Справа № 364/514/17
Провадження № 1-кп/364/42/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.06.2017 р. Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

потерпіла ОСОБА_6 не з`явилася,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Володарського районного суду Київської області в смт Володарка Київської області за обвинувальним актом кримінальне провадження, внесене 02.11.2016 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000242, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великі Телковичі Володимирецького району Рівненської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 186 Кримінального кодексу України (далі КК України),

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше судимим 07.11.2013 р. Дубенським міськрайонним судом Рівненської області за частиною третьою статті 185 КК України, із застосуванням статті 71 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, 14.03.2016 р. на підставі ухвали Маневицького районного суду Волинської області звільнений умовно-достроково з невідбутим строком покарання 1 рік 1 місяць, 01.11.2016 р. близько 21 год. 00 хв. прибув до магазину-кафе «Фламінго», розташованого по вул. Шевченка, 2 а в смт Володарка Київської області, де біля вхідних дверей розпочав розмовляти по мобільному телефону та в цей час він побачив, як продавець магазину ОСОБА_6 розпочала рахувати грошові кошти, які знаходилися в касі. У цей час у ОСОБА_4 виник умисел на відкрите заволодіння грошовими коштами, які знаходяться у касі магазину. Завершивши свою розмову по мобільному телефону, ОСОБА_4 мав намір пройти повз полиці з товаром та підійти до місця, де зберігалися грошові кошти, проте продавець закладу ОСОБА_6 , зрозумівши намір останнього, відштовхнула ОСОБА_4 , завадивши йому підійти до місця розміщення грошових коштів.

Після цього ОСОБА_4 безперешкодно з метою викрадення грошових коштів підійшов до робочого місця продавця та, тримаючись за поручень, піднявся на поверхню прилавка, маючи змогу вільно дістатися до грошових коштів з каси. Проте до нього підійшла продавець ОСОБА_6 і за допомогою обох рук відштовхнула ОСОБА_4 , чим перешкодила в доступі останньому до розміщення грошових коштів. У подальшому ОСОБА_4 , застосувавши насильство до ОСОБА_6 , яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, зокрема: нанесення близько десяти ударів руками по голові останній, тримання її за вуха, та нанесення одного удару коліном правої ноги в область обличчя, а саме: в ділянку підборіддя,

після чого ОСОБА_6 від болі відійшла від ОСОБА_4 , останній зістрибнув з прилавку на підлогу та, обернувшись обличчям до розміщення каси, з якої в подальшому умисно, відкрито викрав грошові кошти у сумі 6 536 грн. 29 коп. (згідно з актом ревізії) та, залишивши приміщення магазину, попрямував у невідомому напрямку.

Згідно з висновком експерта від 09.12.2016 р. № 83/д «при дослідженні медичних документів на ім`я громадянки ОСОБА_7 , 1992 року народження, виявлено пошкодження: забій м`яких тканин правої вушної раковини на ділянці 2х1 см, забій м`яких тканин в області правого ліктьового суглобу на ділянці 3х2 см. Описані тілесні пошкодження виникли від дії тупих предметів (у тому числі і від ударів рук чи ніг іншої людини) або при падінні на такі можливо в час та за обставин, указаних в постанові і відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень».

Своїми діями ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_5 , приватному підприємцю, який є власником зазначеного магазину-кафе «Фламінго», матеріальну шкоду на загальну суму 6 536 грн. 29 коп.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого частиною другою статті 186 КК України, за обставин, правильно, на його думку, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, фактичні обставини справи і зібрані по ній докази не заперечує, не оспорює, у вчиненні злочину щиро розкаюється та дуже шкодує, що вчинив цей злочин.

По суті обвинувачення та заданих запитань ОСОБА_4 пояснив, що проживає в с. Великі Телковичі, що на Рівненщині, з матір`ю, яка є пенсіонером, у смт Володарка перебував проїздом, вчинив зазначений злочин через відсутність коштів на дорогу додому. У вказаний в день і час, тобто 01.11.2016 р. близько 21 год., перебуваючи в магазині-кафе «Фламінго», як раз розмовляв по мобільному телефону зі своєю цивільною дружиною і просив, аби вона переказала йому кошти на дорогу додому, проте остання відмовила. Тому він, побачивши в цей момент, як продавець магазину рахує кошти, вирішив заволодіти цими коштами, про що зараз шкодує. Обвинувачений також надав у судовому засіданні клопотання, долучене судом до матеріалів кримінального провадження, в якому викладене зобов`язання відшкодувати потерпілому ОСОБА_5 нанесені ним матеріальні збитки, а також судові (процесуальні) витрати упродовж трьох місяців (а.п. 55).

Обвинувачений також зазначив, що цілком розуміє, що вчинив злочин, будучи раніше судимим та перебуваючи на умовно-достроковому звільненні, проте вказав, що перебування в колонії не сприяє виправленню, тому просив суд надати йому можливість виправитись, не позбавляючи волі та залишивши в умовах суспільства.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні також ствердив обставини, викладені в обвинувальному акті, проте висловив припущення про непереконливість пояснень ОСОБА_4 щодо часу виникнення в нього умислу на вчинення злочину, оскільки той протягом дня 01.11.2016 р. заходив до магазину ще до 21 год.

Потерпіла ОСОБА_6 (згідно із свідоцтвом, серія НОМЕР_1 , виданого 10.12.2016 р. Володарським районним відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Київській області, змінила прізвище на ОСОБА_8 ) у судове засідання не з`явилися, про місце, дату і час розгляду кримінального провадження належним чином повідомлена. Направила на адресу суду письмові заяви від 22.05.2017 р. та від 13.06.2017 р. з проханням розглядати кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 без її участі, будь-яких претензій морального та матеріального характеру до останнього вона не має (а.п. 25, 51), що підтвердила особисто в телефонному режимі, повідомивши про поважність причини неможливості бути присутньою в суді (а.п. 52).
Суд, заслухавши думку присутніх учасників судового провадження, аналізуючи надані в судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_5 показання, приходить до висновку, щоці показання є логічними і послідовними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ними змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та щирості їх позицій.

Беручи до уваги, що обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, ствердив обставини, викладені в обвинувальному акті, з`ясувавши що він та потерпілий правильно розуміють зміст фактичних обставин кримінального провадження, що немає сумнівів у добровільності і щирості їх позицій, роз`яснивши, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити визнані ними обставини в апеляційному порядку, та заслухавши думку присутніх у судовому засіданні учасників судового провадження, суд згідно з частиною третьою статті 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) визнав недоцільним досліджувати докази стосовно обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Зважаючи на усе викладене та даючи правову оцінку діям обвинуваченого, суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_4 відкритого викрадення чужого майна (грабежу), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_6 , вчиненого повторно, та кваліфікує такі дії за частиною другою статті 186 КК України.

Питання про призначення обвинуваченому покарання суд вирішує, керуючись вимогами статей 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з подальшими змінами), виходячи із принципів законності, справедливості, обґрунтованості й індивідуалізації покарання, враховуючи характер суспільної небезпечності і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Досліджуючи дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , судом встановлено, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Великі Телковичі, Володимирецький р-н, Рівненська обл., зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , назване село відноситься до III категорії радіаційного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, за місцем проживання характеризується Великотелковицькою сільською радою Володимирецького району Рівненської області задовільно, зауважень і скарг від жителів села та сусідів на нього не надходило, не працює, проживає не постійно за вказаною адресою зі своєю мамою, ОСОБА_9 , 1954 р.н., пенсіонеркою, до складу сім`ї входить також непрацюючий брат, ОСОБА_10 , 1986 р.н. ОСОБА_4 офіційно не одружений, має на утриманні неповнолітню дочку, 2011 р.н., на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий, вчинив даний злочин, будучи судимим 07.11.2013 р. Дубенським міськрайонним судом Рівненської області за частиною третьою статті 185 КК України із застосуванням статті 71 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, 14.03.2016 р. на підставі ухвали Маневицького районного суду Волинської області звільнений умовно-достроково з невідбутим строком 1 рік 1 місяць, під час досудового розслідування перебував у розшуку, переховуючись від органів розслідування.

Передбачених статтею 67 КК України обставин, що обтяжують ОСОБА_4 покарання, судом не встановлено.

Передбачених статтею 66 КК України обставин, що пом`якшують йому покарання, органами досудового розслідування встановлено не було, проте під час судового провадження обвинувачений ОСОБА_4 щиро розкоївся у вчиненому, що суд відносить до пом`якшуючих покарання обставин.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Проте обвинуваченим ОСОБА_4 було завдано матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_5 , приватному підприємцю, який є власником магазину-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 », у розмірі 6 536 грн. 29 коп., яку обвинувачений зобов`язався в суді відшкодувати разом із процесуальними витратами. Потерпіла ОСОБА_6 матеріальних претензій до обвинуваченого не пред`являла, про що зазначила письмово (а.п. 25, 51).

