Номер провадження: 11-кп/785/162/17
Номер справи місцевого суду: 507/1670/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.02.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_10 на вирок Любашівського районного суду Одеської області від 26 серпня 2016 року по кримінальному провадженню №0000753, яким

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Антонівка Любашівського району Одеської області, українець, громадянин України, не працює, має середню освіту, проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Вироком Любашівського районного суду Одеської області від 26 серпня 2016 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання звільнений з випробуванням строком на 2 роки та покладанням обов`язку, передбаченого п.3 ч.2 ст.76 КК України.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

Так, 23 жовтня 2015 року близько 18:00 години у приміщенні будинку, який розташований по АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи наміру на спричинення ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень та не передбачаючи наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, намагаючись підняти ОСОБА_8 із підлоги за допомогою дерев`яної палиці, декілька разів із висоти власного зросту падав на неї.
В результаті вказаних дій, ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 померла за місцем свого проживання. Смерть потерпілої перебуває у прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.
В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, встановлених у вироку суду, та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 реальне покарання за ч.1 ст.119 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що призначене ОСОБА_8 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через свою надмірну м`якість, оскільки в результаті протиправних дій обвинуваченого настала смерть потерпілої, а у відповідності до ст.3 Конституції України життя люди визнається найвищою соціальною цінністю. Зазначає, що вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 вбивства через необережність, його посередня характеристика з місця проживання, характер та спосіб вчинення злочину, свідчить про антисоціальну спрямованість обвинуваченого, а суд першої інстанції недостатньо врахував суспільну небезпеку вчиненого злочину, його тяжкість та наслідки.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які заперечували проти її задоволення, думку потерпілої ОСОБА_9 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі та дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, обставини вчинення злочину та правильність кваліфікації його дій в апеляційній скарзі прокурора та стороною захисту не оспорюються та повністю підтверджуються доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності для ухвалення обвинувального вироку.

За таких обставин апеляційний суд визнає правильною кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.119 КК України, як вбивство, вчинене через необережність.

Разом з цим, апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи прокурора, про те, що призначене ОСОБА_8 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, та особі обвинуваченого.

Пунктом 3 ч.1 ст.65 КК України передбачено, що суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінальних покарань" (далі - Постанова ПВСУ), призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Пунктом 2 зазначеної Постанови ПВСУ передбачено, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Згідно з п.4 вищевказаної Постанови ПВСУ, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 не в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального Закону та Постанови ПВСУ.

Частиною 1 ст.75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання врахував, що він є раніше не судимою особою, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у психіатра та нарколога не знаходиться. В якості обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував визнання ним свої провини у вчиненні інкриміновано злочину та щире каяття. До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого суд першої інстанції відніс вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Із врахуванням викладених обставин, а також думки потерпілої, яка просила не призначати ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.75 КК України і звільнив останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Однак, Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, визначених у ст.65 КК, і не узгоджується з умовами застосування інституту звільнення від відбування покарання, передбаченими статтею 75 цього Кодексу.

Суд першої інстанції не мотивував, яким чином обставини, які суд вважає такими, що пом`якшують покарання, та які стали підставою для застосування ст.75 КК України, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину.

Так, злочин, передбачений ч.1 ст.119 КК України, який інкримінується ОСОБА_8 відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості за який кримінальним Законом передбачено покарання у виді обмеженням волі на строк від трьох до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не дав належну оцінку наслідкам до яких привели протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_8 , який на момент вчинення злочину, перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, і в результаті дій якого згодом настала смерть потерпілої.

У ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачається право людини на життя, яке, як зазначив ЄСПЛ у рішенні «Андронікоу та Константіноу проти Кіпру», «... є одним з найбільш фундаментальних положень Конвенції і охороняє одну з основних цінностей демократичного суспільства» У цій статті проголошено, що «право кожного на життя охороняється законом».

В Україні право на життя гарантується Конституцією, стаття 27 якої проголошує: «Кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати права людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань».

У справі «Гонгадзе проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року) ЄСПЛ зазначив: «Що перше речення п.1 ст.2 Конвенції зобов`язує державу не тільки утримуватись від умисного або незаконного позбавлення життя, але також вживати відповідних заходів для захисту життя тих, хто знаходиться під її юрисдикцією. Це включає основне завдання держави щодо забезпечення права на життя шляхом прийняття ефективних норм кримінальних законів для попередження злочинів проти особи, що забезпечуються правоохоронним механізмом для попередження, усунення та покарання порушень таких норм.За відповідних обставин це також поширюється на позитивний обов`язок органів державної влади вживати заходів попередження для захисту особи або осіб, чиє життя знаходиться під загрозою здійснення кримінальних дій іншими особами».

Належна кримінальна-правова охорона життя людини є важливим завданням держави, успішне виконання якого значною мірою залежить від правильного застосування кримінального закону. Особи, які вчинили злочин проти життя та здоров`я особи повинні нести справедливе покарання.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Пунктом 4 ч.1 ст.420 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Згідно з ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Стаття 414 КПК України передбачає, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.50 КК України, не врахував всіх обставин кримінального провадження та безпідставно застосував до обвинуваченого ОСОБА_8 дію ст.75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через надмірну м`якість.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, апеляційний суд враховує вимоги ст.65 КК України та Постанови ПВСУ, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Апеляційний суд враховує посередню характеристику ОСОБА_8 від 03.11.2015 року та його позитивні характеристики від 07.10.2016 року та від 13.02.2017 року.

Оцінюючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, апеляційний суд враховує, перш за все, тяжкість наслідків, до яких призвело його вчинення, у виді загибелі людини.

У якості пом`якшуючих покарання обставин апеляційний суд враховує щире каяття ОСОБА_8 .

У якості обтяжуючих покарання ОСОБА_8 обставин вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку, яким необхідно призначити обвинуваченому реальну міру покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.119 КК України, яка буде справедливою, необхідною й достатньою для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Керуючись ст.ст.370, 371, 373, 374, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420, 532 КПК України, Апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу прокурора Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Любашівського районного суду Одеської області від 26 серпня 2016 року, яким ОСОБА_8 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України до 4 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 вважати засудженим за ч.1 ст.119 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_8 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок вступає в силу з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту набрання ним законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3