Справа № 140/204/17
Провадження №11-сс/772/90/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:
Головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 25.01.2017 року, про арешт майна.
за участю секретаря: ОСОБА_7 ,
прокурора: ОСОБА_8 ,
захисника: ОСОБА_5 ,

підозрюваного: ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:
З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 25.01.2017 року задоволено клопотання начальника СВ Немирівського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, а саме на автомобіль марки «Фолсфаген Пассат» д.н. НОМЕР_1 , який належить підозрюваному ОСОБА_6 задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_5 ставиться питання про скасування ухвали слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 25.01.2017 року та ухвалення рішення про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно. Вимоги мотивовані тим, що дане судове рішення є втручанням держави у мирне та вільне володіння особи своїм майном, слідчий суддя при накладенні арешту на майно ретельно не перевірив достовірність підстав для його задоволення.

В судовому засіданні ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній та просять її задовольнити в повному об`ємі.

Прокурор ОСОБА_8 заперечив проти задоволення апеляції вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження. В свою чергу відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотання слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. При цьому з диспозиції ч.3 ст.170 КПК України слідує, що з цією метою арешт накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи за наявності підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним в ст.98 цього Кодексу.

В свою чергу згідно ч.1 ст.98 КПК України речовим доказом є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що використовуються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були предметом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 4, 5 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розмір шкоди, завданим кримінальним правопорушенням та розумність і співрозмірність обмеження права власності.
Як вбачається з матеріалів справи, розмір оголошеної підозри на даний час складає 210306, 83 грн. тоді як приблизна ринкова вартість арештованого автомобіля складає 470 000 грн.
Згідно із п. 8 ч. 2 ст. 170 КПК України, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди повинна бути спів розмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, встановлені під час розгляду клопотання.
В п. 42 Рішення ЄС від 19.12.1989 року у справі «Мелахер та інші проти Австрії» зазначається , що право власності включає «три чіткі правила» («three distinct rules»): (1) мирного володіння власністю; (2) позбавлення права власності лише у визначених випадках; (3) держава має право контролювати користування власністю у відповідності до загального «публічного» інтересу, шляхом прийняття відповідних загальносуспільним інтересам законів.
У п. 49 Рішення ЄС від 22.11.2007 р. у справі «Україна-Тюмень» проти України», суд вказав, що найважливіша вимога статті 1 Протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом» (subject to the conditions provided for by law), а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів».
У п. 55 надано тлумачення «пропорційності втручання» в право на мирне володіння майном та зазначив, що таке втручання повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» (fair balance) між вимогами загального інтересу суспільства та захисту основоположних прав особи.
Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.
ОСОБА_10 від 06.11.2008 р. у справі «Ісмаїлов проти Росії», будь-яке втручання органу влади у безперешкодне володіння майном повинно бути «законним»: друге речення § 1 передбачає, що позбавлення майна можливе лише «на умовах, передбачених законом», а пункт 2 визнає, що держави мають право контролювати використання майна шляхом введення «законів». Питання, чи було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи стає значимим, якщо встановлено, що під час втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
У п.п. 42 - 44 Рішення ЄС від 07.07.2011 р. у справі «Серков проти України», ЄСПЛ зазначив, що національне законодавство має відповідати вимозі «якості» закону, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні. За викладених обставин рішення слідчого судді в частині позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування транспортним засобом з постановкою на штраф-майданчик Немирівського відділу поліції ГУ НП у Вінницькій області колегія суддів вважає незаконним та порушує і обмежує права власника майна, оскільеки слідчий суддя при накладенні арешту на майно ретельно не перевірив достовірність підстав для його задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, визначено, що « арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, для забезпечення цивільного позову, можливої конфіскації майна.По-друге: частиною 10 ст. 170 КПК України визначено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ухвали накладено арешт на автомобіль, який належить ОСОБА_6 , а саме Фолсваген Пассат, 2011 року, днз НОМЕР_1 ,однак 14.01.2017 року, даний транспортний засіб ним був реалізований ОСОБА_11 , копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .
Автомобіль реалізований підзахисним близькому родичу, але останній повнолітній та веде відокремлене сімейне господарство та є добросовісним набувачем майна, оскільки відбулась купівля - продаж майна у період, коли не діяли будь-які заборони на відчуження, тощо.
Враховуючи зазначене колегія важає,що слідчим суддею без перевірки власника майна, лише на підставі облікової картки приватного ТЗ від 13.09.2016 року (копія додається), яку надала сторона обвинувачення, накладено арешт на майно, яке не належить підозрюваному, що є підставою до скасування судового рішення. У відповідності до пунктів 4 та 5 частини 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати: розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та розумність і спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Так, згідно оголошеної підозри розмір,спричинених збитків, на даний час складає 210306, 83 грн,при цьому, сторона обвинувачення надала слідчому судді довідку територіального сервісного центру №0544 в обґрунтуванні необхідності накладення арешту на майно - автомобіль Фолсваген Пассат, 2011 року, днз НОМЕР_1 , 2011 року, де вказана вартість приблизна 236000 грн.
Поряд з цим, середня ринкова вартість такого автомобіля 2011 року складає приблизно 17000 доларів США, що згідно ринкового курсу складає близько 470000 грн. не день розгляду клопотання, що підтверджується роздруківками з оголошень Авто РІА.
Пунктом 8 частини 2 ст. 170 КПК України визначено, що вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України визначено «завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні...».
Враховуючи вище описане , колегія суддів вважає слідчим суддею, при накладенні арешту на майно не взято до уваги що слідчим та прокурором при зверненні до суду з клопотанням про накладення арешту не вжито жодних заходів до встановлення приналежності майна, його реальної ринкової вартості, місця знаходження,не перевірено та не встановлено наявності належних підстав для арешту майна;відсутні будь-які достатні докази, що арештоване майно належить підозрюваному; співрозмірності обмеження права власності на автомобіль та розмір спричинених державі збитків, тому висновки слідчого судді не відповідають викладеним в ухвалі фактичним обставинам, які встановлені у судовому засіданні та матеріалам кримінального провадження.
З огляду на викладене ухвала слідчого судді підлягає скасуванню через невідповідність висновків фактичним обставинам провадження з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст.ст. 404, 407,409, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 25.01.2017 року, про арешт майна - задоволити частково.
Ухвалу слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 25.01.2017 року, про накладення арешту на автомобіль "Фолсфаген Пассат" - скасувати.
Постановити ухвалу, якою клопотання начальника слідчого відділення Немирівського відділу поліції ГУ НП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_9 про накладення арешту на автомобіль "Фолсфаген Пассат" д.н. НОМЕР_1 - задовольнити частково.
Накласти арешт на автомобіль "Фолсфаген Пассат" д.н. НОМЕР_1 шляхом заборони його відчуження.
Автомобіль "Фолсфаген Пассат" д.н. НОМЕР_1 - повернути власнику.
В задоволенні іншої частини клопотання - відмовити.
Виконання ухвали покласти на слідчого.
Ухвала є остаточна оскарженню не підлягає.
Судді:
З оригіналом згідно
суддя