УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна, ?

в с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна.

Заявник звернувся до слідчого судді з клопотанням в порядку ст.174 КПК України, посилаючись на те, що старшим слідчим з ОВС першого відділу РКП СУ ФР ОВПП ДФС ОСОБА_6 проводиться розслідування у кримінальному провадженні № 0000197 від 29.11.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.205, ч.3 ст.212, ч.2 ст.209 КК України, в рамках якого слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва 02.06.2017 накладено арешт на майно, виявлене та вилучене 23.03.2017 під час проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .
Вважаючи, що ухвала про накладення арешту є не законною, не обґрунтованою та не вмотивованою, не враховані строки накладання арешту, а накладений арешт підлягає скасуванню, оскільки власник спірного майна - ОСОБА_5 не є учасником кримінального провадження вилучені грошові кошти не є предметом кримінального правопорушення, заявник просив скасувати арешт майна накладеного ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02.06.2017.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримали вимоги, викладені у клопотанні. Зазначив, що слідчим суддею Шевченківського районного суду м.Києва 21.04.2017 виносилась ухвала, якою скасовано арешт грошових коштів, накладений ухвалою слідчого судді від 04.04.2017, що є предметом розгляду в даному клопотанні, втім слідчий ухвалу суду не виконав, у порушення вимог закону звернувся більш ніж через 1 місяць з повторним клопотанням про накладення арешту, його клопотання було задоволено та у відсутності законних на це підстав накладено арешт на майно, що було вилучено за місцем проживання власника майна.

Слідчий ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні клопотання, вказуючи на те, що після скасування арешту, ОСОБА_7 звернувся до СУ ФР ОВПП ДФС від УВБ ОВПП ДФС з клопотанням про повернення тимчасово вилученого майна, яке належить саме ОСОБА_7 , що суперечить обставинам, викладеним в ухвалі слідчого судді від 21.04.2017 про скасування арешту майна, якою встановлено належність коштів ОСОБА_5 , разом з тим, зазначав, що підстави для арешту грошових коштів не зменшились.

Заслухавши доводи представника власника грошових коштів, слідчого, вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

23.03.2017 за місцем проживання ОСОБА_7 було проведено обшук на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03.03.2017.

21.04.2017 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва скасовано арешт, накладений на аркуші паперу, схожі на грошові кошти в іноземній валюті в сумі 100 000 доларів США 00 центів ухвалою слідчого судді від 04.04.2017.

Достеменно знаючи про наявність такого судового рішення, слідчий ОСОБА_6 , з порушенням строків, визначених ч.5 ст. 171 КК України, звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на спірне майно, щодо якого вже було постановлене судове рішення про його повернення.

У відповідності до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02.06.2017 в рамках кримінального провадження № 0000197 від 29.11.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.205, ч.3 ст.212, ч.2 ст.209 КК України накладено арешт на грошові кошти 100 000 дол. США, що були вилучені під час проведення обшуку за адресою АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 .

Підставою для накладення арешту послугувало те, що ОСОБА_7 30.05.2017 звернувся до СУ ФР ОВПП ДФС від УВБ ОВПП ДФСіз заявою про вчинення злочину складену та підписану від його імені, в якій акцентує увагу на вилученні та необхідності повернення ОСОБА_7 саме власних коштів, що суперечить обставинам, викладеним в ухвалі слідчого судді про скасування арешту від 21.04.2017, якою встановлено належність коштів не ОСОБА_7 , а батьку останнього ОСОБА_5 .

За змістом положень ст. 3 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з ч. 1 ст. 167 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку. Відповідно до вимог КПК арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Положеннями КПК України передбачені дві самостійні підстави забезпечення заходів кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно, а саме накладення арешту на майно підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду завдану їх діями з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову (ст.170 КПК України), а також накладення арешту на речі та документи, які мають режим тимчасово вилученого майна (ч. 5 ст. 171, ч. 2 ст. 167 КПК України).

У відповідності до вимог, визначених ч.5 ст.171 КПК України законодавець визначив строк, протягом якого слідчий або прокурор можуть звертатись з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно протягом 48 годин після вилучення майна.

Втім, таких умов слідчим не було дотримано, з клопотанням про накладення арешту він звернувся більш ніж через 10 днів - вперше та більш ніж через місяць після скасування арешту - вдруге.

Статтею 174 КПК України передбачені умови та підстави для скасування арешту, зокрема, якщо вони доведуть, що в подальшому застосування цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Будь яких доказів на підтвердження обґрунтування, що грошові належать ОСОБА_7 , визнані речовими доказами та здобуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, слідчим не надано, хоча з моменту вилучення майна пройшло більше трьох місяців.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, зазначене гарантується ст.41 Конституцією України.

Окрім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Отже, підсумовуючи, слідчий суддя вважає, що при таких суттєвих ігноруваннях вимог закону, коли є судове рішення про скасування арешту, накладеного на грошові кошти, і при відсутності належного обґрунтування для подальшого застосування накладеного арешту, тривалості часу з моменту вилучення майна, приходжу до висновку, що подальше застосування такого виду забезпечення кримінального провадження знаходяться поза розумною межею, яка повинна виправдовувати саме такий спосіб втручання у права власника майна.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та наявність правових підстав для скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02.06.2017 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170-174, ч.2 ст.167, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна задовольнити.
Скасувати арешт майна, накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02.06.2017 року у кримінальному провадженні № 320 161 001 100 00197 від 29.11.2016 року на грошові кошти у сумі 100 000 дол.США ( сто тисяч), що були вилучені під час проведення обшуку 23.03.2017 року.
Повний текст ухвали виготовлено 29.06.2017.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: ОСОБА_1