АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 березня 2017 р. м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря
судових засідань ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000024 від 18.11.2015 року, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Ропча, Сторожинецького району Чернівецької області, проживаючого в АДРЕСА_1 , одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, не працюючого, раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст. 286 КК України,

за апеляційними скаргами: прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Чернівецької області юриста 1 класу ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 15 грудня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисників обвинуваченого - адвокатів: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , потерпілих: ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 15 грудня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватими у

Єдиний унікальний № 723/1087/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_12
Провадження № 11-кп/794/63/17 Доповідач: ОСОБА_1
Категорія ч. 3 ст. 286 КК України
вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 135 КК України закрито у зв`язку із відмовою потерпілих від приватного обвинувачення.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили змінено, з домашнього арешту на утримання під вартою. Взято під варту з зали суду.
Строк відбування покарання слід рахувати з моменту затримання, тобто з 15 грудня 2016 року.
Зараховано ОСОБА_5 у строк відбування покарання період перебування його під вартою з 30 листопада 2015 року по 12 травня 2016 року включно
та з 15 грудня 2016 року по день набрання вказаного вироку законної сили за правилами ч. 5 ст. 72 КК України, де одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі.
Цивільний позов Сторожинецької міської роди залишено без розгляду.
Вирішено питання пов`язане з речовими доказами та судовими витратами.
На вказаний вирок суду 1-ї інстанції прокурором, потерпілими: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та обвинуваченим, кожним окремо, подано апеляційні скарги.
Зі змісту апеляційної скарги прокурора вбачається, що останній не заперечуючи кваліфікації дій засудженого та доведеності його вини, а також підстав для закриття кримінального провадження в частині приватного обвинувачення за ч. 1 ст. 135 КК України, просить скасувати вирок районного суду, яким засуджено ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 286 КК України в частині призначеного покарання з застосуванням ст. 69 КК України, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, необхідністю застосування більш суворого покарання, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд при призначенні покарання обвинуваченому, не в достатній мірі врахував тяжкість злочину, суспільна небезпека, якого полягає в тому, що обвинувачений ОСОБА_5 керуючи автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, свідомо порушував ряд правил дорожнього руху, внаслідок чого поставив в небезпеку не тільки своє життя та здоров`я, але й пасажирів та інших учасників дорожнього руху, що призвело до тяжких наслідків у вигляді смерті двох людей молодого віку, після чого навмисно залишив пішохода та пасажирів в небезпеці на місці події, з метою уникнення кримінальної відповідальності за свої протиправні дії.
Не дивлячись на наявність встановлених судом кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, ступінь тяжкості вчиненого істотно не знизилась, а тому підстав для застосування ст. 69 КК України, не вбачається.
Зі змісту апеляційних скарг потерпілих: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 вбачається, що останні просять вирок районного суду щодо ОСОБА_5 змінити. Застосувати до ОСОБА_5 ст. 75 КК України та звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням.
Свої вимоги обґрунтовують тим, що присуджене покарання ОСОБА_5 є занадто суворим та тяжким, оскільки вони з ОСОБА_5 примирилися, останній повністю відшкодував потерпілим завдану шкоду та пообіцяв їм допомагати по господарству.
Аналогічного змісту з апеляційними скаргами потерпілих є апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 , який просить вирок районного суду змінити та застосувати до нього вимоги ст. 75 КК України.
При цьому, останній вважає, що вирок суду є несправедливим та не відповідає обставинам справи, оскільки суд застосував до нього занадто суворе покарання.
Як зазначив районний суд у своєму вироку, водій ОСОБА_5 18.11.2015 року приблизно о 01:40 годині перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «БМВ 530», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , в якому в якості пасажирів перебували ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_13 , рухався в межах населеного пункту м. Сторожинець по вул. Чернівецькій, яка має ухил в повздовжній площині, в напрямку перехрестя вулиць Чернівецької Б. Хмельницького Видинівського, на перевищеній швидкості, більше 60 км/год. наближаючись до буд № 7 вказаної вулиці, де в наявності заокруглення дороги вправо, в умовах достатньої видимості та при обставинах, які дозволяли спостерігати проїзну частину, яка перебувала в мокрому стані, а також виявляти небезпеку для руху на достатній відстані, водій своєчасно не зменшив швидкість, не врахував дорожню обстановку, проявив неуважність та самовпевненість у своїх діях, змінив напрямок руху вліво, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав за межі проїзної частини на тротуар, в результаті чого допустив контактування з будівлею кінотеатру, після чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_14 , яка знаходилась на даному тротуарі.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_14 у відповідності до висновку судово-медичної експертизи № 79 від 31.12.2015 року спричинено смерть, яка настала від руйнування речовини головного мозку у наслідок відкритого зламу кісток склепіння та основи черепа в поєднанні з полі травмою у вигляді чисельних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів.

Пасажиру ОСОБА_15 у відповідності до висновку судово-медичної експертизи № 81 від 31.12.2015 року спричинено смерть, яка настала від закритої черепно-мозкової травми із забоєм речовини головного мозку, розвитку субдуральної гематоми та субдуральних крововиливів, а також

чисельних переломів кісток.

Пасажиру ОСОБА_7 , у відповідності до висновку судово-медичної експертизи № 1563 від 18.01.2016 року спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого поперечного перелому С-3 правої плечової кістки зі зміщенням відламків, закритого перелому шиловидного відростка правої ліктьової кістки без зміщення відламків, забою головного мозку легкого ступеня.

Крім цього, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що безпосередньо після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, завідомо знаючи, що такими діями він поставив ОСОБА_14 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в небезпечний для життя стан, залишивши останніх на місці події в безпорадному стані, позбавлених можливості вжити заходів до самозбереження, не переконався чи потребують вони допомоги, не викликав бригаду швидкої медичної допомоги, а умисно залишив їх у небезпеці, після чого з місця події зник, такі його дії державний обвинувач кваліфікував за ч. 1 ст. 135 КК України.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 135 КК України районним судом було закрито у зв`язку з відмовою потерпілих від приватного обвинувачення.
Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку суду, думку обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисників - адвокатів: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які підтримали подану обвинуваченим та потерпілими, кожним окремо, апеляційні скарги, та просили їх задовольнити на підставах наведених в них, міркування прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілих залишити без задоволення, думку потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які просили подані ними апеляційні скарги задовольнити, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги потерпілих: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_5 не підлягають до задоволення, а апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд, скориставшись правом, передбаченим ч. 3 ст. 349 КПК України, проти якого не заперечували учасники провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснено їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи те, що апеляційних скарг на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 15 грудня 2016 року в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 , а також доведеності його вини до апеляційного суду не надходило, то й апеляційний перегляд вироку в цій частині не проводиться.

Колегією суддів при перевірці вироку суду першої інстанції встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, тобто порушення правил дорожнього руху та експлуатації транспорту під час керування транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення.
Оскільки апелянти не оскаржують обсяг обвинувачення та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, колегія суддів, керуючись ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорено в апеляційних скаргах.
Аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_5 покарання, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та необхідністю застосування більш суворого покарання, а також невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є обґрунтованими.
Виходячи з положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Для вибору такого покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.
Аналогічна позиція встановлена в роз`ясненнях постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання». При цьому, в ній зазначено, що судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками).

Так, згідно вироку районний суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч. 3 ст. 286 КК України формально врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а саме: вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння; щире каяття та відшкодування шкоди.

Однак, при зазначені вказаних обставин не взяв їх до уваги та прийшов до помилкового висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції інкримінованого злочину, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, яке не відповідає особі винного, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та за своїм видом є явно несправедливим через м`якість.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті.
Виходячи із змісту ст. 69 КК України, призначення більш м`якого покарання, ніж передбачене законом, можливе лише в тому випадку, коли встановлені по справі обставини настільки істотно знижують ступень тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному, навіть мінімального покарання в межах санкції, було б явно недоцільним.
Суд, визнавши за можливе призначити ОСОБА_5 із застосуванням ст. 69 КК більш м`яке покарання, ніж установлено санкцією ч. 3 ст. 286 цього Кодексу, виходив з того , що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, та добровільно відшкодував шкоду, але суд не зазначив у вироку, яким чином ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину.

Беручи до уваги обставини цього злочину, а саме, що обвинувачений керуючи автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, свідомо порушив ряд встановлених правил дорожнього руху України, внаслідок чого поставив в небезпеку не тільки своє життя та здоров`я, але й пасажирів та інших учасників дорожнього руху, що призвело до тяжких наслідків, у вигляді смерті двох людей молодого віку, враховуючи, що життя є найбільшою цінністю суспільства, зважаючи на поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 після вчинення вказаної дорожньо-транспортної пригоди, а саме втеча з місця вчинення злочину з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене та не надання допомоги потерпілим, які потребували її, а тому погоджуючись з позицією прокурора, вирок районного суду щодо ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 286 КК України в частині призначеного йому покарання необхідно скасувати, як незаконний, та постановити новий вирок.
Так, враховуючи наведені районним судом обставини, що характеризують обвинуваченого ОСОБА_5 , обставин цього злочину та його наслідків, колегія суддів до обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відносить - вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння, а до обставин, які пом`якшують покарання - добровільне відшкодування завданого збитку.
З огляду на встановлене, в цьому конкретному випадку колегія суддів погоджується з рішенням районного суду, що виправлення ОСОБА_5 можливе при відбуванні покарання, лише в умовах ізоляції від суспільства, але з більш тривалим часом ніж було встановлено районним судом.
Таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а також повністю відповідатиме меті покарання.

Що стосується доводів зазначених в апеляційних скаргах потерпілих: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_5 про присудження занадто суворого та тяжкого покарання обвинуваченому та можливістю застосування до ОСОБА_5 вимог ст.ст. 75, 76 КК України та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, то вони на думку колегії суддів - задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні особі покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди загинуло дві людини молодого віку, а також те, що обвинувачений ОСОБА_5 був за кермом в стані алкогольного сп`яніння, районний суд вірно прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання останнього не можливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується колегія суддів, а думка потерпілих та засудженого не завжди збігається з винесеним рішенням суду.
Підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України, на думку колегії суддів, відсутні.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

З А С У Д И Л А:
Апеляційні скарги: потерпілого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Чернівецької області юриста 1 класу ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 15 грудня 2016 року щодо ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 286 КК України скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначити йому покарання, за вказаною статтею, у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

В іншій частині вирок районного суду залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох

місяців з моменту його проголошення, а засудженим ОСОБА_5 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3