10.02.2017 Справа №363/1719/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2017 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши в м. Вишгороді у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000257 щодо
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця і жителя АДРЕСА_1 , неодруженого, освіта вища, працюючого комірником ТОВ «Інтертехнополюс», несудимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
встановив:
4 березня 2016 року близько 18 год. 15 хв. ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «Деу Ланос» НОМЕР_1 біля будинку № 146 по вул. Свято-Покровській в с. Нові Петрівці, рухаючись по автодорозі «Київ-Іванків-Овруч» в напрямку м. Вишгорода, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким у статичному стані знаходився мікроавтобус типу «Мерседес Спрінтер», в порушення вимог п. 18.4 ПДР України не зменшив швидкість руху аж до зупинки транспортного засобу, не переконався у відсутності пішоходів та допустив наїзд на потерпілу ОСОБА_6 , що перетинала проїжджу частину пішохідним переходом з права на ліво щодо руху транспортного засобу.
Внаслідок зіткнення потерпілій ОСОБА_6 заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості у виді: осколкового перелому лівої великогомілкової кістки в проксимальній 1/3 діафізу зі зміщенням уламків, осколковий перелом лівої малогомілкової кістки на кордоні проксимальної і середньої 1/3 і в проксимальному кінці діафізу зі зміщенням уламків, підшкірного крововиливу скронево-тімяної ділянки зліва, забитою садни перенісся.
Таким чином ОСОБА_4 порушив п. 18.4 ПДР України якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Допущені ОСОБА_4 порушення Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою та призвели до заподіяння потерпілій ОСОБА_6 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

В суді ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість, погодився з кваліфікуючими ознаками злочину й порушенням пункту 18.4 ПДР України. Показав, що за вказаних вище обставин керував транспортним засобом в с. Нові Петрівці, де на пішохідному переході допустив наїзд на потерпілу, що раптово переходила дорогу, коли біля переходу стояв інший транспортний засіб.
Внаслідок зіткнення потерпілій заподіяно травми, госпіталізовано до лікарні, в зв`язку з чим він надавав допомогу, оплатив лікування, відшкодував заподіяні збитки. Автомобіль є єдиним засобом пересування в їхній сім`ї, який постійно використовується ним в побуті й на роботі. Крім нього інші члени сім`ї права керування автомобілем не мають.
Потерпіла ОСОБА_6 подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.
Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (сестра й мати обвинуваченого) в суді показали, що постійно проживають разом з обвинуваченим, ведуть спільне господарство, в побуті та в інтересах сімї використовують належний на праві власності ОСОБА_7 автомобіль, остання є інвалідом з дитинства по зору, мати досягла пенсійного віку, а обвинувачений є єдиним водієм в сімї, що забезпечує експлуатацію транспортного засобу для задоволення потреб всіх членів сімї.

Вказані обставини також підтверджуються: розписками потерпілої про відшкодовану обвинуваченим шкоду в розмірі 18 500 грн. від 6 і 8.03.2017 року, довідкою форми 3 від 9.06.2016 року про склад сім`ї, пенсійними посвідченнями, довідкою до акту огляду МСЕК 022356.

Виходячи з того, що показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, зміст яких учасники судового розгляду розуміють правильно й не оспорюють, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою прокурора, обвинуваченого та захисника, визнав недоцільним дослідження доказів, які учасниками судового розгляду не заперечуються.

Таким чином, суд визнає доведеною вину ОСОБА_4 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, і кваліфікує його злочинні дії за ч. 1 ст. 286 КК України.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує конкретні обставини справи, характер допущених порушень правил дорожнього руху, ступінь вчиненого необережного злочину невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, має постійну роботу, характеризується позитивно, проживає з матір`ю пенсійного віку, сестрою інвалідом з дитинства, яка є власником єдиного в їхній сім`ї автомобіля, коли ОСОБА_4 є єдиною в сім`ї особою, що має право керування транспортними засобами (з 1992 року), який раніше до відповідальності за порушення правил безпеки дорожнього руху не притягувався.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого згідно ст. 66 КК України, слід визнати його щире каяття та добровільне відшкодування заподіяних збитків.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Беручи до уваги викладене, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому мінімальне покарання у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370 і 374 КПК України,

засудив:

визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і за цим законом призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.
За проведення судової інженерно-технічної експертизи стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати в розмірі 703 (сімсот три) грн. 68 (шістдесят вісім) коп.

Речовий доказ автомобіль «Деу Ланос» НОМЕР_1 залишити в користуванні ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області протягом 30 днів з моменту його проголошення шляхом подання апеляції через Вишгородський районний суд.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію цього вироку, яку негайно після проголошення вироку вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя