УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №287/402/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 15, ч.2 ст.240 КК України Доповідач ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2017 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст.240 КК України,
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
В С Т А Н О В И В:
В апеляційній скарзі заступник прокурора Житомирської області ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення, установлених судом, кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, просить вирок Олевського районного суду Житомирської області від 13.01.2017 року стосовно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і постановити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 240 КК України та призначити покарання 1 рік позбавлення волі.
Звільнити ОСОБА_7 на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк в один рік, якщо він протягом зазначеного строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Зобов`язати відповідно до ч.1 п.2 ст.76 КК України повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Відповідно до п.2 ч.2 ст.76 КК України покласти на засудженого додатковий обов`язок - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що при призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції в порушення зазначених норм законодавства не врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, та неправильно застосував ст.69 КК України. Зазначив, що визначення покарання з дотриманням правил цієї норми закону можливе лише за наявності обставин, передбачених пунктами 1 та 2 частини 1 статті 66 КК, тобто при застосуванні ст.69 КК України суд повинен врахувати не менше двох пом`якшувальних обставин, а також при визнанні підсудним своєї вини та відсутності обставин, що обтяжують покарання.
Вироком Олевського районного суду Житомирської області від 13.01.2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.240 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850,00 гривень з застосуванням ст. 69 КК України.
Речові докази: мотопомпу з надписом «Кентавр», водозабірний шланг, пожежний рукав, шрайбер, які знаходяться на зберіганні в Олевському ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області - конфісковано в дохід держави .
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, 16.10.2016 року, ОСОБА_7 , знаючи, що на території Олевського району незаконно видобувають бурштин, з корисливих мотивів, в порушення п.п.2-5 «Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами», затвердженого постановою КМУ від 30.05.2011 року № 615; п.п.3, 4 «Положення про порядок надання гірничих відводів», затвердженого постановою КМУ від 27.01.1995 року № 59, не маючи спеціального дозволу на користування надрами, та відповідного гірничого відводу, необхідність яких передбачена ст.ст.15-19 Кодексу України про надра, близько 13.00 години прибув на земельну ділянку лісового масиву розташованого, на відстані близько 3-ох кілометрів від села Обище Олевського району Житомирської області, де за допомогою мотопомпи та обладнання до неї, шляхом вимивання водою породи, намагався здійснювати незаконний видобуток корисних копалин, а саме бурштину.
Відповідно до постанови КМУ від 12.12.1994 року №827« Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» бурштин відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, саме ювелірної сировини ( дорогоцінного каміння).
16.10.2016 року, близько 14.00 години ОСОБА_7 було затримано працівниками Олевського ВП ГУНП в Житомирській області, під час здійснення робіт по незаконному видобуванню бурштину, де у нього під час огляду було виявлено та вилучено інструмент та знаряддя (засоби) незаконного видобутку бурштину, а саме: мотопомпу з надписом « Кентавр», жовтого кольору; водозабірний шланг; пожежний рукав; шрайбер .
Таким чином ОСОБА_7 вчинив всі дії безпосередньо спрямовані на вчинення незаконного видобутку бурштину, однак не зміг здійснити його видобуток з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками Олевського ВП.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, по суті не оспорюється і підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених та належно оцінених судом.
Дії обвинуваченого за ч.2 ст.15, ч.2 ст.240 КК України кваліфіковані правильно, що в апеляційній скарзі не оспорюється.
Разом з тим, як вірно зазначено в апеляційні скарзі прокурора, призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання, ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особі обвинуваченого. При призначенні покарання судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, згідно ст.69 КК України, суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень, передбачених ст.69 КК України, визнав обставиною, що пом`якшує покарання - щире каяття, однак залишив поза увагою те, що для застосування положень ст.69 КК України потрібно кілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
При визначенні міри покарання суд у своєму вироку привів дані, що характеризують особу винного, а саме послався на те, що останній вчинив злочин середньої тяжкості, притягується до кримінальної відповідальності вперше, визнав свою вину у судовому засіданні, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей, а також послався на відсутність тяжких наслідків від злочину і цивільного позову та дійшов висновку щодо призначення ОСОБА_7 покарання більш м`якого, ніж передбачене законом.
Однак, колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, оскільки врахуванню підлягають не кількісний показник пом`якшуючих покарання обставин, а їх якісна характеристика, як таких, що досить істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, виходячи з індивідуальних особливостей конкретного провадження, та перебувають в такому співвідношенні одна з одною, щоб можна було впевнено стверджувати про доцільність призначення винній особі покарання нижче від найнижчої межі виключно з урахуванням особи винного.
Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , віднесено до категорії злочинів проти довкілля, суспільна небезпечність якого полягає у порушенні встановлених правил охорони надр. Злочинно впливаючи на них, особа своїми діями призводить до негативної зміни екологічної обстановки.. Нераціональне використання надр може вплинути саме на надра та корисні копалини в них, на суміжні природні об`єкти води, землі, ліси, на здоров`я людини та її майно.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що вирок Олевського районного суду Житомирської області від 13 січня 2017 року в частині призначення покарання підлягає скасуванню з призначенням обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, яке буде співмірним ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, та особі обвинуваченого, в межах санкції зазначеного закону у виді обмеження волі строком на один рік із застосуванням положень ст.ст.75,76 КК України.
Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Олевського районного суду Житомирської області від 13 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.
Ухвалити новий вирок. Призначити ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст.240 КК України, у виді 1рік обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк в один рік, якщо він протягом зазначеного строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст.76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки:
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ: