Справа № 397/311/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.03.2017 року Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Олександрівка клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Молодецьке, Маньківського району, Черкаської області, українця, громадянина України, освіта неповна середня, який не одружений, зі слів до засудження працював різноробочим в м. Києві, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, по даній справі засуджений вироком Маньківського районного суду Черкаської області від 15.04.2010 року за ч. 1 ст. 164, ч. 3 ст. 153, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років,
про умовно - дострокове звільнення його від відбування покарання,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
представника виправного центру ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_3 , -
В С Т А Н О В И В:
Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення його від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Маньківського районного суду Черкаської області від 15.04.2010 року, посилаючись на те, що станом на 21.03.2017 року відбув ? частини строку покарання призначеного вказаним вироком і вважає, що сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

У судовому засіданні засуджений підтримав своє клопотання та просив його задовольнити.

Представник виправного центру в судовому засіданні підтримав клопотання засудженого та просив застосувати відносно останнього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі характеристики на засудженого, висновків групи контролю за виконанням судових рішень та засідання спостережної комісії.

В судовому засіданні прокурор заперечила щодо задоволення клопотання засудженого, посилаючись на те, що ОСОБА_3 , після направлення його у місця відбування покарань не виплачував заборгованість по аліментам, а почав виплачувати лише після надходження до виправного центру виконавчого листа, тобто не проявляв будь-якої власної ініціативи для погашення заборгованості.

Крім того, згідно довідки про працевлаштування, по прибуттю до виправного центру, ОСОБА_3 постійно працював кожний місяць, проте відпрацьовано ним було не повні місяці.

Також, представник виправного центру на надав обґрунтованих пояснень, чому питання про застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, не розглядалося раніше, а лише після звернення останнього до суду, адже ? частини строку відбуття покарання закінчилися ще раніше, а також, засуджений не надав обґрунтованої відповіді на те, які бесіди профілактичного характеру з ним проводилися під час відбування покарання, оскільки злочин, за яким він відбуває покарання, вчинено відносно малолітньої дитини.

Крім цього, звернула увагу на те, що засудженим злочин було вчинено відносно малолітньої дитини, а з пояснень ОСОБА_3 , у разі його умовно-дострокового звільнення, він повернеться саме до місця де було вчинено злочин і тому його звільнення може негативно вплинути на відносини з потерпілими.

Заслухавши пояснення засудженого, думку прокурора та представника адміністрації виправного центру, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ч. 5 ст. 82 Кримінального кодексу (далі КК) України, до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 81 КК України, до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому таке звільнення може бути застосоване до засуджених після фактичного відбуття ними не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається з матеріалів подання, вироком Маньківського районного суду Черкаської області від 15.04.2010 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 164, ч. 3 ст. 153 КК України, та призначено покарання, на підставі ч.1 ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі на строк 8 років (а.с. 16-18).

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.09.2015 року, ОСОБА_3 замінено невідбуту частину покарання більш м`яким у виді обмеження волі на строк 2 роки 5 місяців 8 днів (а.с. 20).

Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 10.12.2015 року зараховано в строк відбуття покарання час слідування під вартою до виправного центру з 07.09.2015 року по 24.11.2015 року (а.с. 21).

Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 05.02.2016 року відповідно до Закону України № 838-УІП «Про внесення зміни до Кримінального Кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув?язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року зараховано в строк відбування покарання час перебування під вартою в слідчому ізоляторі з 15.04.2010 року по 01.05.2010 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.с. 23).

До Олександрівського ВЦ УДПС України в Кіровоградській області (№ 104) засуджений ОСОБА_3 прибув 24.11.2015 року (а.с. 11-12, 30-31).

Згідно характеристики на засудженого ОСОБА_3 , за час відбування покарання в Олександрівському ВЦ УДПС України в Кіровоградській області (№ 104) засуджений характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок та умови відбування покарання і розпорядок дня установи, вимог режиму утримання не порушував, підтримує зв`язки з рідними та близькими, приймає участь у виховних заходах тощо. Заохочувався два рази правами начальника установи за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку, стягнень не має. Постійно залучається до робіт без оплати праці з благоустрою установи і прилеглої до неї території.

Крім того, міру покарання в місцях позбавлення волі засуджений відбував з 25.04.2010 року в СІЗО м. Черкаси, де вимог режиму утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав. З 27.05.2010 року відбував покарання в Черкаській виправній колонії (№ 62), де вимог режиму утримання не порушував, стягнень не мав, отримав 8 заохочень. (а.с. 11-12).

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення, засуджений ОСОБА_3 з 2012 року по 2016 рік отримав 10 заохочень, стягнень не має. (а.с. 13).

Відповідно до висновку групи контролю за виконанням судових рішень та висновку засідання спостережної комісії при районній державній адміністрації, засуджений ОСОБА_3 заслуговує на застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Також, відповідне клопотання засудженого було підтримано, оскільки останній відбув ? частину строку призначеного покарання, що передбачено ст. 81 КК України (а.с. 14-15, 30-31).

Згідно довідки, виданої Олександрівським ВЦ УДПС України в Кіровоградській області (№ 104), засуджений ОСОБА_3 працював у 2016 році: січень - 6 днів, лютий - 17 днів, березень - 18 днів, квітень - 14 днів, травень - 13 днів, червень - 19 днів, липень - 21 день, серпень - 22 дні, вересень - 11 днів, жовтень - 19 днів, листопад 19 днів, грудень 17 днів; у 2017 році січень - 12 днів, лютий - 16 днів, березень (а.с. 25).

Згідно довідки, виданої начальником Олександрівського ВЦ УДПС України в Кіровоградській області (№ 104), станом на 21.03.2017 року засудженим відбута частина строку покарання становить 6 років 11 місяців 6 днів, невідбута частина строку покарання 5 місяців 12 днів (а.с. 24).

Таким чином, враховуючи позицію адміністрації Олександрівського ВЦ УДПС України в Кіровоградській області (№ 104), клопотання засудженого ОСОБА_3 підлягає задоволенню, так як, останній відбув ? частини строку призначеного покарання та, на думку суду, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд не погоджується з твердженнями прокурора про те, що ОСОБА_3 , після направлення його у місця відбування покарань, не виплачував заборгованість по аліментам, а почав виплачувати лише після надходження до виправного центру виконавчого листа, тобто не проявляв будь-якої власної ініціативи для погашення заборгованості.

Зокрема, постанову про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи ОСОБА_3 винесено 11.10.2016 року, а надійшла вона до установи 20.10.2016 року і саме з жовтня 2016 року засудженим сплачено частину заборгованості у сумі 2704, 91 грн., тобто в межах сум отриманої заробітної плати, що підтверджується довідкою про нарахування ОСОБА_3 заробітної плати та утримання з неї станом на 01.02.2017 року (а.с. 26, 29, 32-34).

Крім цього, ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що за час відбування покарання у Черкаській ВК (№ 62) м. Черкаси, він заробітної плати не отримував, що підтверджується його особовою справою.

Отже, зазначеними обставинами не підтверджується факт ухилення засудженим від погашення ним заборгованості за вказаною постановою.

Суд також критично відноситься до аргументів прокурора щодо того, що по прибуттю до виправного центру, ОСОБА_3 постійно працював кожен місяць, проте відпрацьовано ним було не повні місяці.

Так, ОСОБА_3 прибув до установи 24.11.2015 року, а працювати почав з 14.12.2015 року і працює по сьогоднішній день, кожен місяць. Суд погоджується з тим, що засуджений не працює усі календарні дні кожного місяця, проте дана обставина не вказує на те, що останній умисно ухиляється від праці і на несумлінне його ставлення до неї. Крім цього, кількість відпрацьованих днів у місяці не залежить від волі засудженого, оскільки таку кількість визначає роботодавець та адміністрація установи з урахуванням навантаженості праці та потреби у працівниках.

Також, відбуваючи покарання у Черкаській ВК (№ 62) м. Черкаси засуджений також був працевлаштований робітником їдальні (а.о.с. 35, 59)

Доводи прокурора про те, що представник виправного центру на надав обґрунтованих пояснень, чому питання про застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, не розглядалося раніше, а лише після звернення останнього до суду, а також те, що звільнення засудженого може негативно вплинути на відносини з потерпілими, оскільки після звільнення ОСОБА_3 може повернутися до місця, де було вчинено злочин є безпідставним та не можуть слугувати підставами для відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_3 .

Крім того, звернення засудженого до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення є його правом, він може звертатися з клопотанням у будь-який час, а адміністрація установи, в якій засуджений відбуває покарання, зобов`язана у разі такого звернення розглянути дане питання, в тому числі і при зверненні засудженого до суду. Також, комісією виправного центру 03.03.2016 року було відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення ОСОБА_3 на підставі ст. 154 КВК України.

Суд звертає увагу, що твердження прокурором про те, що повернення засудженого до місця де було вчинено злочин відносно малолітньої, може негативно вплинути на його відносини з потерпілими - не обґрунтовуються належними доказами і є лише суб`єктивною думкою прокурора. Засудженому не можна заборонити вибирати місце свого проживання або перебування і, навіть, якщо засуджений відбуде повністю строк покарання, він все одно буде мати можливість повернутися до місця де було вчинено злочин. Крім цього, ОСОБА_3 пояснив в судовому засіданні, що на теперішній час з потерпілими від вчиненого ним злочину, він підтримує добрі стосунки.

Твердження прокурора про те, що засуджений не надав обґрунтованої відповіді на те, які бесіди профілактичного характеру з ним проводилися під час відбування покарання, оскільки злочин, за яким він відбуває покарання, вчинено відносно малолітньої дитини, суд не приймає до уваги, вони також не можуть бути підставами для відмови у задоволенні клопотання, так як у судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що з ним проводилися профілактичні бесіди з психологами, проте він не пам`ятає на які теми.

На підставі вищевикладеного, клопотання засудженого ОСОБА_3 підлягає задоволенню і останнього необхідно звільнити від відбування покарання умовно-достроково на строк 5 місяців 12 днів, оскільки останній своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення.

Керуючись ст.ст. 81, 82 КК України, ст.ст. 318-380, 395, 537, 539 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання засудженого ОСОБА_3 задовольнити.
Звільнити засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування кримінального покарання, призначеного вироком Маньківського районного суду Черкаської області від 15.04.2010 року за ч. 1 ст. 164, ч. 3 ст. 153, ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років - умовно-достроково на строк 5 місяців 12 днів.
Копію ухвали негайно після проголошення вручити засудженому ОСОБА_3 та прокурору.
Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) діб з дня її проголошення в Апеляційний суд Кіровоградської області, шляхом подачі апеляційної скарги через Олександрівський районний суд Кіровоградської області, а особою, яка перебуває під вартою або без виклику якої постановлено ухвалу, в той же строк з моменту вручення їм копії ухвали.
У разі оскарження даної ухвали, її виконання зупиняється.

Суддя:/підпис/
Копія вірна.
Олександрівського районного суду
Кіровоградської області ОСОБА_1