Подільський районний суд міста Києва
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.11.2016 Подільський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Подільського районного суду міста Києва кримінальне провадження №006368, яке надійшло від прокурора ОСОБА_3 з обвинувальним актом відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Київ, освіта вища, офіційно не працюючого, одруженого, має на утриманні 2 малолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ст.89 КК України раніше не судимого, ідентифікаційний код НОМЕР_1 ,

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
07.08.2015 приблизно о 09 годині ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним автомобілем «Audi 100» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по правій смузі проїзної частини вулиці Межигірської, яка має три смуги для руху, зі сторони вулиці Введенської в напрямку вулиці Юрківської в місті Києві.
Рухаючись у вказаному напрямку, він наближався до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого за перехрестям проїзних частин вулиці Межигірської та вулиці Оболонської в місті Києві, та позначеного інформаційними дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 - «Пішохідний перехід» і дорожньою розміткою 1.14.2 ПДР України.
В цей час, перед вказаним пішохідним переходом в лівих від ОСОБА_4 смугах руху зупинялись невстановлені автомобілі, які надавали дорогу пішоходу ОСОБА_6 , яка рухалась по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно руху автомобіля «Audi 100» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Використовуваний ОСОБА_6 нерегульований пішохідний перехід це ділянка проїзної частини, призначена для забезпечення безпечного руху пішоходів через дорогу. На цих ділянках пішоходи мають перевагу перед автотранспортом і не повинні враховувати вищевказані негативні фактори, а також можливість порушення Правил дорожнього руху України водіями транспортних засобів та іншими учасниками руху.
Під час руху ОСОБА_4 порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3(б), 18.4 Правил дорожнього руху України:
- п.1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
- п.2.3(б): для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
- п. 18.4: якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_4 виразились в тому, що він, керуючи технічно-справним автомобілем «Audi 100» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по вищевказаній проїзній частині, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувала пішохід ОСОБА_6 , а саме: не урахував дорожню обстановку, яка виражалась у наявності інформаційних дорожніх знаків 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» і дорожньої розмітки 1.14.2, які інформували його про наявність цього переходу та автомобілів, що зупинялись перед пішохідним переходом, які інформували його про небезпеку на пішохідному переході, не зменшив швидкість і не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу ОСОБА_6 , яка перебувала на пішохідному переході, внаслідок чого на нерегульованому пішохідному переході через вулицю Межигірську в місті Києві скоїв наїзд на останню.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи №2069/Е від 22.10.2015, спричинені тілесні ушкодження у вигляді: «Розрив правого акроміально-ключичного зчленування. Вказаний розрив правого акроміально-ключичного зчленування за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу».
Порушення вимог п.п. 1.5, 2.3(б) та 18.4 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної пригоди та її наслідків.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України визнав повністю, щиро покаявся та показав що він дійсно 07.08.2015 вранці керував автомобілем «Audi 100» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та рухався на ньому по проїзної частини вулиці Межигірської. В цей час всі автомобілі, які рухались у попутному з ним напрямку почали гальмувати і із-за одного з них на пішохідному переходу вийшла ОСОБА_6 , на яку він скоїв наїзд, оскільки не встиг загальмувати. Далі він надав першу допомогу потерпілій.

У зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини в скоєному злочині, визнання ним кваліфікації його дій, дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються за згодою учасників судового розгляду суд визнав недоцільним, обмежившись допитом обвинуваченого, показання якого відповідають фактичним обставинам, викладеним в його обвинуваченні і ним не оспорюються, та дослідженням матеріалів справи, що його характеризують.
Разом із тим, з огляду на часткове визнання обвинуваченим цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 суд ухвалив в частині цивільного позову докази, що стосуються цивільного позову дослідити в повному обсязі.

Таким чином суд вважає, що ОСОБА_4 цими своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, згідно ст.89 КК України, одружений, має на утриманні 2 малолітніх дітей, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, та обставини, що пом`якшують його покарання щире каяття та добровільне часткове відшкодування заподіяної шкоди, які передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.66 КК України.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_4 основне покарання у виді штрафу, оскільки саме такий вид покарання передбачений санкцією ч.1 ст. 286 КК України, на думку суду, зможе виправити ОСОБА_4 та попередити вчинення ним нових злочинів. При цьому суд бере до уваги, що останній раніше не судимий, має на утриманні 2 малолітніх дітей.

Вирішуючи питання про необхідність призначення ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суд ураховує, характер порушень правил дорожнього руху України, вчинених ОСОБА_4 , наслідки від цих порушень, доводи обвинуваченого, що керування транспортним засобом це єдине джерело для його існування, а також для відшкодування заподіяних від даного ДТП збитків потерпілій, які він планує в найближчий час почати відшкодовувати, а тому на думку суду виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без відбування зазначеного додаткового покарання.

Суд також вважає за необхідне керуючись ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта.

Що ж стосується позовних вимог потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення на її користь моральної шкоди у розмірі 25 000 гривень, то вони на думку суду підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

У ч.1 ст.128 КПК України, передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Ч.1 ст.129 КПК України передбачає, що ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода може відшкодовуватись грішми.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У частинах 1 та 2 ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є, окрім іншого, також діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів і шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної ОСОБА_6 судом ураховується характер тілесних ушкоджень отриманих потерпілою в результаті дорожньо-транспортної пригоди та страждання, яких вона зазнала в результаті цього.

З урахуванням цього, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що потерпілій ОСОБА_6 заподіяно моральну шкоду на суму 1 000 грн., яка підлягає стягненню на користь останньої із ОСОБА_4 , який винен у її заподіянні.

В решті позовні вимоги потерпілої про стягнення моральної шкоди на думку суду підлягають відхиленню, оскільки належних доказів на підтвердження решти вимог суду потерпілою не надано.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян без позбавлення права керування транспортними засобами.

Згідно ст.124 КПК України стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за залучення експерта у розмірі 921 грн. 60 коп.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди грошові кошти у сумі 1 000 гривень.

На вирок до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд міста Києва може бути подано апеляційну скаргу протягом 30 діб із моменту проголошення вироку.

СуддяОСОБА_1