Провадження № 1-кп/761/689/2017
У Х В А Л А
Іменем України
11 січня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві в залі суду кримінальне провадження № 0013532 внесене в ЄРДР від 25.10.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, непрацюючого, студента 2-го курсу НУХТ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309; ч.3 ст.309 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов обвинувальний акт згідно якого ОСОБА_4 висунуте обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309; ч.3 ст.309 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурором заявлено клопотання про долучення до обвинувального акту угоди про визнання винуватості укладеної між ним та підозрюваним ОСОБА_4 в присутності захисника 06 січня 2017 року.

На обговоренная учасників судового розгляду було поставлено питання щодо можливості затвердження вказаної угоди.

Відповідно до умов вищезазначеної угоди від 06.01.2017 року прокурор та підозрюваний ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0013532 за спільною ініціативою та обопільною згодою у відповідності до ст.ст. 468, 469, 470 та 472 КПК України уклали угоду про визнання винуватості, в якій виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч.2 ст.309; ч.3 ст.309 КК України, яка ними не оспорюється, зазначили істотні обставини для даного кримінального провадження, а саме наявність пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючих покарання ОСОБА_4 , обставин, а також узгодили призначення покарання обвинуваченому за ч.2 ст.309; ч.3 ст.309 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. Від якого згідно угоди слід звільнити ОСОБА_4 з іспитовим строком 3 три роки, з покладенням обов`язків відповідно до положень ст.76 КК України, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Також, у даній угоді зазначені роз`яснення підозрюваному та прокурору наслідки укладення та затвердження угоди, а також наслідки її невиконання.

Підозрюваний та прокурор вказали, що угода ними укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Під час підготовчого судового засідання прокурор, обвинувачений та його захисник просили затвердити угоду.

Заслухавши думки учасників судового провадження, перевіривши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.
Отже, під час підготовчого судового засідання прокурором повідомлено суд про досягнення ним угоди з обвинуваченим, а тому суд, зупинивши проведення процесуальних дій та перейшовши до розгляду угоди, при перевірці угоди про визнання винуватості, яка була укладена фактично між обвинуваченим ОСОБА_4 , оскільки на час її укладення він перебував у статусі обвинуваченого та прокурором ОСОБА_3 від 06.01.2017 року, на відповідність КПК України, було встановлено, що угода не відповідає вимогам ст.472 КПК України щодо її змісту, а також умови угоди не відповідають інтересам суспільства, існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, а тому у даному випадку не допускається затвердження угоди про визнання винуватості.
Так, як вбачається зі змісту угоди вона укладена між підозрюваним ОСОБА_4 та прокурором ОСОБА_3 06.01.2017 року. Разом з тим обвинувальний акт згідно якого висунуте обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309 ; ч.3 ст.309 КК України був складений та затверджений 29 листопада 2016 року та переданий до суду 02 грудня 2016 року, тобто ОСОБА_4 набув у даному кримінальному провадженні статусу обвинуваченого з моменту передачі даного обвинувального акту до суду 02 грудня 2016 року. При цьому при складанні угоди було допущено помилку при зазначені процесуального статусу ОСОБА_4 .
Крім того, під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 на запитання суду пояснив, що він беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309; ч.3 ст.309 КК України, а саме: у придбанні, перевезенні та зберіганні наркотичних засобів.
При з`ясуванні у нього мети, з якою він придбав наркотичні засоби, в тому числі у особливо великих розмірах та з якою метою він їх зберігав, ОСОБА_4 не спромігся надати конкретних відповідей, вказав, що «- просто зберігав».
Разом з тим, обвинувачений вказав, що не вживає наркотичні засоби та на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Наведене свідчить про оспорювання фактичних обставин, встановлених органом досудового розслідування та зазначених в обвинувальному акті в частині мети придбання ОСОБА_4 наркотичних засобів в особливо великих розмірах, тощо.
Вказана позиція обвинуваченого ОСОБА_4 не свідчить про те, що останній визнав свою винуватість по всім фактичним обставинах за яких йому інкримінується вчинення суспільно небезпечних діянь, а тому у даному випадку не можна говорити про беззастережне визнання винуватості.
Окрім того слід враховувати, що відповідно до ст. 472 КПК в угоді про визнання винуватості серед інших обставин зазначається обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою, якщо такі домовленості мали місце (необов`язкова чи субсидіарна складова змісту угоди). Такі обов`язки щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою, мають бути зазначені у такий спосіб, щоб можна було пересвідчитися у реальності та можливості їх виконання. Слід зважати, що відсутність конкретизації сутності таких зобов`язань з використанням лише загальних формулювань унеможливлює суд пересвідчитися у реальності і можливості їх виконання, у зв`язку з чим, з огляду на передбачені ст. 476 КПК наслідки невиконання угоди, такий виклад є неприпустимим.
Разом з тим у угоді про визнання винуватості між прокурором та «підозрюваним» у кримінальному провадженні № 0013532 від 06 січня 2017 року у якості істотних обставин вказано, що прокурором враховано ступінь та характер сприяння підозрюваного у проведенні кримінального провадження та характер такого сприяння. При цьому окрім щирого визнання вини, що саме по собі може бути враховано як пом`якшуюча відповідальність обставина та аж ніяк, як істотна обставина, не наведено жодних таких істотних обставин, зокрема, які б свідчили про те, які саме конкретні дії були вчинені підозрюваним, обвинуваченим ОСОБА_4 спрямовані на сприяння у проведенні кримінального провадження.
Про голослівність вказівки в угоді на існування будь-якого сприяння органу досудового розслідування з боку ОСОБА_4 свідчить наведенні в тексті обвинувального акту, а також у тексті угоди, наступні обставини, а саме, що ОСОБА_4 у період часу з 27.10.2016 по 11.11.2016 року прибув на місце, яке відоме виключно останньому та про яке він відмовився повідомити орган досудового розслідування, посилаючись на ст. 63 Конституції України .
Отже, ОСОБА_4 жодним чином не сприяв органу досудового розслідування не повідомив, джерело придбання наркотичних засобів, а тому у даному випадку на переконання суду, угода суперечить інтересам суспільства.
Також у даній угоді не наведене жодного обов`язку ОСОБА_4 , який той зобов`язується виконати, і який би міг стати підставою для укладення такої угоди.
Посилання прокурора та захисника на те, що такими обов`язками є обов`язки визначені ст. 76 КК України, є недоречним, оскільки вказані обов`язки не стосуються обов`язків щодо укладення угоди, а є випробуванням та умовою, за дотримання яких ОСОБА_4 може довести своє виправлення без реального відбування призначеного судом покарання.
Більше того, сторони угоди зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання та звільнення від його відбування з випробуванням (якщо домовленості щодо такого звільнення мали місце та сторони дійшли згоди).
Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність.
Врахування означених вимог кримінального закону має бути відображено у змісті угоди, а узгоджена міра покарання повинна мати конкретний вираз.
У випадку вчинення особою декількох кримінальних правопорушень сторони угоди попередньо мають узгодити (визначити) міру покарання за кожне вчинене суспільно небезпечне діяння, остаточну (сукупну) міру покарання і лише після цього звільнення її від відбування покарання з випробуванням.
Як вбачається зі змісту даної угоди міра покарання, що узгоджена сторонами не відповідає загальним засадами призначення покарання, передбаченим КК України.
Так, не зазначено, яка саме міра покарання пропонується за кожним складом кримінального правопорушення вчинення якого інкримінується ОСОБА_4 , та яка остаточна міра покарання пропонується на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів.
Також при вказівці про необхідність звільнення від призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, визначених, ст. 76 КК України не враховані зміни до Кримінального кодексу України в редакції Закону № 1492-VIII від 07.09.2016 р.
Отже запропоноване покарання не відповідає положенню КК України, щодо загальних засад призначення покарання.
А тому, угода про визнання винуватості, яка була укладена між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором ОСОБА_3 06 січня 2017 року, затвердженню не підлягає, у зв`язку з чим судове провадження має продовжуватись у загальному порядку.

Керуючись ст. 474 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості, яка була укладена між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_3 06 січня 2017 року.

Судове провадження по розгляду кримінального провадження № 0013532 від 25.10.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309; ч.3 ст.309 КК України продовжити у загальному порядку.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення проти даної ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, яким завершується судовий розгляд.

Суддя