Комінтернівський районний суд м. Харкова
Номер провадження 1-кп/641/324/2017 Справа № 641/2193/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 серпня 2017 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
потерпілої ОСОБА_3 ,
представника третьої особи за цивільним позовом ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
секретаря ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00001248 від 14.11.2016 р., за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Куп`янська Харківської області, громадянина України, не працюючого, з професійно - технічною освітою, розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України;
- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 , 13 листопада 2016 року о 18 годині 00 хвилин керував технічно справним автомобілем «AUDI A6», держаний реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався по проспекту Героїв Сталінграду в м. Харкові зі сторони вул. Морозова в напрямку пр. Гагаріна зі швидкістю 40 км/год. Під час руху по вказаному проспекту, в районі будинку № 1, ОСОБА_5 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, діючи необережно, не передбачаючи настання суспільно - небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен і міг передбачити, грубо порушив п. 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи,повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека» та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо по ходу руху автомобіля «AUDI A6».
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи № 153-А/17 від 27.02.2017, потерпілій ОСОБА_3 було спричинено ТЯЖКЕ тілесне ушкодження по критерію небезпеки для життя у вигляді відкритого осколкового перелому великогомілкової кістки правої гомілки на межі верхньої та середньої третин діалізу із зсувом.
Порушення п. 18.1 Правил безпеки дорожнього руху України ОСОБА_5 , відповідно до висновку авто - технічної експертизи № 275/17 від 27.03.2017, знаходяться у причинному зв`язку з подією та її наслідками, і виразились в тому, що він, керуючи автомобілем «AUDI A6», наблизившись до нерегульованого пішохідного переходу, по якому зліва направо по ходу його руху рухалася пішохід ОСОБА_3 , не зменшив швидкості та не зупинився, щоб надати їй дорогу та допустив на неї наїзд, що спричинило вищевказані тяжкі наслідки.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав та підтвердив обставини вчиненого ним кримінального правопорушення. Також, зазначив, що заперечує проти задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_3 , оскільки добровільно сплатив їй 47 000 гривень, про що потерпілою надано розписку, в якій остання зазначила, що претензій морального та матеріального характеру до нього не має.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції - роз`яснивши обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.
Потерпіла ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечувала проти розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України, пояснила, що переходила по пішохідному переходу, перейшла половину шляху, потім побачила автомобіль, що рухається та не має наміру зупинятись, вона злякалась та зробила два кроки назад та в цей момент на неї наїхав автомобіль обвинуваченого. Також зазначила, що ОСОБА_5 сплатив їй грошову компенсацію в розмірі 47 000 гривен, про що вона написала розписку, що не має до нього претензій матеріального та морального характеру. При цьому зазначила, що в наступний день після ДТП обвинувачений приїхав до ЦМЛ, надав 7000 гривень. Потім, другу суму, в розмірі 10 000 грн., привіз протягом 10 днів під час її перебування на лікуванні. Втретє, 10 000 гривень через місяць півтора передав її батькам. Останню суму в розмірі 20000 грн. надав в січні 2017 року. Також потерпіла зазначила, що нею було витрачено в лікарні 15000 гривень на операцію по встановленню пластини в ногу; сплатила лікарю - 6000 гривень, анестезіологу 1500 гривень; ліки на суму 2700 гривень. Крім того, протягом 10 днів їй було зроблено крапельниці, за які вона сплатила загальну суму близько 7000 гривень. Крім того, потерпіла вказала, що з моменту аварії, її стан здоров`я значно погіршився, протягом усього часу вона неодноразово зверталась до лікарів, проходила курс лікування після перелому, травми голови та суглобів. На даний час, вона продовжує нести позапланові матеріальні витрати, її життєвий уклад порушений, що призвело до втрати роботи, заробітної плати, погіршенню стану здоров`я, постійному пригніченню та стресу. Зазначила, що до ДТП підробляла швачкою, але на цей час не має можливості працювати, оскільки швейні машини з приладом для ніг, тоді як травмована нога в повній мірі не вилікувана та на даний час їй необхідно провести ще одну операцію та продовжити лікування. Вказала, що її матеріальне становище ускладнюється тим, що в неї на утриманні знаходиться неповнолітня дитина, вона є матір`ю-одиначкою. Пояснила, що претензій матеріального характеру щодо відшкодування витрат на лікування до ОСОБА_5 не має, оскільки вони їй повністю відшкодовані. Просила стягнути на її користь матеріальну шкоду в розмірі 40 000 грн. для проведення майбутньої операції, також стягнути моральну шкоду в сумі 70 000 грн.
