Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 жовтня 2016 року Слідчий суддя ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002246 від 04 квітня 2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 271, ч. 1 ст. 272 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна.

Матеріали досудового розслідування внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 квітня 2015 року за №0002246.

Клопотання прокурор мотивує тим, що досудовим розслідуванням попередньо встановлено, що на земельних ділянках, розташованих по АДРЕСА_1 ; вул. Стеценка, 2, АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_6 ; вул. Маршала Гречка, 26А, АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_7 ; вул Електриків, 12, АДРЕСА_8 ; АДРЕСА_9 ; АДРЕСА_10 ; вул. Межигірська, 60, АДРЕСА_11 ; АДРЕСА_3 ; вул. Фрунзе, 58, АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 ; АДРЕСА_14 ; пров. Електриків, 2; вул. Газопровідна; вул. Набережно-Рибальська у Подільському районі міста Києва фактично розташовані автомобільні газозаправні станції, де порушують правила безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, що створює загрозу загибелі людей.

Прокурор у клопотанні вказує, що в ході проведеного огляду місця події 10.08.2016 року встановлено, що за адресою проспект Правди, 39а в місті Києві встановлено вивіску «БРСМ НАФТА» та функціонує автомобільний газозаправний пункт. На момент огляду на вказаній території здійснювалася оплата касиру за горючий газ.

Відповідно до витягу з бази даних міського земельного кадастру від 08.08.2016 року, наданого Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), землекористувачем земельної ділянки за вказаною вище адресою є ТОВ «АЗС-СЕРВІС». Крім того, земельна ділянка вказаному товариству надана в оренду на 5 років до 23.09.2009 року, тобто термін дії оренди скінчився. Обстеження земельної ділянки по проспекту Правди, 39а у Подільському районі міста Києва Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не проводилось.

Зазначено, що 17.10.2016 року в ході проведення огляду місця події за адресою: м. Київ, проспект Правди, 39а у Подільському районі м. Києва виявлено та вилучено обладнання АЗП, яке було використано ТОВ «СТЕЙТ ОІЛ», як знаряддя злочину, а саме: 1) модуль автомобільного газозаправного пункту (АГЗП) в складі металевого резервуару марки «Shelf» для зберігання вуглеводного скрапленого газу білого кольору приблизною ємністю 10000 літрів, ідентифікаційний номер 1705, рік випуску - 2016; 2) колонка заправної марки «Shelf», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , виготовлена - липень 2016 року.

У клопотанні вказано, що слідчим Подільського УП ГУНП у м. Києві винесено постанову від 17.10.2016 року про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні № 0002246 вилучене обладнання.

Посилаючись на те, що матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх доказів вважати, що вище зазначене майно пристосовано та використано як засіб чи знаряддя вчинення злочину та з метою забезпечення збереження речових доказів, прокурор звернувся з даним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити з викладених у ньому підстав.

Беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення встановлені у ході досудового розслідування, слідчий суддя вважає за необхідне розглядати клопотання на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України за відсутності власника майна.

Слідчий суддя, заслухавши прокурора, вивчивши матеріали клопотання та кримінального провадження прийшов до висновку про відмову в його задоволенні виходячи з наступних підстав.

У провадженні слідчого відділу Подільського УП ГУ НП у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0002246, внесеному 04.04.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 271, ч. 1 ст. 272 КК України.

У відповідності до вимог ст.167 КПК України тимчасово вилученим майном є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися то розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно зі ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Прокурор у клопотанні зазначив, що вище зазначене майно пристосовано та використано як засіб чи знаряддя вчинення злочину та з метою забезпечення збереження речових доказів слід накласти арешт на майно.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доведення існування зазначених обставин КПК України покладає на слідчого, прокурора, який звертається із відповідним клопотанням.

У порушення зазначених вимог закону, прокурором у клопотанні не вказано та не надано доказів того, що майно, на яке він просить накласти арешт відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Крім того, прокурором у клопотанні не вказано особу, якій належить вилучене майно, відсутні документи права власності, володіння чи користування даним майном.

Оскільки, прокурором не доведено необхідність накладення арешту на зазначене майно, яка б відповідала законній меті, то відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання прокурора.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 167, 170-173 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення. Порядок оскарження ухвали визначено ст. 392, 395 КПК України.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1