Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/4410/16-к
Провадження № 1-кп/490/438/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 березня 2017 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, одруженим, неповнолітніх дітей не має, не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не скоював злочинів та не судився

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального Кодексу України,

В С Т А Н О В И В :

25 лютого 2016 року близько 13:00 годин ОСОБА_4 керував автомобілем "MAZDA" /реєстраційний номер НОМЕР_1 / /надалі - автомобілем/,в салоні якого знаходився сам, рухався заднім ходом у денний час доби по сухій прямій ділянці дороги прилеглої території військового шпиталю за адресою: місто Миколаїв, вул. Касіора, 4

Рухаючись в обраному напрямку, ОСОБА_4 в порушення пунктів 2.3 "б", 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме - рухаючись заднім ходом про прилеглій території військового шпиталю, маючи перешкоду на смузі свого руху у вигляді пішохода, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вжив заходів до зниження швидкості аж до повної зупинки керованого ним легкового автомобіля, не переконався, що у напрямку його руху відсутній пішохід, для якого може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух в обраному ним напрямку, для забезпечення безпеки руху не звернувшись при цьому за допомогою до інших осіб, внаслідок чого допустив контактування задньою частиною кузова автомобіля з пішоходом ОСОБА_5 , яка рухалась по прилеглій території військового шпиталю у попутному напрямку.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 спричинені тілесні ушкодження у вигляді саден голови з права, підшкірної гематоми лівого плеча та лівої сідниці, забою грудної клітини, забійно-рваних ран 4 та 5 пальців правої кісті, закритого нижнього вивиху правого плеча з переломом великого бугорка правого плеча, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 653 від 19 квітня 2016 року відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав у повному обсязі, підтвердив усі викладені вище обставини та зазначив, що у содіяному покаявся.

Потерпіла під час судового розгляду кримінального провадження в свою чергу підтвердила обставини, викладені в обвинувальному акті.

Враховуючи це, суд, з урахуванням позиції сторін про можливість такого, керуючись частиною 3 статті 349 КПК України, визнав недоцільним подальше дослідження доказів щодо обставин вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, оскільки ці обставини ніким не оспорюються.
Відповідно до висновку експерта № 653 від 19 квітня 2016 року за наслідками дорожньо-транспортної пригоди в ОСОБА_5 виникли тілесні ушкодження у вигляді саден голови з права, підшкірної гематоми лівого плеча та лівої сідниці, забою грудної клітини, забійно-рваних ран 4 та 5 пальців правої кісті, закритого нижнього вивиху правого плеча з переломом великого бугорка правого плеча, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоров`я.

За таких обставин суд вважає вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину за вказаних вище обставин доведеною.

Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 1 статті 286 Кримінального Кодексу України - як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого, суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 1 статті 286 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, а також особу винного.

Оцінюючи ступень тяжкості вчиненого злочину, суд відзначає, що відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України вчинений ним злочин є злочином невеликох тяжкості, за своєю сутністю він є злочином, вчиненим з необережності.

Як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд враховує визнання ним своєї винуватості, його щире каяття, сприяння ним у судовому розгляді кримінального провадження.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлені, отже - є відсутніми..

Оцінка особи винного свідчить про те, що обвинувачений раніше не вчиняв злочинів та не судився, за місцем проживання характеризується в цілому позитивно.

Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у межах санкції частини 1 статті 286 Кримінального Кодексу України.

Прокурор не вважав за необхідне застосовувати відносно обвинуваченого додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом.

Але з урахуванням того, що обвинувачений виявив нездатність належним чином керувати транспортним засобом, та таке потягло суттєві наслідки, суд вважає за необхідне застосувати відносно нього це додаткове покарання.

При цьому враховуючи ставлення обвинуваченого до скоєного, те, що він раніше не судився, до адміністративної відповідальності не притягався, вчинив ненавмисний злочин, а також позицію потерпілого, суд вважає, що його виправлення та перевиховання є можливим без відбування покарання, через що вважає за можливе звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням.

Відповідно до статті 124 КПК України процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого.

Вирішуючи заявлений у справі цивільний позов, суд виходе з такого.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що потерпіла просить про стягнення з обвинуваченого 20.000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок ушкодження її здоров`я.

Обвинувачений вказані вимоги визнав частково, проти наявності підстав для стягнення з нього відшкодування завданої йому моральної шкоди не заперечував, але не визнав розміру відшкодування, пославшись на відсутність грошей.

Відповідно до частини 1 статті 1168 ЦК України потерпіла, як особа, якій, як доведено вище, було завдане ушкодження здоров`я, має право на відшкодування моральної шкоди.

Під час вирішення вимог в цій частині суд виходить з вимог частини 3 статті 23 ЦК України враховує характер правопорушення обвинуваченого, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, наявність/відсутність погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступень вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також інші обставини, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування суд враховує вимоги розумності і справедливості.

В зв`язку із цим суд враховує, що шкода здоров`я потерпілій була завдана внаслідок необережних дій ОСОБА_4 ..

Суд враховує також, що внаслідок ушкодження здоров`я, що було завдано за вини обвинуваченого, потерпіла, яка досягла на момент дорожньо-транспортної пригоди 74-річного віку, втратила можливість повноцінно користуватись важливим органом - правою рукою; з огляду на її вік її попередні здібності у повному обсязі вже не відновляться.

Суд враховує також, що внаслідок дій обвинуваченого потерпіла відчула сильний фізичний біль.

Враховує суд й те, що цим вироком обвинувачений звільняється від призначеного основного покарання, а також те, що він жодних дій щодо відшкодування шкоди потерпілій, бодай - у найменшому розмірі - протягом усього періоду розгляду справи не вжив.

Оцінюючи наведені вище обставини, та виходячи з засад справедливості, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_5 слід визначити в розмірі 20.000 грн., задовольнивши в цій частині заявлені вимоги у повному обсязі.

Речовий доказ у справі - автомобіль - на підставі пункту 5 частини 9 статті 100 КПК України слід повернути власнику.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 /два/ роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, зокрема:

1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 20.000 /двадцять тисяч/ грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз 550 грн. 50 коп. на відшкодування витрат на проведення експертизи.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Миколаївського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України 880 грн. 40 коп. на відшкодування витрат на проведення експертизи.

Речовий доказ у справі - автомобіль "MAZDA" /реєстраційний номер НОМЕР_1 / - повернути ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_7 =

13.03.2017