до уваги показання потерпілої ОСОБА_8 котра, у судовому засіданні вказала, що саме ОСОБА_7 схопив її за руку, вдарив по голові та забрав мобільний телефон.
Вона же стверджувала в суді, що запам`ятала особу ОСОБА_7 , оскільки подія злочину відбувалася в освітленому місці.
Причетність засудженого до вчинення грабежу підтвердилося показаннями свідка ОСОБА_10 , котрий вказав, що на наступний день після події злочину, викрадений телефон було продано в магазин на ринку «Колос», який належить йому.
Не заперечував факт продажу телефону потерпілої в зазначений магазин і сам засуджений ОСОБА_7 . При цьому лише стверджував, що нібито знайшов його, а не викрав.
Потерпіла ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні вказали на засудженого, як на особу, котра 28 травня 2015 року відкрито зірвала ланцюжок із потерпілої та показали про обставини події злочину.
Під час апеляційного розгляду судом було перевірено доводи апеляційної скарги захисника з приводу суперечливості показань названих потерпілих та свідків і визнано їх необґрунтованими.
Вважати наведені докази недостатніми для обґрунтування винуватості засудженого у вироку на думку колегії суддів підстав немає.
Дії засудженого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України вірно, а призначене покарання відповідає вимогам КК України.

Окрім цього, судом апеляційної інстанції ґрунтовно перевірено твердження скарги захисника з приводу істотних на його думку процесуальних порушень під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, які не підтвердилися матеріалами справи.

Ухвала Апеляційного суду Миколаївської області відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Не підтверджено доводи скарги захисника про порушення апеляційним судом вимог ст. 94 КПК України, оскільки судом апеляційної інстанції повторне дослідження доказів не проводилося.

У зв`язку із наведеним, підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_5 колегія суддів касаційного суду не вбачає.
Керуючись ст.ст. 433-436 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 27 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3