У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

судді-доповідача ОСОБА_8,

суддів: ОСОБА_9 і ОСОБА_10,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 29 грудня 2016 року заяву засудженого ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України судових рішень щодо нього,

в с т а н о в и л а:

Вироком Апеляційного суду Київської області від 13 грудня 2007 року ОСОБА_3 засуджено за пунктами 1, 9, 12 частини другої статті 115, частиною четвертою статті 187 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_4 та ОСОБА_5, заяви про перегляд Верховним Судом України судових рішень щодо яких не подано.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 22 жовтня 2009 року вирок щодо ОСОБА_3 залишено без зміни.

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області ухвалою від 07 липня 2016 року відмовив у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 та клопотанні захисника ОСОБА_7 про зарахування судом строку попереднього ув'язнення у строк покарання засудженому з розрахунку один день попереднього ув'язнення за два дні позбавлення волі відповідно до Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув'язнення у строк покарання».

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 23 листопада 2016 року апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_3 залишено без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 липня 2016 року - без зміни.

У заяві поданій до Верховного Суду України 12 грудня 2016 року засуджений ОСОБА_3 порушує питання про перегляд судових рішень щодо нього, а саме: ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 липня 2016 року і ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 23 листопада 2016 року та просить прийняти остаточне рішення. На підтвердження неоднакового застосування однієї і тієї самої норми права, передбаченої частиною п'ятою статті 72 КК, засуджений долучив до заяви копії ухвал Ізяславського районного суду Хмельницької області від 04 серпня 2016 року та Апеляційного суду Чернівецької області від 25 січня 2016 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи заяви та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно зі статтею 444 Кримінального процесуального кодексу України в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі - КПК), Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 445 КПК підставами для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, є:

1) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень (крім питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання);

2) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень;

3) невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України;

4) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

При цьому, нормою частини першої статті 446 КПК встановлено застереження, згідно з яким реалізація особою права на подання заяви про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1-3 статті 445 КПК, можлива лише після перегляду такого рішення в касаційному порядку.

У той же час, зі змісту заяви ОСОБА_3 та доданих до неї документів убачається, що оскаржувані ним судові рішення міськрайонного та апеляційного судів не були предметом перегляду суду касаційної інстанції.

За таких обставин перевірка Верховним Судом України викладених у заяві доводів перебуває поза межами його законодавчо визначених повноважень щодо перегляду судових рішень у кримінальному судочинстві, наведених у главі 33 КПК, і є недопустимою.

Отже, колегія суддів вважає, що подана ОСОБА_3 заява про перегляд постановлених щодо нього судових рішень є необґрунтованою, і не вбачає підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 446, 450, 451 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити ОСОБА_11 у допуску справи до провадження за його заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Бердичівського міськрайонного суд Житомирської області ухвалою від 07 липня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 23 листопада 2016 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_12