Враховуючи усе викладене та беручи до уваги, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд дійшов до таких висновків.

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше судимим 07.11.2013 р. Дубенським міськрайонним судом Рівненської області за частиною третьою статті 185 КК України із застосуванням статті 71 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, 14.03.2016 р. на підставі ухвали Маневицького районного суду Волинської області звільнений умовно-достроково з невідбутим строком покарання 1 рік 1 місяць, на шлях виправлення не став, а вчинив новий навмисний тяжкий, за визначенням статті 12 КК України, злочин під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попередній злочин.

Відповідно до приписів частини першої статті 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Згідно з роз`ясненням, викладеним у пункті 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з подальшими змінами), невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, зокрема, частину покарання, від відбування якого особу звільнено умовно-достроково.

Крім того, судом беруться до уваги положення пунктів 10, 25 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України про призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України, у таких випадках повторне звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим. При застосуванні правил статті 71 КК України судам слід також враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Отже, за таких обставин суд, призначаючи покарання ОСОБА_4 та зважаючи на усе викладене, частково враховуючи позицію прокурора, висловлену в судовому засіданні, беручи до уваги особу обвинуваченого, відсутність обтяжуючих і наявність однієї пом`якшуючої покарання обставини щире каяття, його належну поведінку під час судового провадження, визнання ним повністю своєї вини, наявність на його утриманні неповнолітньої дочки, матері пенсійного віку, керуючись водночас наведеними приписами і роз`ясненнями Верховного Суду України щодо неприпустимості звільнення особи від відбування покарання з випробуванням у разі вчинення нею повторно нового злочину до повного відбуття покарання за попередній злочин та щодо необхідної міри остаточного покарання, суд дійшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_4 остаточного покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини другої статті 186 КК України, допустивши часткове приєднання до нового покарання невідбутої частини покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07.11.2013 р.

На переконання суду, таке покарання обвинуваченому ОСОБА_4 буде достатнім для його виправлення, а також для запобігання вчинення ним нових злочинів.

Крім того, зважаючи, що питання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили прокурором перед судом не порушувалося та з учасниками процесу не обговорювалось, тому суд за таких обставин вважає, що до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний йому Володарським районним судом Київської області 23.04.2017 р., слід залишити без змін.

Питання щодо речових доказів та процесуальних витрат суд вирішує відповідно до вимог статей 100, 124 КПК України.

Керуючись статтею 71, частиною другою статті 186 КК України, статтями 100, 124, 369-371, 373, 374, 392, 393, частиною другою статті 394, статтями 395, 532 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 186 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

На підставі статті 71 Кримінального кодексу України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07.11.2013 р. остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_4 ухвалою Володарського районного суду Київської області від 23.04.2017 р., до набрання вироком законної сили залишити у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування призначеного ОСОБА_4 покарання обчислювати з часу його затримання 22.04.2017 р.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати за проведення дактилоскопічної експертизи у сумі 1 760 (одна тисяча сімсот шістдесят) грн. 80 (вісімдесят) коп.

Речові докази у кримінальному провадженні, внесеному 02.11.2016 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000242, а саме:

скляна пляшка, ємкістю 0,25 л. з написом «Koblevo», слід низу взуття, сліди папілярних ліній, поліетиленовий пакет з написом «Бухарики», які зберігаються в камері схову речових доказів при Володарському відділенні поліції Сквирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області знищити;

грошові кошти номіналом 5 грн., серії МЖ № 8511887, із плямами бурого кольору, передані на зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_5 , залишити власникові;

оптичні носії: диск, на якому знаходиться відеозапис з камер відеоспостережень, які розташовані в приміщенні магазину-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_2 ; диск, на якому міститься інформація про з`єднання споживачів телекомунікаційних послуг у зоні дії покриття базових станцій оператора телекомунікацій, яка перебуває у володінні ПрАТ «Київстар»; та диск, на якому знаходиться відеозапис проведення слідчого експерименту, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_4 , прокурору ОСОБА_3 та потерпілому ОСОБА_5 , а також надіслати потерпілій ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Володарський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Згідно з частиною другою статті 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1