АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 657/1239/16-к Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/791/97/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 289 КК України
У Х В А Л А
іменем України
25 січня 2017 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000511 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Каланчацького районного суду Херсонської області від 21 листопада 2016 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Привілля Каланчацького району Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз 26.04.2011 року Каланчацьким районним судом Херсонської області за ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України на 2 роки 3 місяці 26 днів позбавлення волі,

засуджено: за ч.2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі.

Запобіжний захід не обирався.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 11.07.2016 року близько 07-00 години, перебуваючи на території подвір`я за адресою: АДРЕСА_2 , повторно, переслідуючи злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, шляхом вільного доступу, заволодів автомобілем марки ВАЗ 21053 червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , що перебуває в користуванні ОСОБА_8 , вартість якого, становить 37 106 гривень 21 копійка.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність своєї вини, ставить питання про зміну вироку суду першої інстанції в зв`язку із суворістю призначеного покарання. В обґрунтування доводів указує, що призначаючи йому реальну міру покарання, суд не врахував, що матеріальні збитки відшкодовано в повному обсязі, потерпілий претензій не має, вину визнав в повному обсязі та щиро розкаявся, що він раніше працював у потерпілого у брав у того автомобіль. Вказує, що суд необґрунтовано визнав обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що нічим не підтверджено. Просить змінити вирок суду першої інстанції та призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Іншими учасниками кримінального провадження вирок щодо ОСОБА_7 не оскаржується.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про залишення вироку без зміни, у судових дебатах прокурор залишився на своїй попередній позиції, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 289 КК України, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України.

Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Як убачається з матеріалів провадження, під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винним у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, в обсязі висунутого йому обвинувачення.

Оскільки він та інші учасники судового провадження не заперечували проти скороченого дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_7 та дослідженням матеріалів провадження, що характеризують особу винного, а тому учасники судового провадження тепер позбавлені права оспорювати їх в апеляційному порядку.

Доводи обвинуваченого про недоведеність факту вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння, стосуються встановлених фактичних обставин вчиненого злочину, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, тому він позбавлений права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Що ж до доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про суворість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Призначаючи ОСОБА_7 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про його особу, що він за місцем проживання характеризується посередньо, визнав себе винним, обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, на які є посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі, обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Суд також врахував, що ОСОБА_7 неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, але на шлях виправлення не став і знову вчинив новий корисливий злочин, і з урахуванням цих конкретних обставин суд обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.2 ст. 289 КК України, яке за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Тому підстав вважати, що призначене покарання є несправедливим через його суворість, як про це стверджує апелянт, не має.

Ті обставини, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі, як такі, що пом`якшують покарання та дають підстави для призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України, зокрема: відшкодування матеріальних збитків, відсутність претензій з боку потерпілого, то вони у даному випадку не можуть бути підставами для пом`якшення покарання, оскільки жодним чином не зменшують ступінь суспільної небезпечності його особи.

Як убачається з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_7 за місцем реєстрації характеризується посередньо, ніде не працює, не одружений, утриманців не має, веде скритий спосіб життя, маючи не зняту та непогашену судимість за корисливі злочини, звільнившись у 2014 році з місць позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив і знову вчинив корисливий злочин, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

З огляду на викладене, підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому із застосуванням ст. 75 КК України та зміни вироку в цій частині, як про це ставить питання обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить, тому вона задоволенню не підлягає.

Даних, які б свідчили про те, що в кримінальному провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, які можуть бути підставами для скасування чи зміни вироку, не встановлено, а тому вирок має бути залишений без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Каланчацького районного суду Херсонської області від 21 листопада 2016 року, щодо нього - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Учасники судового розгляду мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3
Згідно з оригіналом
Копія ухвали оформлена 25 січня 2017 року
Ухвала набрала законної сили 25 січня 2017 року

Суддя Апеляційного суду
Херсонської області ОСОБА_2