Справа № 145/1852/15-к
Провадження №11-кп/772/156/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною ОСОБА_5 на вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 01 квітня 2016 року, яким:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином України, не одруженого, з неповною середньою освітою, не працюючого, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого:

26.12.2014 р. Тульчинським районним судом Вінницької області за ч.3 ст. 185, ст.75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік;

27.04.2015р. Немирівським районним судом за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185, 75, 76, 104 КК України до чотирьох років шести місяців позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки;

30.12.2015 р. Апеляційним судом Вінницької області, яким було скасовано вирок Немирівського районного суду від 15.10.2015р. та засуджено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185, ст. 75, 104, ч.4 ст. 70, ч.2 ст.185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 70, ст. 71 КК України до чотирьох років восьми місяців позбавлення волі;

26.02.2016р. Томашпільським районним судом Вінницької області за ч.3 ст. 185, ст. 69-1, ч.4 ст. 70 КК України до п"яти років позбавлення волі;

17.03.2016р. Апеляційним судом Вінницької області, яким було скасовано вирок Тульчинського районного суду від 13.10.2015р., за ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до п"яти років одного місяця позбавлення волі, визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст.185, ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання за ч. 2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, за ч. 3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим враховуючи вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 26.02.2016р., яким ОСОБА_6 засуджено до 5 років позбавлення волі та вирок Апеляційного суду Вінницької області від 17.03.2016р., яким ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років і один місяць.

На задоволення цивільного позову стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 жителя АДРЕСА_1 субсидіарно на користь ОСОБА_7 на відшкодування майнової шкоди 6000 грн., на відшкодування моральної шкоди 500 грн.

Вирішено питання з речовими доказами та витратами за проведені експертизи.
з участю секретаря: ОСОБА_8 ,

прокурора: ОСОБА_9 ,

захисника: ОСОБА_10 ,

захисника: ОСОБА_11 ,

потерпілого: ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:
ВирокомТиврівського районного суду Вінницької області від 01 квітня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за те, що він 06.07.2015р., близько 23:35 в смт. Тиврів, ОСОБА_6 , маючи намір на таємне викрадення чужого майна, зайшов на територію господарства, яке розташоване по АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_7 , де, в подальшому, шляхом вільного доступу, проник до приміщення гаража, з якого навмисно, таємно, повторно викрав гірський велосипед марки «Аrdis 24 Rocks», вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №770 від 01.09.2015 становить - 1132,45 грн. та гірський велосипед із запчастин марки «Шимано», вартістю 6000 грн., які належать ОСОБА_7 , чим спричинив останньому майнову шкоду на загальну суму 7132,45 гривень.

Крім того, 06.07.2015р., близько 23-50 год., в смт. Тиврів, ОСОБА_6 , маючи намір на таємне викрадення чужого майна, зайшов до під`їзду багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , де з площадки п`ятого поверху, шляхом вільного доступу навмисно, таємно, повторно викрав гірський велосипед марки «AZIMUT Stinger 20», який належить ОСОБА_12 , вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №769 від 31.08.2015 становить - 2967 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на вказану суму.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу згідно якої вважає вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 1 квітня 2016 року незаконним виключно в частині задоволення цивільного позову та таким, що підлягає скасуванню через порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи представника ОСОБА_5 ОСОБА_11 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив задовільнити їх в повному обсязі, виступ прокурора ОСОБА_13 , колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_11 підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Висновок суду щодо фактичних обставин злочину, що викладені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини у апеляційному порядку не перевіряються.
Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку повинні бути зазначені підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
Відповідно до п.6 Пленуму Верховного Суду України від 3.03.1989р.№3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам.
Відповідно до п.13 вищевказаної постанови покладаючи на підсудного обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.
Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4»Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю, яка полягає у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до п.9 вищезазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань( фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат( їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості.
З вироку суду вбачається, що приймаючи рішення про вирішення цивільного позову, суд першої інстанції у повній мірі дотримався даних вимог, повно дослідив обставини справи та обґрунтовано визначив суму збитків та розмір моральної шкоди, які підлягають стягненню, тому колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_11 в цій частині необґрунтованими.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність стягнення матеріальної та моральної шкоди на користь потерпілого субсидіарно з законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_5 , оскільки під час судового розгляду справи ОСОБА_5 як законний представник обвинуваченого в судове засідання не викликався, належним чином не повідомлявся про день та час слухання справи, позовна заява йому вручена не була.
Згідно ст.1179 ЦК України неповнолітня особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.
Майнова відповідальність неповнолітніх має свої специфічні риси, обумовлені суб`єктом такої відповідальності - особа, яка не досягла 18 років. Така специфіка передбачена у ч. 2 ст. 1179 ЦК України, відповідно до якої у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками. За своїм характером відповідальність батьків та піклувальників неповнолітнього є додатковою, або субсидіарною. Її суть полягає в тому, що вищезазначені особи відповідають перед потерпілим у тій частині, в якій не можуть відповідати самі неповнолітні через відсутність у них майна, достатнього для відшкодування шкоди.
Отже, враховуючи, що під час розгляду справи судом першої інстанції законним представником неповнолітнього ОСОБА_6 було визнано і залучено службу у справах дітей Тиврівської РДА, а ОСОБА_5 як законний представник обвинуваченого в судове засідання не викликався, належним чином не повідомлявся про день та час слухання справи, позовна заява йому вручена не була, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість стягнення матеріальної та моральної шкоди саме з ОСОБА_5 .
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга зі змінами підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині задоволення цивільного позову.
Керуючись ч. 2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу із змінами захисника ОСОБА_11 на вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 01.04.2016 року відносно ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України по кримінальному провадженню № 0000317 в частині задоволення цивільного позову задоволити частково.

Вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 01.04.2016 року відносно ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України по кримінальному провадженню № 0000317 в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_7 змінити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 на відшкодування матеріальної шкоди 6000 (шість тисяч) гривень, моральної шкоди 500 (п`ятсот гривень).

В іншій частині вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 01.04.2016 року - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: