Єдиний унікальний № 500/7339/15-к
Провадження № 1-кп/500/127/17
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України
31 січня 2017 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у колегіальному складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 ,
обвинувачений ОСОБА_7 ,
потерпілі: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
представник потерпілого ОСОБА_10 ,
розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0003832, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, працюючого за наймом, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,

встановив:
04 листопада 2011 року, приблизно о 01:20 годині, в м. Ізмаїлі Одеської області ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, спільно та за попередньою змовою з ОСОБА_11 , вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.12.2012 р. відносно якої за вчинення даного злочину набрав законної сили 21.11.2013 р., яка перебувала в стані викликаному вживанням наркотичних речовин, умисно, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, на просп. Леніна в м. Ізмаїлі біля магазину «Веснянка» сіли в автомобіль таксі марки «Део Ланос» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_8 для того, щоб доїхати на вул. Весняну в м. Ізмаїлі, а коли водій ОСОБА_8 на їх вимогу навпроти будинку № 4-а на вул. Весняній зупинив автомобіль, ОСОБА_7 і ОСОБА_11 , перебуваючи на задньому сидінні, з метою реалізації умислу на незаконне заволодіння транспортним засобом застосували насильство, небезпечне для життя і здоров`я, що виразилося в тому, що ОСОБА_7 схопив ОСОБА_8 лівою рукою за голову і правою рукою наніс йому множинні удари ножем в область шиї, обличчя та лівої руки, а ОСОБА_11 з метою зменшення опору ОСОБА_8 завдала йому чотири удари ножем в область спини праворуч, заподіявши ОСОБА_8 проникаючі колото-різані поранення грудної клітини (на спині праворуч в середній третині по лінії лопатки), які згідно висновку експерта № 490 від 09.11.2011 р. відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, а також колото-різані рани грудної клітини, на правому крилі носа, на передній поверхні шиї в середній третині, колото-різані рани на зовнішній поверхні лівого плеча в середній третині, на задній поверхні лівого передпліччя в середній третині, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Після застосування зазначеного насильства ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_11 умисно, незаконно заволоділи вказаним автомобілем, що належить ОСОБА_9 , після чого з місця події зникли і розпорядились автомобілем на власний розсуд, а саме приблизно об 11:00 годині того ж дня 04 листопада 2011 року покинули його в Ізмаїльському районі в лісопосадці біля автодороги Ізмаїл Одеса поблизу повороту, який веде в бік с.м.т. Суворове Ізмаїльського району Одеської області.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винним себе у пред`явленому обвинуваченні на початку судового розгляду визнав частково, не погодившись з правовою кваліфікацією вчиненого ним злочину, оскільки вважає, що завдавав меншої шкоди здоров`ю потерпілому з огляду на те, що удари ножом, які мали тяжкі наслідки, були завдані ОСОБА_11 , а він лише подряпав шию та обличчя потерпілого, тобто завдав тілесні ушкодження, які є легкими.

Але наприкінці судового розгляду ОСОБА_7 визнав вину у висунутому обвинуваченні повністю, погодившись з кваліфікацією його дій, згідно обвинувального акту, тобто за ч. 3 ст. 289 КК України, разом з тим просив суд врахувати меншу ступінь його участі у вчиненні злочину.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що на той момент він тимчасово проживав у дідуся в с.м.т. Суворове, де він подружився з ОСОБА_11 , з якою вони 03 листопада 2011 року поїхали в м. Ізмаїл з метою провести час. Він перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки вживав спиртні напої, а в стані наркотичного сп`яніння перебувала ОСОБА_11 , оскільки вживала таблетки метадону. Він же наркотичні засоби ані в той день, ані взагалі не вживав та не вживає. ОСОБА_11 запропонувала йому забрати чиюсь машину для того, щоб поїхати у с.м.т. Суворове. Перед цим, вони робили покупки у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де, серед іншого, на прохання матері ОСОБА_11 , купили набір ножів, вони також придбали дві пляшки алкогольного напою. ОСОБА_11 взяла собі два ножа і дала йому один ніж з зубцями для нарізання хліба. Потім вони сіли в машину таксі до потерпілого ОСОБА_8 на заднє сидіння: він позаду водія, а ОСОБА_11 поряд з ним, і вони поїхали на вул. Весняну. Коли автомобіль зупинився, ОСОБА_11 сказала, щоб він починав. Тоді він однією рукою тримав потерпілого за голову, а іншою пристав ніж до горла потерпілого, щоб налякати того, не роблячи при цьому якихось рухів та не завдаючи якихось ударів. А потерпілий схопив його за руку та заблокував цей ніж. В цей момент він захотів втекти і почав кричати ОСОБА_11 «Давай», маючи на увазі, щоб та відчинила двері, а ОСОБА_11 дістала два ножа та почала завдавати ними удари потерпілому. Під час боротьби з водієм він порізав свій палець. Потім потерпілому вдалося вирватися і той втік. Він також злякався, вийшов з машини і побіг на іншу вулицю, а ОСОБА_11 побігла за ним. Потім вони повернулися до автомобіля, ОСОБА_11 сіла на переднє пасажирське сидіння і сказала йому сідати за кермо, він сів за кермо, хоча не вмів керувати автомобілями, і вони поїхали в с.м.т. Суворове. Потім він з ОСОБА_11 приїздили до свідка ОСОБА_12 . Він, переживаючи за скоєний ним вчинок, намагався знайти вихід із ситуації, яка склалася, та вони з ОСОБА_11 вирішили покинути автомобіль. Так вони і зробили покинули автомобіль біля автодороги Одеса Рені, біля повороту на с.м.т. Суворове, а сам він поїхав у м. Одеса, де і проживає. Потім він поїхав у монастир у Росію, куди він періодично їздив до цих подій, де він пробув два з половиною роки, після чого поїхав у м. Москву, де влаштувався на роботу, щоб заробити гроші на відшкодування шкоди потерпілому. Але 04.03.2014 р. його затримали та він досі перебуває під вартою.

Також обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що у нього був умисел на пересування на цьому автомобілі, продавати його вони наміру не мали. Він щиро жалкує про вчинене, розкаюється, просить потерпілих вибачити його. Це була страшна помилка в його житті. Злочин учинив у молодому віці, коли йому було 18 років, під дією алкогольного сп`яніння, за ініціативою ОСОБА_11 , яка мала вплив на нього.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_7 , його винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину в повному обсязі також підтверджується сукупністю доказів, здобутих під час досудового розслідування та досліджених під час судового розгляду, обсяг та порядок дослідження яких був визначений судом в порядку ст. 349 КПК України з урахуванням думок учасників судового провадження з дотриманням таких засад кримінального провадження як диспозитивність і змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, передбачених ст. ст. 22, 26 КПК України.

Так, потерпілий ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що на той час він працював таксистом на підставі договору користування автомобілем, укладеного з потерпілим ОСОБА_9 04 листопада 2011 року він перебував на роботі водієм таксі. Приблизно о 01:30 02:00 годині він зупинився в районі магазину «Ювілейний», та, зачинившись в машині, дрімав, чекаючи викликів. У вікно дверей постукали та попросили відвести на вул. Весняну, на що він погодився. Коли пасажири сідали в автомобіль, він бачив їхні обличчя це були обвинувачений ОСОБА_7 і свідок ОСОБА_11 . Вони обоє сіли на задньому сидінні автомобіля, при цьому ОСОБА_7 за ним. На його думку, між нападниками: обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , існувала домовленість на вчинення злочину. Коли він зупинив автомобіль за вказівкою в темному та безлюдному місці на вул. Весняна в районі Консервного заводу, вимкнув запалення автомобіля та хотів увімкнути світло всередині автомобіля, то чув рухи ОСОБА_7 ставав ногами на сидіння, а ОСОБА_11 сказала тому «Давай же, починай». І в цей час ОСОБА_7 прижав своєю рукою його голову до підголівника, а іншою рукою приставив до його горла ніж. Ніж був великий для нарізання хліба із зубцями, довжиною леза приблизно 15 20 см. ОСОБА_7 ножем проводив ріжуче-пиляючі рухи по передній частині його горла, намагаючись відрізати йому голову, завдавши тим самим різану рану шиї. Він схопив ОСОБА_7 за руку та почав викручувати її, після чого схопивши ближче до леза ножа, відвів ніж від свого горла, в процесі цієї боротьби відбулися порізи його носу та щоки. Також під час боротьби, коли він намагався відтягнути руку нападника, було завдане пошкодження долонної поверхні його правої руки, були перерізані подушечки пальців. Коли він відвів ніж від свого горла та почав звільнятися, ОСОБА_7 , звертаючись до напарниці ОСОБА_11 , вигукував «Ріж його», «Коли його», на що дівчина відразу почала завдавати крізь простір між сидіннями удари ножем та завдала шість ударів в область його грудної клітини та тулубу, один з яких потрапив йому між ребер, і він відчув сильний біль. В цей час він відчиняв двері і одночасно викручував руки ОСОБА_7 , на що той почав махати ножем, завдавши чотири удари по лівій руці: два удари від кисті до ліктя, і ще два удари від ліктя до плеча. Йому вдалося вийти з машини завдяки власним зусиллям. Вийшовши із машини, побоюючись за своє життя, він втік звідти, залишивши в машині ключі та радіо-телефон. Він йшов ховаючись в кущах та вздовж будинків, побоюючись погоні, однак нападники залишилися в автомобілі і не наздоганяли його. Вийшовши на вул. Нахімова, він зупинив водія таксі, який його відвіз до лікарні. Сівши до цього автомобіля він по телефону повідомив про подію злочину диспетчера служби таксі, де він працював, та дружину, а водій, який відвозив його в лікарню, повідомив міліцію про те, що відбувся напад на таксі, і автомобіль таксі може бути викрадений. На той момент йому не було відомо про долю його автомобіля, він був оголошений в розшук та згодом був виявлений в лісосмузі біля с.м.т. Суворове. Також потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що завдана злочином шкода йому відшкодована в повному обсязі, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, просив суд обмежитись призначенням ОСОБА_7 покарання в межах відбутого ним ув`язнення.

Потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що він здійснює підприємницьку діяльність. На час вчинення злочину автомобіль «Део Ланос», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , був переданий потерпілому ОСОБА_8 в оренду. Викрадення автомобіля відбулося в дату, зазначену в обвинувальному акті. Він не був очевидцем злочину, а займався пошуками автомобіля. Був досліджений район, де відбувся напад, однак в перший день пошук не приніс результату та автомобіль не вдалося відшукати. Автомобіль було виявлено в лісосмузі, розташованій на відстані приблизно 45 км. за поворотом на с.м.т. Суворове. Автомобіль був пошкоджений від наїзду на пеньок, через що він знизу був пошкоджений та зупинився, також було пошкоджене крило, автомобіль був частково розібраний були відсутні сидіння в салоні, колеса та була вилучена електропроводка. Оскільки автомобіль був пошкоджений, він був доставлений до Ізмаїльського відділу міліції на евакуаторі. Була проведена експертна оцінка, яка була долучена до матеріалів кримінальної справи, та була визначена сума вартості його відновлення матеріальної шкоди, яка йому була завдана, в розмірі, приблизно 28 000 грн. Згодом автомобіль був йому повернутий в несправному стані та в подальшому він був відновлений ним за власні кошти.

Свідок обвинувачення ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснив, що в проміжку часу приблизно з 01:00 до 03:00 години ночі в м. Ізмаїлі він їхав по вул. Нахімова та побачив потерпілого ОСОБА_8 , який стояв на зупинці на перехресті з вул. Весняна, той хитався, і як тільки він зупинився, відразу попросив відвести його в лікарню. ОСОБА_8 тримався рукою за тіло між грудьми та животом, було зрозуміло, що тому боляче, і той сказав, що його підрізали, у зв`язку з чим він повіз того в найближчу лікарню Дунайськку басейнову лікарню, де допоміг тому вийти з машини та піднятися по сходах в лікарню. Через декілька хвилин в лікарні ОСОБА_8 втратив свідомість, після чого лікарі поклали його на носилки. В лікарні він побачив, що одяг ОСОБА_8 в районі тулубу був у крові. Після цього чохли на сидінні, де сидів ОСОБА_8 в його автомобілі, були забруднені кров`ю.

ОСОБА_11 , допитана в судовому засіданні як свідок, пояснила, що до моменту вчинення злочину вона була знайома з обвинуваченим ОСОБА_7 приблизно один місяць. Вони домовилися з ОСОБА_7 вчинити цей злочин, хто був ініціатором вона не пам`ятає. У 2011 році, точну дату вона не пам`ятає, вони спільно з ОСОБА_7 вчинили злочин, передбачений ч. 3 ст. 289 КК України, вони викрали транспортний засіб у ОСОБА_8 . Під час вчинення злочину ОСОБА_7 завдав тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_8 ножем. Після вчинення злочину вони залишили місце вчинення злочину на викраденому автомобілі, при цьому ОСОБА_7 був за кермом. Після події злочину ОСОБА_7 перебував напевне в Росії, але точно вона не може сказати. Під час досудового розслідування за її участі проводилося відтворення обстановки та обставин події, вона підтримує те, що вона під час цієї слідчої дії показувала.

Свідок обвинувачення ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснив, що з обвинуваченим ОСОБА_7 вони в товариських відносинах. Подробиць він не пам`ятає, оскільки пройшло багато часу. ОСОБА_7 разом зі своєю подругою на ім`я ОСОБА_14 приїздили до нього на автомобілі «Део». Під час слідства йому стало відомо, що вони здійснили напад, в результаті якого таксист отримав ножові поранення, а вони зникли з місця події на автомобілі таксиста. Про злочин, який був ними вчинений, ОСОБА_7 нічого не розповів йому, а розповів вигадану історію, яка не відповідає дійсності. Зі слів ОСОБА_7 автомобіль стояв на краю села неподалік шкільної присадибної ділянки. Також ОСОБА_7 повідомив йому, що збирається поїхати в м.Одесу. Потім ОСОБА_7 і ОСОБА_14 сіли на маршрутку та поїхали в напрямку м. Одеси, і з тих пір той додому не приходив.

Викладені показання обвинуваченого, потерпілих та свідків є послідовними, співвідносяться між собою та доповнюють один одного, у зв`язку з чим визнаються судом достовірними. Також викладені показання повністю співвідносяться з даними інших доказів, досліджених судом, допустимість яких визначається судом з урахуванням п. 8 Розділу XI «Перехідні положення» КПК України, тобто у порядку, що діяв до дня набрання ним чинності.

Так, згідно даним рапорту інспектора-чергового Ізмаїльського МВ (з обслуговування м. Ізмаїл та Ізмаїльського району) ГУМВС України в Одеській області, 04.11.2011 р. о 03:00 годині по телефону надійшло повідомлення від медсестри ДБЛ про те, що в приймальне відділення ДБЛ доставлений ОСОБА_8 з діагнозом: «Різана рана правої підреберної області ззаду» (т. 2 а.п. 79).

В ході проведення огляду місця події, згідно даним протоколу від 04.11.2011 р., а також фото-таблиці, доданої до нього, на перехресті вул. Весняна та вул. Нахімова в м. Ізмаїлі Одеської області були виявлені плями червоно-бурого кольору, схожі на кров, з яких були вилучені змиви (т. 2 а.п. 80 86).

Відповідно до протоколу добровільної видачі від 04.11.2011 р., 04 листопада 2011 року о 04:00 годині в приміщенні Дунайської басейнової лікарні працівникам міліції були видані речі з розрізами та плямами бурого кольору, належні потерпілому ОСОБА_8 , в яких той був одягнутий 04.11.2016 р. під час нападу на нього (т. 2 а.п. 87).

Під час огляду місця події, згідно даним протоколу від 05.11.2011 р., а також фото-таблиці, доданої до нього, в лісосмузі на відстані 35 м. від автодороги ІзмаїлОдеса в районі повороту на с.м.т. Суворове Ізмаїльського району, виявлений автомобіль марки «Део» сріблястого кольору, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , в якому виявлені сліди бурого кольору (т. 2 а.п. 88 95).

Згідно даним висновків судово-медичної експертизи № 490 від 09.11.2011 р., потерпілому ОСОБА_8 завдані проникаючі колото-різані поранення грудної клітини (на спині праворуч в середній третині по лінії лопатки), колото-різані поранення грудної клітини; різані рани на грудній клітині, правому крилі носу; на передній поверхні шиї в середній третині; колото-різані рани на зовнішній поверхні лівого плеча в середній третині; на задній поверхні лівого передпліччя в середній третині; синець на правій щоці. Проникаючі колото-різані поранення грудної клітини (на спині праворуч в середній третині по лінії лопатки) викликали небезпечні для життя явища та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Колото-різані рани грудної клітини, різані рани на грудній клітині, на правому крилі носа, на передній поверхні шиї в середній третині, колото-різані рани на зовнішній поверхні лівого плеча в середній третині, на задній поверхні лівого передпліччя в середній третині при звичайному протіканні тягнуть короткочасний розлад здоров`я тривалістю більше шести днів, але не більше трьох тижнів (21 день) і відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Наведені ушкодження виникли від дії колото-різаного предмета типа ножа. Синець на правій щоці мав незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів, та відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, вказаний синець утворився від дії тупого предмета. Всі ушкодження отримані потерпілим незадовго до надходження в стаціонар ДБЛ 04.11.2011 р. (т. 2 а.п. 97 99).

Відповідно до даних висновку судово-медичної експертизи № 1002 від 28.11.2011 р., на ватному тампоні зі змивом рідини з вул. Нахімова, Весняна в м. Ізмаїлі, з внутрішньої сторони лівих дверцят автомобіля «Део Ланос», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з боку водія в двох змивах виявлена кров людини, походження якої не виключене від потерпілого ОСОБА_8 . На чохлі від керма вказаного автомобіля виявлений піт без домішок крові, який за груповою належністю властивий потерпілому ОСОБА_8 (т. 2 а.п. 100 103).

В ході пред`явлення осіб для впізнання, згідно даним протоколу від 16.11.2011 р., потерпілий ОСОБА_8 з трьох пред`явлених йому осіб впізнав ОСОБА_11 як особу, яка 04.11.2011 р. приблизно о 02:20 годині біля будинку АДРЕСА_2 заволоділа спільно з ще одним хлопцем автомобілем «Део Ланос», при цьому завдала чотири ножових поранення (т. 2 а.п. 108 109).

Під час пред`явлення фотознімків для впізнання, відповідно до даних протоколу від 17.11.2011 р., а також довідці, доданої до нього, ОСОБА_15 серед осіб, пред`явлених на фотознімках, впізнала ОСОБА_11 , як особу, яка 04.11.2011 р. приблизно о 02:00 годині спільно з хлопцем в магазині «Копійка» по просп. Леніна в м. Ізмаїлі придбали набір ножів (т. 2 а.п. 114, 115).

Відповідно до даних видаткової накладної № Рн-0732425 від 04.11.2011 р., вилученої згідно даним протоколу від 17.11.2011 р., в магазині «КопійкаР», розташованому по АДРЕСА_3 , були придбані алкогольний напій Лонгміксер ємністю 0,33 л. в кількості 2 пляшки, набір ножів Bergner 7 пр.КН180, а також пачка цигарок «Кемел» (т. 2 а.п. 116, 117).

В ході пред`явлення фотознімків для впізнання, згідно даним протоколу від 19.11.2011 р. та довідки, доданої до нього, потерпілий ОСОБА_8 серед осіб, зображених на пред`явлених фотознімках, впізнав обвинуваченого ОСОБА_7 як особу, яка 04.11.2011 р. спільно з ОСОБА_11 завдали йому тілесні ушкодження та заволоділи автомобілем (т. 2 а.п. 118, 119).

Згідно даним висновку про незалежну оцінку № 752/1111 від 28.11.2011 р., сума матеріальних збитків, завданих володільцю транспортного засобу легкового автомобіля ZAZ-DAEWOO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, ОСОБА_16 , станом на 28.11.2011 р. складає 23 148 грн. (т. 2 а.п. 120 140).

Під час проведення огляду речових доказів, відповідно до даних протоколу від 20.12.2011 р., були оглянуті речі потерпілого ОСОБА_8 з плямами бурого кольору та розрізами; автомобіль ЗАЗ-ДЕО, державний номер НОМЕР_1 , сірого кольору повністю розукомплектований; та інші речі, вилучені під час досудового розслідування (т. 2 а.п. 142 143).

Під час проведення слідчого експерименту, згідно даним протоколу від 17.11.2011 р., а також фототаблиці, доданої до нього, ОСОБА_11 докладно розповіла та показала на місці про обставини вчинення злочину. Зокрема ОСОБА_11 в магазині «Копійка» показала, як вони з ОСОБА_7 придбали набір ножів, з яких взяли собі ножі, а решту викинули. Після чого сіли в таксі та попросили відвести їх на вул. Весняна в м. Ізмаїлі, де після зупинки автомобіля ОСОБА_7 та вона наносили удари водію таксі, який вибіг з машини, а вони також втекли, після чого повернулися та на автомобілі направилися до с.м.т. Суворове, де зранку наступного дня покинули автомобіль в лісосмузі, а самі поїхали до м. Одеси, звідки вона повернулася 07.11.2011 р. (т. 2 а.п. 148 160).

Вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.12.2012 р., який набрав законної сили 21.11.2013 р., ОСОБА_11 засуджена за вчинення даного злочину за ч. 3 ст. 289 КК України, за кваліфікуючими ознаками незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з насильством, небезпечним для життя і здоров`я потерпілого (т. 2 а.п. 187 192).

Разом з цим, суд при ухваленні вироку не приймає до уваги дані, що містяться у висновку судово-медичної експертизи № 381 від 16.11.2011 р., оскільки наведений висновок експертизи не містить дані, за допомогою яких можна було б встановити наявність чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню та мають значення для даного кримінального провадження, у зв`язку з чим суд визнає його неналежним доказом.

Враховуючи викладені показання обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що в день вчинення злочину він перебував у стані алкогольного сп`яніння, а в стані наркотичного сп`яніння перебувала лише ОСОБА_11 , він же у стані наркотичного сп`яніння не перебував та взагалі наркотичні засоби ніколи не вживав, а також того, що на підтвердження того, що ОСОБА_7 перебував у стані наркотичного сп`яніння стороною обвинувачення не надано жодного іншого доказу, то слід вважати, що у стані наркотичного сп`яніння перебувала лише ОСОБА_11 , а ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне уточнити в цій частині формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Суд також вважає за можливим ухвалити вирок відносно ОСОБА_7 на підставі обвинувального акта, складеного та затвердженого відносно нього 09.12.2015 р. з урахуванням позиції обвинуваченого ОСОБА_7 щодо того, що йому зрозуміле висунуте відносно нього обвинувачення, а також досліджених доказів у кримінальному провадженні.

При цьому, оцінюючи можливість ухвалення вироку на підставі обвинувального акту відносно ОСОБА_7 , суд звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків особи, яка склала обвинувальний акт, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Що стосується обвинувального акта щодо ОСОБА_7 , то наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

З огляду на це конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні, а отже, і обвинувачення ОСОБА_7 не викликає сумнівів.

Зважаючи на наведене, немає підстав стверджувати, що зміст обвинувачення ОСОБА_7 не відповідає вимогам КПК, в цілому, та п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК, зокрема.

Крім того, при вирішенні питання про відповідність обвинувального акту відносно ОСОБА_7 вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК суд також враховує висновки Верховного Суду України, викладені в його постанові від 24.11.2016 р. №5-328кс16. Так, Верховний Суд України, здійснивши аналіз норми п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК, зазначив, що в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

З урахуванням вказаних висновків Верховного Суду України, викладених у зазначеній постанові, які, відповідно до ч. 1 ст. 458 КПК України, є обов`язковими для всіх судів загальної юрисдикції, які зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із судовим рішенням Верховного Суду України, суд вважає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 повністю відповідає вимогам КПК, що було також констатовано в ухвалі Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.12.2015 р. про призначення судового розгляду. Суд не вбачає підстав для відступлення від правової позиції, викладеної у наведених висновках Верховного Суду України.

Таким чином, аналіз усіх досліджених в суді доказів дозволяє суду дійти висновку про те, що вказані докази є належними, допустимими та достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для ухвалення обвинувального вироку.

Суд не приймає до уваги посилання обвинуваченого ОСОБА_7 , висловлені ним на початку судового розгляду, про те, що його дії не повинні бути кваліфікованими за ч. 3 ст. 289 КК України через те, що особисто він лише подряпав шию та обличчя потерпілого, тобто завдав йому легкі тілесні ушкодження, а не удари ножем, які мали тяжкі наслідки та які були завдані обвинуваченою ОСОБА_11 . З нею про це він не домовлявся та вона діяла без попередньої з ним змовою.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 наприкінці судового розгляду погодився з висунутим проти нього обвинуваченням та з кваліфікацією його дій, зазначеною в обвинувальному акті.

Крім того, висловлена ним позиція на початку судового розгляду також суперечить встановленим обставинам кримінального провадження, не є ґрунтовною та не відповідає чинному законодавству, оскільки, згідно вищенаведеному висновку судово-медичної експертизи № 490 від 09.11.2011 р. (т. 2 а.п. 97 99), завдані обвинуваченим ОСОБА_7 тілесні ушкодження ОСОБА_8 у виді різаних ран на правому крилі носа, на передній поверхні шиї в середній третині, колото-різаних ран на зовнішній поверхні лівого плеча в середній третині, на задній поверхні лівого передпліччя в середній третині відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Тому завдання ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_8 вказаних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, саме по собі є підставою для кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 289 КК України за ознакою вчинення злочину із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Цей висновок суду повністю відповідає роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 9 його постанови № 10 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», згідно яким небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187, частина третя статті 189 КК) це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

Крім того, дії обвинуваченого ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ознакою застосування насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, також і у зв`язку з тим, що ним безпосередньо хоча і не були завдані тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, але він сприяв завданню таких ушкоджень іншому співучаснику злочину ОСОБА_11 , шляхом тримання потерпілого ОСОБА_8 , а потім скористався завданням таких ушкоджень іншим співучасником злочину, та в подальшому, будучи обізнаним про завдання тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , разом з нею заволодів транспортним засобом, що свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_7 діяв з ОСОБА_11 за попередньою змовою групою осіб. Це також є підставою для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за такою кваліфікуючого ознакою, як вчинення злочину із застосування насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Ці висновки суду також узгоджуються з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в абз. 3 п. 24 вказаної його постанови, згідно яким якщо група осіб за попередньою змовою мала намір вчинити крадіжку чи грабіж, а один з її учасників застосував або погрожував застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, то дії цього учасника належить кваліфікувати як розбій, а дії інших осіб відповідно як крадіжку чи грабіж за умови, що вони безпосередньо не сприяли застосуванню насильства або не скористалися ним для заволодіння майном потерпілого.

Суд порівнює обставини даного кримінального провадження з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що викладені у вказаній його постанові «Про судову практику у справах про злочини проти власності», в частині кваліфікації дій обвинуваченого за ознаками застосування насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, та вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, оскільки ці ознаки за диспозиціями статей Кримінального кодексу України, що передбачають відповідальність за злочини проти власності, повністю співпадають з відповідними ознаками злочину, передбаченого ст. 289 КК України.

Тому, враховуючи, що за встановленими обставинами провадження ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_11 вчинив заволодіння транспортним засобом саме після того, як ним особисто було заподіяно потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад його здоров`я, а також після того, як ОСОБА_11 заподіяла потерпілому тяжкі тілесні ушкодження за сприянням ОСОБА_7 , про що останній був обізнаним та чим він скористався, то його дії підпадають під кваліфікуючу ознаку вчинення злочину із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Попередню позицію обвинуваченого ОСОБА_7 щодо незгоди з кваліфікацією його дій за ознакою вчинення злочину із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, суд пов`язує з обраною ним позицією захисту з метою пом`якшити свою відповідальність за вчинений злочин.

Отже, суд вважає доведеною винність ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, та, діючи, згідно ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, небезпечним для життя і здоров`я потерпілого.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд у відповідності до ст.ст. 65, 68 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання, а також характер та ступінь його участі у вчиненні злочину, які, як було встановлено в судовому засіданні, були меншими.

Суд також приймає до уваги те, що згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в України найвищою соціальною цінністю.

Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив особливо тяжкий злочин, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого.

ОСОБА_7 за місцем проживання, за останнім місцем навчання та за місцем послуху у Санаксарському Різдво-Богороднічому чоловічому монастирі характеризується позитивно (т. 2 а.п. 167, 198, 246, 257, 258).

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд відносить щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків.

До обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_7 , суд відносить вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. В силу ч. 4 ст. 67 КК України суд не може врахувати вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою як ознаку, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , про що зазначено в обвинувальному акті, оскільки вона передбачена в диспозиції ст. 289 КК України як ознака, що впливає на кваліфікацію злочину.

Також суд враховує стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , який хворіє (т. 2 а.п. 204 205).

З урахуванням вказаних обставин та особи обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, його молодого віку (на момент вчинення злочину 19 років), його щире каяття, добровільне відшкодування завданих збитків, вчинення ним злочину, поєднаного з насильством, небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчинення ним злочину у стані сп`яніння, позиції потерпілого ОСОБА_8 , який просив суд обмежитись призначенням обвинуваченому покарання відбутим ним строком ув`язнення, суд у відповідності до вимог Кримінального кодексу України та передбачених ним санкцій вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігання нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, але в нижніх межах санкції ч. 3 ст. 289 КК. З урахуванням вказаних обставин провадження суд не вбачає підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст.ст. 69, 75 КК України. Також з урахуванням зазначених обставин суд не вбачає підстав для призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 , який перебував у міжнародному розшуку, фактично був затриманий 04 березня 2014 року на території Російської Федерації, що підтверджується відповідним протоколом (т. 2 а.п. 247 250), та досі утримується під вартою, у зв`язку з тим, що судами Російської Федерації були прийняті відповідні рішення (т.2 а.п. 253 256), та в подальшому 16 вересня 2015 року був виданий Україні шляхом здійснення екстрадиції (т. 2 а.п. 184, 251 252), 25 вересня 2015 року був доставлений до Ізмаїльської установи виконання покарань УДПтС України в Одеській області (№ 22), після чого ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.09.2015 р. відносно нього був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого продовжувався судом у встановленому КПК порядку, та спливає 11 лютого 2017 року.

Суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, а в силу вимог ст. 577 КПК України та ч. 5 ст. 72 КК України слід зарахувати в строк покарання ОСОБА_7 час тримання його під вартою на території запитуваної держави у зв`язку з вирішенням питання про видачу в Україну, час його етапування, а також строк його попереднього ув`язнення до набрання вироком законної сили виходячи з розрахунку, встановленого абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України, один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк сім років без конфіскації майна.

До набрання вироком законної сили строк дії запобіжного заходу ОСОБА_7 у виді тримання під вартою продовжити.

Строк покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі обчислювати з моменту його затримання, тобто з 04 березня 2014 року.

Зарахувати в строк покарання ОСОБА_7 час тримання його під вартою на території запитуваної держави у зв`язку з вирішенням питання про видачу в Україну, час його етапування, а також строк його попереднього ув`язнення з 04 березня 2014 року до набрання вирком законної сили, виходячи з розрахунку, встановленого абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України, один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Долю речових доказів вирішити згідно ч. 9 ст. 100 КПК України, а саме:

куртку, брюки, светр, сорочку, частини футболки, 5 пакетів з ватними тампонами, пакет з чохлом від керма, дерев`яну підставку з двома ножами та ножицями, відрізок матеріалу, що знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області (на даний час Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області) (т. 2 а.п. 144, 145), знищити;

кепку, аптечку, що передані потерпілому ОСОБА_8 (т. 2 а.п. 144, 146), а також аудіомагнітофон, дві автомобільні колонки, навігатор, автомобіль «Део», д/н НОМЕР_1 , що передані потерпілому ОСОБА_9 (т. 2 а.п. 144, 147), повернути законним володільцям, залишивши їх у потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9

копію видаткової накладної (т. 2 а.п. 117, 144), зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який перебуває під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

Головуючий суддя

Судді 1.

2.