Представник третьої особи - Страхової компанії «ТАС» ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечував, зазначив, що обвинуваченим потерпілій відшкодована шкода в повному обсязі.
За таких обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю.
Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_5 порушив правила безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_3 тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 286 КК України
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині) та погашення заподіяної шкоди потерпілій ОСОБА_3 .
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не виявлено.
Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначає, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Таким чином, при призначенні покарання ОСОБА_5 , суд враховує пом`якшуючу та відсутність обтяжуючої покарання обставини, а також бере до уваги, що обвинувачений за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не працевлаштований. Крім того, суд враховує, що, відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та відсутність обтяжуючих покарання обставини, в зв`язку з чим, суд дійшов висновку щодо можливості його виправлення без відбування покарання, застосувавши до ОСОБА_5 положення ч.1 статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Також, суд вважає недоцільним застосовувати додаткову міру покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, у зв`язку з наявністю двох пом`якшуючих обставин.

Цивільний позов цивільного позивача - потерпілої ОСОБА_3 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 майнової шкоди у сумі 40000 та моральної шкоди у сумі 70 000, 00 грн., не підлягає задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що власником транспортного засобу «AUDI A6», держаний реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Правилами ст.1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом…, використання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог ч. 5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно страхового полісу №АЕ/8759945, свою цивільно-правову відповідальність застрахував ОСОБА_8 . Страхова сума за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, визначена в розмірі 200 000грн.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції Закону N 5090-VI ( 5090-17 ) від 05.07.2012 ), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до ст. 22.1 Закону України №1961 ІV від 01.07.2004 р. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну
внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно п.1.4 Закону №1961 ІV від 01.07.2004 р. особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим
транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом
вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або
рішенням суду.
Відповідно до п. 23.1 №1961 ІV від 01.07.2004 р., Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При розв`язанні цивільного позову в частині відшкодування майнової шкоди, суд виходить з того, що згідно пояснень цивільного позивача потерпілої ОСОБА_3 в судовому засіданні, цивільним відповідачем обвинуваченим ОСОБА_5 їй добровільно виплачувались суми, які в цілому склали 47 000 грн. Так, цивільний позивач потерпіла ОСОБА_3 зазначила, що нею було витрачено в лікарні 15000 гривень на операцію по встановленню пластини в ногу; сплатила лікарю - 6000 гривень, анестезіологу 1500 гривень; ліки на суму 2700 гривень. Крім того, протягом 10 днів їй було зроблено крапельниці, за які вона сплатила загальну суму близько 7000 гривень. Таким чином, потерпілою були понесені витрати на лікування, які складають суму в розмірі 32 200 грн., що не оспорювалось цивільним відповідачем обвинуваченим ОСОБА_5 в судовому засіданні.
В судовому засіданні потерпілою ОСОБА_3 зазначено, що претензій матеріального характеру щодо відшкодування витрат на лікування до ОСОБА_5 не має, оскільки вони їй повністю відшкодовані. На цей час потерпілою заявлено вимоги на майбутнє щодо стягнення з обвинуваченого також додаткових витрат в розмірі 40 000 грн., викликаних необхідністю, в подальшому проведення операції з видалення пластин, встановлених в ногу.
Проте, враховуючи, що згідно діючого законодавства України, на особу, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, обов`язок щодо сплати спричиненої шкоди покладається у випадку недостатності страхової виплати, згідно страхового полісу №АЕ/8759945, страхова сума за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, визначена в розмірі 200 000грн., обвинуваченим потерпілій добровільно сплачені суми на відшкодування майнової шкоди в розмірі 32200 грн., таким чином, позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди заявлені потерпілою до ОСОБА_5 передчасно, як до неналежного відповідача, оскільки належним відповідачем є Страхова компанія «ТАСС», до якої позов не пред`явлений. В зв`язку з чим, позовні вимоги потерпілої до обвинуваченого ОСОБА_5 в частині стягнення майнової шкоди задоволенню не підлягають.
Крім того, потерпілою заявлено позов до цивільного відповідача - обвинуваченого ОСОБА_5 щодо відшкодування моральної шкоди, спричиненої в результаті ДТП.
Так, відповідно до п.26-1 №1961 ІV від 01.07.2004р., Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Згіднострахового полісу №АЕ/8759945, страхова сума за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, визначена в розмірі 200 000грн. Таким чином, у випадку звернення цивільного позивача - потерпілої ОСОБА_3 до страховика, страхова сума на відшкодування моральної шкоди може складати не більше 10 000 грн., тоді як цивільним позивачем - потерпілою ОСОБА_3 до цивільного відповідача - обвинуваченого ОСОБА_5 заявлений позов в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 70 000грн., що значно перевищує суму страхового відшкодування, в зв`язку з чим суд вважає, що позов в даній частині є таким, що підлягає розгляду по суті.

Відповідно до положень ст.1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), загальними підставами відповідності за завдану моральну шкоду є спричинення моральної шкоди, завданої фізичній особі неправомірними діями особи, яка її завдала, за наявності її вини.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 - цивільного відповідача, у спричиненні неправомірних дій щодо цивільному позивачу-потерпілої підтверджується фактичними обставинами справи. Винні дії обвинуваченого знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з моральною шкодою, що була спричинена цивільному позивачу-потерпілій ОСОБА_3 . Суд вважає, що моральна шкода в даному випадку це втрати немайнового характеру, які цивільний позивач-потерпіла зазнала внаслідок моральних та фізичних страждань, заподіяних їй незаконними діями цивільного відповідача-обвинуваченого, а також негативних наслідків, які знайшли свій вираз в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, перенесенням операції на нозі, необхідністю здійснювати подальше лікування, хвилюванням за стан свого здоров`я, фізичними стражданнями, оскільки тілесні ушкодження спричинювали їй сильний фізичний біль, душевні страждання. В результаті спричинених тілесних ушкоджень цивільний позивач-потерпіла ОСОБА_3 , яка є одинокою матір`ю, також не мала змоги здійснювати належний догляд за дитиною, приділяти їй увагу, також не мала змоги вести домашнє господарство в зв`язку з болем в нозі та необхідністю відвідувати лікарню. Разом з тим, суд вважає вимоги цивільного позивача - потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 70000 грн. - перебільшеними. При вирішенні цивільного позову в цій частині, суд враховує, що цивільним відповідачем обвинуваченим ОСОБА_5 добровільно сплачені суми на користь цивільного позивача - потерпілої ОСОБА_3 в розмірі 47 000 грн., з яких 32 200 грн. є відшкодуванням майнової шкоди. Таким чином, різницю між вказаними сумами слід вважати сумою, сплаченою на відшкодування моральної шкоди в розмірі 14 800 грн. З огляду на вищевикладене, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, характеру і глибини фізичних та моральних страждань, яких зазнала потерпіла, зазнавши тілесних ушкоджень, їх тривалості, суд дійшов висновку щодо спричинення обвинуваченим потерпілій моральної шкоди в розмірі 14 800грн., яка є відшкодованою цивільному позивачу - потерпілій в повному обсязі, а тому цивільний позов в цій частині задоволенню також не підлягає.
Відповідно до ст. 124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави, судові витрати, згідно довідки НДЕКЦ, пов`язані з проведенням експертизи № 275/17 від 27.03.2017 року в сумі 1055 грн. 52 коп.
Речові докази - відсутні.
Запобіжний захід ОСОБА_5 - не обирався.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді ЧОТИРЬОХ років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ч. 1 ст. 75 КК України, ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку ДВА роки, не вчинить нового злочину й виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та обов`язки, передбачені п. 2 ч. 2 ст.76 КК України не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжні заходи ОСОБА_5 не обирались.
В задоволенні цивільного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 відмовити.
Стягнути на користь держави з ОСОБА_5 судові витрати, пов`язані з проведенням експертизи № 275/17 від 27.02.2017 року в сумі 1055 грн. 52 коп.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя - ОСОБА_1