АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/507/2017 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду м. Києва кримінальне провадження № 00003470 відносно обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Києва, зареєстрованого в АДРЕСА_1 ,

проживаючого в АДРЕСА_2 ,

раніше не судимого: - 27.03.2008 Дарницьким районним судом м. Києва за

ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- 13.07.2015 Дніпровським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 185 КК

України на 4 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки,

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13.07.2015 та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він 24.03.2016 о 17 год. 20 хв., знаходячись в салоні маршрутного таксі № 401, яке рухалось по бульвару Чоколівському, 28 в м. Києві, вирішив таємно викрасти чуже майно. З метою реалізації свого злочинного умислу, побачивши потерпілу ОСОБА_9 , яка стояла навпроти нього біля передніх дверей та тримала в руці сумку, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та не завадить у вчиненні крадіжки, діючи умисно, з корисливих мотивів, лівою рукою розстебнув блискавку сумки та витягнув з середини сумки гроші в сумі 500 грн. Проте, злочинні дії ОСОБА_6 були помічені потерпілою, яка схопила його за руку, в якій він тримав гроші, та почала вимагати їх повернути. Зрозумівши, що його дії викрито, ОСОБА_6 відразу викинув гроші, таким чином, розпорядившись ними на власний розсуд.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, просить вирок суду скасувати та винести нове рішення, яким закрити кримінальне провадження щодо нього за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Вказує, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази його вини, крім пояснень потерпілої, яка в свою чергу, є зацікавленою особою. Свідків, які б могли підтвердити або спростувати показання потерпілої, досудовим слідством не встановлено.

Відтворення обставин злочину не проводилось, сумка потерпілої, як речовий доказ по справі залучена не була, відбитки пальців з сумки та застібок на ній не вилучались.

Зазначає, що у маршрутці було темно, а отже потерпіла могла помилково визначити, що у нього в руці була купюра 500 грн. При цьому не встановлено, чи були у потерпілої вказані гроші.

Звертає увагу, на суперечливість у показаннях потерпілої та свідка, оскільки потерпіла зазначила, що саме ОСОБА_6 кинув купюру під сидіння, а свідок ОСОБА_10 зазначив, що ОСОБА_6 передав щось своєму знайомому, який сидів на передньому сидінні зліва. Вказує, що не на досудовому слідстві, ні під час судового розгляду, не було встановлено та допитано особу, якій він начебто, передав 500 грн., хоча сторона обвинувачення стверджує, що це його знайомий, який їхав разом з ним.

Вважає протокол огляду місця події від 24.03.2016 недопустимим доказом, оскільки не зазначено серію та номер вилучених грошових коштів, а тому встановити той факт, що згадані у постанові від 25.03.2016 та передані потерпілій під зберігальну розписку грошові кошти, мають якесь відношення до кримінального провадження неможливо.

Досудовим слідством не було взагалі досліджено питання, чи належала зазначена купюра потерпілій, можливо її було загублено іншою особою. Дактилоскопічна експертиза щодо відбитків пальців на стадії досудового слідства не проводилась, питання про її проведення стороною обвинувачення не ставилось.

Крім того зазначає, що після останнього засудження він став на шлях виправлення, має сім`ю, допомагає своїй сестрі ходити за хворою дитиною, яка прикута до ліжка та благодійній організації «Едельвейс».

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КК України, визнати невинуватим обвинуваченого ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 186 КК України та виправдати за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Просить дослідити у судовому засіданні докази у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 .

Вказує, що протокол прийняття заяви потерпілої від 24.03.2016 не відповідає вимогам закону, а саме не зазначено місце його складання, особи, у присутності яких він складався.

Зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні підтвердження належної правової підстави проведення огляду маршрутного таксі та вилучення у ньому грошової купюри номіналом 500 грн., яка визнана речовим доказом.

Вказує, що при розгляді справи суд першої інстанції вивчав «обвинувальні» докази надані слідством і, незважаючи на те, що вони не мають беззаперечної сили стосовно доведеності вини обвинуваченого, зокрема, показання потерпілої, які не перевірені іншими джерелами, визнав ОСОБА_6 винним. Зокрема, не проводилось відтворення подій, під час яких можливо було перевірити показання потерпілої. Не допитувались ті свідки, які допитувались на досудовому слідстві, зокрема: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Крім того, зазначає, що на наявному в матеріалах кримінального провадження технічному носії інформації належно зафіксовано лише частина судових засідань, а технічний запис судового засідання за 14.07.2016, на якому повністю зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, в матеріалах провадження взагалі відсутній, що є порушенням п.7 ч.2 ст. 412 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги, пояснення прокурора, який проти неї заперечив, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно вимог п.7 ч.2 ст. 412 КПК України, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Перевіркою встановлено, що на технічних носіях інформації відсутній запис судового засідання від 14 липня 2016 року, що є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ч.1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені, у тому числі й пунктом 7 ч.2 ст. 412 КПК України.

З огляду на наведене, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Інші доводи, наведені в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , колегія суддів не перевіряє оскільки вирок суду скасовується у повному обсязі з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, ч. 2 ст. 412, ч. 1 ст. 415, 418 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ ______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4