Ухвала
іменем україни
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючої ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 7 лютого 2017 року матеріали провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року,
в с т а н о в и в:
За вказаним вироком, залишеним без змін апеляційним судом,
ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засуджено за ч. 2 ст. 15 і ч. 1 ст. 186 КК до покарання у виді арешту на строк шість місяців.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 27 листопада 2015 року приблизно о 20 год. у стані алкогольного сп`яніння на вул. Березняківській, 26 у м. Києві з метою заволодіння майном ОСОБА_6 притиснув останню до кабіни ліфту на восьмому поверсі та змусив віддати мобільний телефон, але злочин не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий братом потерпілої.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності винуватості й правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про зміну вказаних судових рішень у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість. Захисник просить пом`якшити захід примусу, застосувавши до ОСОБА_5 положення статей 69, 75 КК. На думку скаржника, суди всупереч ст. 65 вказаного Кодексу не врахували повною мірою всіх даних про особу засудженого та дійшли необґрунтованого висновку про неможливість виправлення без ізоляції від суспільства.
Розглянувши касаційну скаргу, дослідивши надані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Як убачається з наданої копії вироку, суд, призначаючи ОСОБА_5 захід примусу, згідно з вимогами ст. 65 КК разом із ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення врахував усі дані про особу винного, котрий раніше був судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, офіційно суспільно-корисною діяльністю не займається, на спеціальних обліках не перебуває. Крім того, суд урахував відсутність пом?якшуючих покарання обставин. Натомість визнав обставинами протилежного змісту рецидив злочинів та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Взявши до уваги все це, суд дійшов умотивованого висновку про суспільну небезпечність засудженого, а тому й про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства, і визначив покарання не в максимальних межах, установлених санкцією кримінального закону.
Таким чином, суд першої інстанції дотримався приписів статей 50, 65 КК. Призначене засудженому покарання є справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок суворості не вбачається.

Крім того, аналогічні за змістом доводи про пом`якшення призначеного ОСОБА_5 покарання були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. Зазначені доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника засудженого, цей суд належним чином розглянув і відмовив у їх задоволенні, навівши обґрунтування прийнятого рішення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
У касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 не міститься переконливих доводів для зміни судових рішень та пом`якшення призначеного засудженому покарання із застосуванням статей 69, 75 КК.
З огляду на викладене та на те, що зі скарги й наданих до неї судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження належить відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, п. 6 розділу XIІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд

п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3