Ухвала
іменем україни

3 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 7 червня 2016 року,
в с т а н о в и л а :

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 березня 2016 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився та проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимого:

29 вересня 2015 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч.1, 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

засуджено за ч. 2 ст.187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 4 роки позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить засудженому.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України постановлено вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 вересня 2015 року виконувати самостійно.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 щодо якого судові рішення не переглядаються.

Вирішено заявлений по справі цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 .

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку суду 04 вересня 2015 року, близько 01 год. 30 хв., ОСОБА_8 , за попередньою змовою з ОСОБА_7 та особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, знаходячись біля будинку №14 по вул. Горького в м. Чернігові, діючи умисно, з метою заволодіння чужим майном, скоїли напад на ОСОБА_9 . При чому ОСОБА_7 завдав декілька ударів дерев`яною палицею в область спини потерпілого, а в цей же час, особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, завдала удар кулаком в область голови потерпілого, а ОСОБА_8 також завдав удар кулаком в область голови потерпілого. Після цього ОСОБА_7 та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, нанесли численні удари ногами та руками в область тулубу потерпілого.

В подальшому нападники відкрито заволоділи майном ОСОБА_9 на загальну суму 878 грн., а також речами, які не становлять матеріальну цінність для потерпілого.

В результаті протиправних дій засуджених ОСОБА_9 було заподіяно легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 7 червня 2016 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник просить судові рішення змінити, вказуючи на неправильне застосування кримінального закону. Ставить питання про виключення житла з майна, яке підлягає конфіскації за призначеним додатковим покаранням ОСОБА_7 . Касаційну скаргу мотивує тим, що у разі конфіскації житла суттєво погіршиться матеріальний стан сім`ї ОСОБА_7 яка проживає у будинку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, дослідивши викладені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

З огляду на положення ч.1 ст.65 КК України при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і міри, в тому числі й ті положення, що передбачені ч. 2 ст. 59 КК.
На думку колегії суддів положення п. 2 ч. 1 ст. 65 КК України суди при розгляді справи щодо ОСОБА_7 належним чином не врахували, виходячи з наступного.
Розгляд справ судами повинен відбуватись з урахуванням міжнародно-правових зобов`язань держави, які спрямовані на дотримання Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виходячи з положень європейської правозахисної судової практики, при призначенні покарання суди повинні досягати справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи і таке покарання не має становити особистий і надмірний тягар для особи (рішення ЄСПЛ від 16 жовтня 2008 р. «Ізмайлов проти Росії»).
Як вбачається за матеріалів провадження (т.1 а.с.203), засуджений ОСОБА_7 є власником 1/3 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 ., яка є його житлом.

Ураховуючи обставини конкретної справи, особу засудженого, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, про необхідність конфіскації житла засудженого, а саме 1/3 частини будинку, є надто суворим і становить надмірний тягар як для засудженого ОСОБА_7 та і для його сім`ї.

Зважаючи на наведене, ОСОБА_7 слід вважати засудженим до призначеного йому судом першої інстанції основного покарання, а також до додаткового покарання у виді конфіскації майна за виключенням житла.
Керуючись статтями 433, 434, 436-438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 7 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 4 роки позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, крім житла, а саме 1/3 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі ч.4 ст. 70 КК України вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 вересня 2015 року виконувати самостійно.

В решті судові рішення залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3