У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання прокурора захисника засудженого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000929, за обвинуваченням

ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу за вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2015 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, за касаційною скаргою засудженого на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 25 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

За цим вироком ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, крім житла.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Шепетівського міськрайонного суду від 19 листопада 2015 року, більш суворим ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, крім житла.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК до цього покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шепетівського міськрайонного суду від 03 червня 2015 року і за сукупністю вироків остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, крім житла.
ОСОБА_7 визнано невинуватим за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, і виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК.
Зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі строк його ув`язнення з 21 вересня 2015 року по день набрання цим вироком законної сили включно.
Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 25 липня 2016 року апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого та його захисника залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період із 15 квітня по 25 липня 2016 року включно.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 11 вересня 2015 року приблизно о 21.00 год. за попередньою змовою з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, біля магазину «М`ясна точка» на вул. Героїв Небесної Сотні, 43 у м. Шепетівці умисно з корисливих мотивів та з метою заволодіння чужим майном, застосувавши небезпечне для здоров`я потерпілого ОСОБА_8 насильство, яке виразилось у завданні йому ударів кулаками по голові із заподіянням легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, відкрито заволоділи належним останньому мобільним телефоном із сім-картою, чим завдали потерпілому матеріальних збитків на суму 920 грн.
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції на підставах істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Засуджений зазначає, що сформульоване в обвинувальному акті та у вироку обвинувачення є неконкретним, суттєво відрізняється від об`єктивних ознак складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, за який його засуджено, внаслідок чого він був позбавлений можливості здійснювати ефективний захист. Також скаржник указує на те, що в суді не було доведено факту попередньої змови на вчинення злочину, а висновки місцевого суду в цій частині ґрунтуються на нечітких показаннях потерпілого. Суд апеляційної інстанції не дав оцінки доводам, наведеним в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника, а тому ухвала цього суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого та його захисника, котрі підтримали скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених судом.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні розбою за попередньою змовою групою осіб ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах, яким місцевий суд дав оцінку з точки зору їх належності та допустимості. Так, винуватість засудженого підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який категорично стверджував, що саме ОСОБА_7 завдав йому декількох ударів в обличчя, а коли він упав, то інша особа тримала його за ноги, а ОСОБА_7 забрав у нього мобільний телефон. Потерпілий зазначив, що він кричав ОСОБА_7 й вимагав повернути йому телефон, але той втік разом з іншим нападником. Обвинувачений ОСОБА_7 в суді не заперечував того, що він завдав ударів потерпілому, але заперечував факт заволодіння його мобільним телефоном. Наведені показання потерпілого повністю узгоджуються з іншими доказами, зокрема: з показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо обставин конфлікту й побиття потерпілого; показаннями свідків очевидців події ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які в судовому засіданні зазначили, що ОСОБА_8 кричав навздогін і вимагав у ОСОБА_7 , котрий тікав із місця події, повернути йому мобільний телефон; даними висновку судово-медичної експертизи, які в суді підтвердив експерт ОСОБА_13 , щодо ступеня тяжкості та механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілого; даними протоколів пред`явлення особи для впізнання, де потерпілий і свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 упізнали ОСОБА_7 як особу, яка вчинила розбійний напад на ОСОБА_8 .

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого та апеляційного судів щодо достатності цих доказів для висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 .

Наведені докази спростовують доводи, наведені у касаційній скарзі, про відсутність у потерпілого мобільного телефону.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, про неконкретність пред`явленого обвинувачення та відсутність попередньої змови на вчинення злочину спростовуються матеріалами кримінального провадження. Так, згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що він спільно та за попередньою змовою з ОСОБА_14 , матеріали щодо якого виділено в окреме провадження, керуючись корисливим мотивом, з метою заволодіння майном ОСОБА_8 вчинили розбійний напад на останнього, заподіявши йому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, і заволоділи мобільним телефоном потерпілого. Тобто пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення містить усі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторін складу інкримінованого йому кримінального правопорушення. Таке обвинувачення місцевий суд визнав повністю доведеним належними, достатніми та допустимими доказами.

Наявність попередньої змови підтверджується матеріалами кримінального провадження. А саме тим, що, згідно з показаннями потерпілого та свідків ОСОБА_7 й особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, діяли узгоджено, висловили вимогу про придбання для них пива, потім раптово та майже одночасно здійснили напад на ОСОБА_8 , били удвох, збили з ніг, а коли потерпілий вже не міг чинити опору, вони відкрито заволоділи його телефоном. При цьому особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, тримала потерпілого за ноги, а ОСОБА_7 заволодів його майном. Місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що характер дій нападників свідчать про усвідомлення ними факту спільного нападу з метою заволодіння чужим майном, їх свідоме бажання досягти єдиного злочинного результату. З таким висновком погоджується і колегія суддів.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК є правильною.

Суд апеляційної інстанції розглянув апеляційні скарги прокурора, засудженого та його захисника і визнав їх доводи безпідставними, про що в ухвалі відповідно до вимог ст. 419 КПК наведено докладні мотиви, з якими погоджується суд касаційної інстанції.
Покарання ОСОБА_7 призначено з дотриманням вимог статей 50, 65 КК та принципу індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, дані про особу винного та є необхідним і достатнім для його виправлення й попередження вчинення нових злочинів.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу засудженого слід залишити без задоволення, а судові рішення щодо нього без зміни.
Керуючись статтями 433 - 436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 25 липня 2016 року щодо нього без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3