Провадження № 1-кп/127/332/17

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2017 місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене 21 листопада 2016 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0009259 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Умані, Черкаської області, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , відбуваючому покарання у Вінницькій виправній колонії УДПтС України у Вінницькій області № 86, раніше судимого:
21.08.2003 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 189, ч. 2 ст. 190, КК України на 3 роки позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.07.2004 року іспитовий строк скасовано згідно ч. 2 ст. 78 КК України;
29.03.2007 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 186, ст.ст. 69, 71 КК України на 3 роки 2 місяців позбавлення волі;
19.06.2009 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ст. 395, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України на 2 роки позбавлення волі;
16.06.2011 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 190 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі;
22.05.2013 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст.70 КК України на 5 років позбавлення волі,
у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , будучи раніше судимим Уманським міськрайонним судом Черкаської області 22.05.2013 року за злочини, передбачені ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. З ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, та відбуваючи покарання з 27.08.2013 року у Вінницькій виправній колонії №86, не зважаючи на те, що йому були роз`яснені права та обов`язки засуджених, вимоги відбування покарання, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний злочин.
За весь період відбування покарання в установі, засуджений ОСОБА_4 , заохочень не мав, проте, за систематичне порушення встановленого режиму відбування покарання має 36 дисциплінарних стягнень з яких шість разів поміщався в дисциплінарний ізолятор, три рази переводився до приміщення камерного типу, за порушення режиму має одне зауваження, двадцять одну догану та п`ять суворих доган. В зв`язку із зазначеним ОСОБА_4 14.12.2015 року був переведений з виправної колонії середнього рівня безпеки до приміщень камерного типу сектору максимального рівня безпеки строком на шість місяців.
Разом з тим, 21.11.2016 року о 11 год. 30 хвилин засуджений ОСОБА_4 , відбуваючи покарання в дільниці посиленого контрою Вінницької виправної колонії №86 відкрито, демонстративно в категоричній формі в присутності робітників адміністрації, а саме: чергового помічника начальника установи капітана внутрішньої служби ОСОБА_5 , начальника відділення соціально-психологічної служби №6 майора внутрішньої служби ОСОБА_6 , відмовився виконувати законну вимогу начальника відділення соціально-психологічної служби №5 капітана внутрішньої служби ОСОБА_7 , приступити до прибирання внутрішнього дворику дільниці посиленого контрою, чим порушив вимоги ст. 9 КВК України, згідно яких засудженні зобов`язані виконувати законні вимоги адміністрації органів та установ виконання покарань, ч. 3 ст. 107 КВК України, п. 29 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (далі - Правила), згідно отих засудженні зобов`язані виконувати всі законні вимоги персоналу колонії. При цьому засуджений був забезпечений необхідним робочим інвентарем, пройшов інструктаж з техніки безпеки та за станом здоров`я засуджений ОСОБА_4 , міг залучатися до праці. В подальшому засудженому ОСОБА_4 , було повторно в усній формі роз`яснено його права та обов`язки, доведено вимоги режиму відбування покарань, які передбачені ст. 9 КВК України, ч. 3 ст. 107 КВК України, п. 29 Правил, а також попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 391 КК України. Після цього, засудженому ОСОБА_4 , було повторно запропоновано приступити до прибирання внутрішнього дворику дільниці посиленого контрою, однак, засуджений ОСОБА_4 , знову відкрито, демонстративно в категоричній формі, в присутності зазначених вище працівників установи відмовився виконувати законну вимогу начальника відділення соціально-психологічної служби №5 ОСОБА_8 .
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину визнав та суду пояснив, що він відбуває покарання в колонії №86. Знає про правила внутрішнього розпорядку установи, проте неодноразово відмовлявся від здійснення прибирання, а потім майже постійно перебував в ПКТ. Дійсно в кінці листопада на початку грудня 2015 року його перевели в Криворізьку виправну колонію з максимальним рівнем безпеки. Після цього, він дійсно порушував графік чергування в прогулянковому дворі. Вимогу до прибирання території йому ставили декілька разів всі начальники, які там були, однак він поступив по принципу та відмовився їх виконувати. Він не прибирав в камері і не виконував вимоги працівників установи. Проте на даний час він зробив для себе висновки, з яких зрозумів, що так поводитись не можна. Під час відбування покарання він 36 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення режиму відбування покарання.
З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що 21.11.2016 року з заявою про вчинення злочину звернувся ОСОБА_5 , що підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.11.2016 року. Згідно вказаної заяви повідомив, що 21.11.2016 року, о 11:30 год., засуджений ОСОБА_4 перебуваючи в приміщенні установи ДПК №86, що по вул. Привокзальна, 26 м. Вінниці, вчинив злісну непокору працівникам адміністрації.
Вказана заява зареєстрована у встановленому порядку 21.11.2016 року, що підтверджується витягом з ЄРДР.
З вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.05.2013 року вбачається, що ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі.
Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 27.04.2016 року, ОСОБА_4 зараховано в строк відбування покарання засудженому вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.05.2013 року строк попереднього ув`язнення з 08.04.2013 року по 21.06.2013 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що також підтверджується довідкою-витягом з особової справи засудженого ОСОБА_4 №4-К-16.
З витягу з рішення комісії з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі у Вінницькій області щодо засудженого ОСОБА_4 вбачається, що комісією вирішено погодитись з рішенням комісії Вінницької виправної колонії (№86) щодо клопотання про переведення засудженого ОСОБА_4 із колонії середнього рівня безпеки для чоловіків, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі в приміщення камерного типу колонії максимального рівня безпеки до кінця строку відбування покарання.
Згідно листа ДПС України вих. №2/3/1-6984/25-15 від 10.12.2015 року дозволено зміну умов тримання засудженого ОСОБА_4 шляхом переведення його з виправної колонії середнього рівня безпеки до приміщень камерного типу колонії або сектору максимального рівня безпеки строком на шість місяців (витяг з протоколу №18 від 08.12.2015 року засідання Апеляційної комісії Державної пенітенціарної служби України з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі). Засудженого ОСОБА_4 з Вінницької виправної колонії (№86) для подальшого відбування покарання направлено до приміщень камерного типу сектору максимального рівня безпеки при Криворізькій установі виконання покарань (№3), що також підтверджується листом УДПТС України у Вінницькій області №4/8344 від 14.12.2015 року.
Учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються.
Суд, з`ясувавши, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин справи, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позиції та роз`яснивши, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються.
Аналіз наведених доказів свідчить, що винуватість ОСОБА_4 доведена, оскільки підтверджена показаннями обвинуваченого, які узгоджуються з письмовими доказами у кримінальному провадженні. Так, з поданих письмових доказів та показань обвинуваченого вбачається, що ОСОБА_4 22.05.2013 року засуджений Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі. Відбуває вказане покарання ОСОБА_4 у виправній колонії № 86 УДПтС України у Вінницькій області. Вказаними доказами підтверджено факт того, що обвинувачений є суб`єктом злочину, передбаченого ст. 391 КК України, тобто особою, що відбуває покарання у виді позбавлення волі.
З показань обвинуваченого та письмових доказів у справі вбачається, що останній знає про правила внутрішнього розпорядку установи, проте неодноразово відмовлявся, від здійснення прибирання. На протязі часу відбування покарання він має 36 дисциплінарних стягнень за порушення режиму відбування покарання, а на початку грудня 2015 року його перевели у Криворізьку виправну колонію для відбування покарання з максимальним рівнем безпеки, тобто вказаним підтверджено наявність другої складової спеціального суб`єкту вказаного злочину особи, що відбуває покарання у виді позбавлення волі і яка за порушення вимог режиму відбування покарання переводилась на більш суворий режим відбування покарання.
Так, показаннями обвинуваченого та листами ДПС України з особової справи засудженого підтверджено переведення ОСОБА_4 з виправної колонії середнього рівня безпеки до приміщень камерного типу колонії або сектору максимального рівня безпеки строком на шість місяців.
Суд зазначає, що злісною непокорою вимогам адміністрації є відкрита, демонстративна та виражена в зухвалій формі відмова засудженого від виконання висловлених законних вимог. Необґрунтована відмова засудженого від праці, здійснення зазначеного систематично, утворюють склад вказаного злочину, враховуючи, що з показань обвинуваченого вбачається, що він знав про обов`язок бути залученим до праці та мав можливість вказане зробити, проте відмовлявся, вважаючи, що вчинив правильно, «по принципу» (згідно із жаргонною класифікацією визначеною «кримінальним світом»).
Таким чином, наведені докази є достатніми для висновків суду про наявність в діях ОСОБА_4 складу злочину та надання правової кваліфікації дій обвинуваченого.
Суд, оцінивши сукупність доказів у справі та надавши юридичну оцінку діям ОСОБА_4 кваліфікує дії обвинуваченого за ст. 391 КК України, як злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа протягом року переводилась на більш суровий режим відбування покарання.
При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_4 покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
З характеристики щодо ОСОБА_4 за місцем відбування покарання вбачається, що ОСОБА_4 характеризується з негативної сторони, не дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня засуджених, допускав неодноразово порушення встановленого режиму відбування покарання, участі у суспільно корисній праці приймати не бажає, умисно ухиляється від виконання поставлених завдань, позитивних висновків для себе не робить, у відношенні до представників адміністрації установи проявляє грубість і неповагу, відмовляється виконувати їх законну вимогу.
Згідно довідки лікаря психіатра від 22.12.2016 року вбачається що ОСОБА_4 за період перебування у Вінницькій ВК №86 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра не значиться.
З вимоги про судимість від 23.11.2016 року вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, останній раз засуджений 22.05.2013 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області на 5 років позбавлення волі. На даний час відбуває вказане покарання.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий, вчинив умисний злочин середньої тяжкості в період відбування покарання, винуватість у вчиненні злочину визнав, не одружений, негативно характеризується.
Суд приймає до уваги, що обвинувачений вину визнав, щиро розкаявся та оцінює зазначене як обставину, що пом`якшує покарання.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є рецидив злочинів.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, який розкаявся та винуватість у вчиненні злочину визнав, суд вважає, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі, оскільки призначення інших видів покарань визнано судом недостатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, щодо запобігання вчиненню нових злочинів засудженим. При визначенні строку позбавлення волі суд враховує наявність пом`якшуючих обставин та вважає за можливе призначити ОСОБА_4 мінімальне покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією ст. 391 КК України з врахуванням положень ч. 2 ст. 63 КК України.
Враховуючи, що ОСОБА_4 злочин вчинено під час відбування покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.05.2013 року, обвинуваченому слід призначити покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, частково приєднавши невідбуте покарання за вказаним вироком суду.
При цьому суд враховує, що ч. 1 ст. 71 КК України визначено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
З доказів у справі слідує, що ОСОБА_4 до часу постановлення вказаного вироку відбуває покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.05.2013 року, оскільки запобіжний захід у цьому провадженні щодо нього не обирався.
Строк відбутого покарання суд обраховує з часу затримання ОСОБА_4 , тобто 08.04.2013 року до дня постановлення вказаного вироку, тобто 22.02.2017 року.
В той же час, з ухвали Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 27.04.2016 року слідує, що з 08.04.2013 року по 21.06.2013 року до ОСОБА_4 було застосовано попереднє ув`язнення, що свідчить про необхідність зарахування вказаного періоду у відбуте покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Одночасно з наведеним суд приймає до уваги, що п. ґ ч. 5 ст. 72 КК України до попереднього ув`язнення прирівняно перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Згідно ухвали суду від 20.12.2016 року та повідомлення Вінницької УВП № 1 від 03.01.2016 року, ОСОБА_4 прибув до установи попереднього ув`язнення для розгляду вказаного провадження 30.12.2016 року.
Таким чином, в строк відбутого покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.05.2013 року слід зарахувати період з 30.12.2016 року по 22.02.2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Зазначене свідчить, що до часу постановлення вказаного вироку, ОСОБА_4 з 5 років позбавлення волі відбуто 4 роки 2 місяці та 19 днів, що свідчить про те, що невідбуте ним покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.05.2013 року становить 9 місяців 11 днів.
Враховуючи те, що ОСОБА_4 в вину у вчиненні злочину визнав, суд вважає за можливе прийняти рішення про часткове приєднання невідбутої частини покарання на підставі ст. 71 КК України та принцип повного приєднання не застосовує.
Як вже вказано вище, законодавцем до попереднього ув`язнення прирівняно перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження. (п. ґ ч. 5 ст. 72 КК України).
Законом України «Про попереднє ув`язнення» визначено, що попереднє застосовується щодо засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Враховуючи, що строк з 30.12.2016 року до дня постановлення вироку (22.02.2017 року) входить у строк відбування покарання, тому що запобіжний захід до ОСОБА_9 у вказаному кримінальному провадженні не обирався, та вже врахований судом у строк відбутого покарання із розрахунку один день до двох, ОСОБА_4 на підставі п. ґ ч. 5 ст. 72 КК України слід зарахувати строк з часу постановлення вироку до набрання ним законної сили.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 65, 391 КК України, ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України.
Призначити ОСОБА_4 за ст. 391 КК України покарання у виді одного року позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.05.2013 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків у виді одного року трьох місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня постановлення вироку, тобто з 22.02.2017 року.
На підставі п. «ґ» ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 22.02.2017 року до набуття вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два позбавлення волі.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.
Суддя: