Справа № 357/1661/17
1-кп/357/402/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.03.2017 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні залі суду №2 в м. Біла Церква матеріали кримінального провадження внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000009 від 26.01.2017 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Підвисоке, Новоархангельського району, Кіровоградської області, освіта середня-спеціальна, не одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини польова пошта НОМЕР_1 та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , не судимого, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем нез`явився своєчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Злочини було вчинено за таких обставин:

11 листопада 2014 року згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) № НОМЕР_3 , солдата ОСОБА_4 , прийнятого на військову службу за контрактом, призначено на посаду водія-заряджаючого 3 реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону цієї ж військової частини, що дислокується по АДРЕСА_2 .

10 вересня 2015 року відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) №258 солдат ОСОБА_4 вибув у відпустку терміном 10 діб, з якої мав повернутися до військової частини польова пошта НОМЕР_1 20 вересня 2015 року.

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків.

Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, солдат ОСОБА_4 20 вересня 2015 року, діючи в порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, умисно, без поважних причин, в умовах особливого періоду, не з`явився вчасно на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 з відпустки та в період з 20 вересня 2015 року по 25 січня 2017 року ухилявся від обов`язків військової служби та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням службових обов`язків.

25 січня 2017 року ОСОБА_4 добровільно з`явився до військової частини польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 .

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в скоєнні інкримінуємого йому злочину визнав повністю, та суду пояснив, що дійсно 11 листопада 2014 року уклав контракт та був прийнятий на військову службу та призначений на посаду водія-заряджаючого 3 реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону цієї ж військової частини, що дислокується по АДРЕСА_2 .

10 вересня 2015 року відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) №258 йому було надано відпустку терміном 10 діб, з якої він мав повернутися до військової частини польова пошта НОМЕР_1 20 вересня 2015 року. Однак він навмисно не явився до місця служби, та з 20.09.2015 року по 24.01.2017 року перебував по місцю свого проживання, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину. 25 січня 2017 року він самостійно з`явився до військової частини польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 .

На підставі ч. 2 ст.469 КПК України в підготовчому судовому провадженні суду була надана угода про визнання винуватості від 21 березня 2017 року укладена між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , яку в судовому засіданні прокурор у справі ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 просять затвердити.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості, яка відповідно до ч.2,5 ст.469 КПК України може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку. Таку угоду у відповідності до п.1 ч.3 ст. 314 КПК України суд має право затвердити у підготовчому судовому засіданні.

Як вбачається із вказаної угоди прокурор у справі ОСОБА_3 будучи уповноваженим відповідно до ст. 37 КПК України та обвинувачений ОСОБА_4 у відповідності до ст.ст. 468,469, 470,472 КПК України уклали угоду, на підставі якої обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про винуватість, наслідки її невиконання. Також сторони погодилися на призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 407 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки та звільнення його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробовуванням протягом іспитового строку тривалістю 1 рік та покладенням певних обов`язків..

Судом під час судового засідання роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_4 наслідки затвердження такої угоди, передбачені ст. 474 КПК України.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінально процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Переконавшись в тому, що обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, внаслідок якого шкода завдана лише суспільним інтересам, та в тому, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє наслідки затвердження такої угоди, а також в тому, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є актом насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок, суд вважає за необхідне затвердити вказану угоду, оскільки підстав для відмови в затвердженні угоди, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України суд не встановив.

Керуючись ст. ст. 314,374, 474,475, 484 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 21 березня 2017 року, укладену між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 ,по кримінальному провадженню внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 00000009 від 26.01.2017 року.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України та призначити йому покарання за ст. 407 ч. 4 КК України, у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю один рік.

Зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за виконанням покарання відносно ОСОБА_4 покласти на Уманський районний відділ з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в силу не обирати.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 30 днів, з моменту проголошення вироку.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч.2 ст. 473 КПК України.

Згідно ч.6 ст. 376 копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя: ОСОБА_1 ,