Номер провадження: 11-сс/785/1281/17
Номер справи місцевого суду: 497/1028/17, 1-кс/497/238/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.08.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 20.07.2017 року про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000406 від 16.07.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, -

встановив:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , про арешт майна в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000406 від 16.07.2017 року, а саме - на комбайн марки "Class" моделі "Lexion", д/н НОМЕР_1 , в комплекті з жаткою і теліжкою для транспортування жатки, комбайн марки "Class" моделі "Lexion", д/н НОМЕР_2 , в комплекті з жаткою і теліжкою для транспортування жатки, врожай озимої пшениці, який знаходиться в бункерах вказаних комбайнів.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що майно використовувалось власником на законних підставах та в рамках договору про надання послуг зі збирання врожаю, у зв`язку з чим відсутня необхідність та виправданість в арешті майна. Крім того, прокурором та слідчим не була доведена наявність в бункерах комбайнів будь-якого врожаю озимої пшениці, тобто самого майна, на яке вони просять накласти арешт. Також прокурор в судовому засіданні не навів існування обставин, які є підставою для арешту майна в рамках кримінального провадження.

На дану ухвалу прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вважає ухвалу незаконною, просить скасувати її та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про арешт майна.

В обґрунтування вимог про скасування ухвали прокурор вказує, що слідчий суддя розглянув клопотання про арешт майна неповно і однобічно, не взяв до уваги викладені у клопотанні обставини вчинення кримінального правопорушення, не дослідив долучені до клопотання докази та безпідставно відмовив у його задоволенні, своє рішення належним чином не мотивував.

Учасники судового розгляду були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги, однак в судове засідання не з`явились. До початку апеляційного розгляду до суду від прокурора надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без його участі, а власник майна - ОСОБА_7 в телефонному режимі повідомив, що у зв`язку з виїздом на заробітки в судове засідання з`явитись не може. У зв`язку з викладеним апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності учасників судового провадження та згідно з положеннями ч.4 ст.107 КПК України не здійснювати технічну фіксацію судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновків про таке.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Частиною першою статті 172 КПК України встановлено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
З матеріалів провадження вбачається, що слідчим суддею під час розгляду клопотання цілком дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.
Так, з долучених до клопотання слідчого матеріалів вбачається, що 16.07.2017 року до чергової частини Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення голови Болградської РДА про те, що 16.07.2017 року на південній околиці с. Кубей Болградського району з ділянки поля, яка належить Болградській РДА, невідомі особи за допомогою спеціальної техніки викрадають врожай озимої пшениці.
Цього ж дня до ЄРДР були внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.
Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що слідчий на наступний же день після внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, проте у даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, про що вірно зазначив слідчий суддя в своїй ухвалі.

Таким чином, в порушення вимог ст.173 КПК України, надані слідчому судді матеріали на момент постановлення оскаржуваної ухвали взагалі не містять ознак жодного кримінального правопорушення, вчиненого будь-якими особами. На вищевикладені обставини обґрунтовано звернув увагу і слідчий суддя.

Крім того, як зазначено в клопотанні слідчого та в апеляційній скарзі прокурора, арешт вказаних комбайнів необхідно здійснити з метою запобігання здійсненню злочинної діяльності, при цьому не довели належним чином таку необхідність, та не вказали, на якій підставі визнано зазначене майно речовими доказами у даному кримінальному провадженні та чи є такі речові докази підшуканими, виготовленими, пристосованими саме як засоби чи знаряддя вчинення злочину.

Разом з тим, в матеріалах провадження містяться дані на підтвердження того, що власником вилучених комбайнів є ОСОБА_7 , який на законних підставах використовує зазначені комбайни для здійснення підприємницької діяльності, а саме здійснює допоміжну діяльність у рослинництві та надає в оренду сільськогосподарські машини і устаткування (а.п 16-19).

У клопотанні формально зазначено, що відносно вказаного майна існує сукупність підстав вважати, що воно є доказом злочину або набуте злочинним шляхом, разом з цим жодного доказу на підтвердження цих доводів матеріали судового провадження не містять. Жодних доказів про існування обставин, які могли би слугувати підставою для накладення арешту на вищевказане майно, матеріали судового провадження не містять. За таких обставин, апеляційний суд вважає клопотання не вмотивований і таким, що не відповідає вимогам ст.171 КПК України.

При прийнятті рішення про відмову у накладенні арешту на майно слідчий суддя послався на вищевказані обставини, клопотання слідчого було розглянуто повно та всебічно, внаслідок чого слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, належним чином мотивував своє рішення та в ухвалі зазначив, чим саме зумовлена необхідність відмови в накладенні арешту на майно, пославшись при цьому на відповідні докази.

Вищевикладене свідчить про те, що під час розгляду клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя дотримався вимог закону, тому апеляційний суд не знаходить підстав для скасування законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення слідчого судді.

Доводів, які могли би обґрунтувати наявність реальних підстав для арешту майна, в апеляційній скарзі не зазначено і прокурором в судовому засіданні апеляційному суду також надано не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про необґрунтованість апеляційної скарги прокурора та вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 20.07.2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , про арешт майна в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000406 від 16.07.2017 року, а саме - на комбайн марки "Class" моделі "Lexion", д/н НОМЕР_1 , в комплекті з жаткою і теліжкою для транспортування жатки, комбайн марки "Class" моделі "Lexion", д/н НОМЕР_2 , в комплекті з жаткою і теліжкою для транспортування жатки, врожай озимої пшениці, який знаходиться в бункерах вказаних комбайнів, - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4