Справа № 137/846/16-к
Провадження №11-кп/772/140/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого: ОСОБА_2 ,

суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю :

прокурора : ОСОБА_6 ,

обвинуваченого : ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000015 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 на вирок Літинського районного суду Вінницької області від 13.09.2016 року у кримінальному провадженні, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця в с.Селище Літинського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, не працюючого, одруженого, в силу ст.89 КК України такого що немає судимості,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

ВСТАНОВИВ :

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_10 , 15.02.2015 приблизно о 02:30 год. спільно із особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, знаходячись в приміщенні диско-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , використовуючи малозначний привід, підійшли до ОСОБА_11 , який спускався по східцях даного приміщення, маючи на меті вчинення хуліганських дій, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, та виразилось у нехтуванні загальноприйнятими правилами поведінки, добропристойності у суспільстві, незважаючи на те, що знаходяться у громадському місті намагалися своїми словами та діями принизити честь та гідність ОСОБА_11 , а саме особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, задав запитання скільки строп у парашуті, але побачивши, що їх вчинки не надають бажаного результату, з особливою зухвалістю, навмисно наніс кулаком один удар в область обличчя, завдавши останньому фізичного болю та розбивши губу. В той час, коли особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження наносив тілесні ушкодження ОСОБА_11 , у приміщенні диско-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », перебували відвідувачі, які також спускались по східцях, виходячи на вулицю, стали очевидцями вчинення особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, хуліганських дій відносно ОСОБА_11 .

Маючи намір на продовження хуліганських дій, особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, утримуючи ОСОБА_11 та наносячи при цьому тілесні ушкодження по різних частинах тіла останньому, спільно з ОСОБА_10 , спустились по східцях до вхідних дверей приміщення. Скориставшись даною ситуацією, ОСОБА_10 в свою чергу, зачинив вхідні двері даного приміщення зсередини, маючи намір не впускати товаришів ОСОБА_11 , які намагались відчинити їх з вулиці та зупинити бійку. На зауваження товаришів ОСОБА_11 , ОСОБА_10 не реагував та продовжував утримувати вхідні двері.

При відкритті даних дверей, ОСОБА_10 скористався відволіканням ОСОБА_11 на особу, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження та товаришів, з якими продовжувалась суперечка, безпричинно наніс один удар кулаком в область обличчя ОСОБА_11 , завдавши йому фізичного болю.

Після чого, особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження та ОСОБА_10 вийшли з приміщення диско-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на АДРЕСА_2 , куди також вийшов ОСОБА_11 із товаришами. Під час руху між особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження та ОСОБА_11 продовжилась словесна суперечка, і ОСОБА_10 знову скориставшись даною ситуацією, відволіканням ОСОБА_11 на словесну суперечку із особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, безпричинно заподіяв один удар кулаком в область обличчя ОСОБА_11 , знову завдавши фізичного болю, а потім усі розійшлись в різні напрямки.

В апеляційній скарзі прокурора ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку Літинського районного суду Вінницької області від 13.09.2016 року стосовно ОСОБА_10 за ч.2 ст. 296 КК України через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Просить постановити свій вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді 3 років обмеження волі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при вирішення питання про вид та міру покарання, які необхідно призначити ОСОБА_10 , не взято до уваги його поведінку після вчинення злочину, зокрема те, що упродовж проведення досудового розслідування обвинувачений неодноразово не з`являвся на виклики слідчого, що підтверджується відповідними рапортами слідчого, дослідженими у судовому засіданні, у зв`язку з чим своєю поведінкою унеможливлював проведення досудового розслідування у розумні строки, а також судом не враховано неявку обвинуваченого без поважних причин у судове засідання, внаслідок чого судом виносилася ухвала про його привід.

Також прокурор посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений хоча в силу ст.. 89 КК України є раніше судимим, однак раніше засуджувався за вчинення умисних злочинів, не припинив свою злочинну діяльність, що посилює ступінь тяжкості вчиненого та свідчить про його стійку антисоціальну направленість, та призначив найнижчу міру покарання, передбачену санкцією ч.2 ст. 296 КК України, яка не є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження ним нових злочинів.

В апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_10 ставиться питання про скасування вироку Літинського районного суду від 13.09.2016 року , а кримінальну справу спрямувати на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі, або доручити розгляд справи іншому суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до вимог п.6 ч.1 ст. 407, п.п.1,2 і 3 ч.1 ст. 409,ч.1 ст. 410,ч.1 ст. 411 і ч.1 ст. 412 КПК України першою підставою для скасування зазначеного вироку суду від 13.09.2016 року і призначення нового судового розгляду в суді є те, що винесенням зазначеного вироку від 13.09.2016 року і призначення нового розгляду у суді першої інстанції є те, що винесенням зазначеного вироку від 13.09.2016 року суд проявив звичайну несправедливість і істотне порушення завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України і істотне порушення засад кримінального провадження, передбачених статтями 7,8,9,10,11,17,20,22 і 23 КПК України. Зазначений неправосудний вирок від 13.09.2016 року постановлений явно безпідставно і незаконно, з такими істотними порушеннями як: 1)порушення завдань кримінального провадження щодо захисту особи ОСОБА_10 від кримінальних правопорушень, охорони його прав, свобод та законних інтересів, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування ;2)не доведення вини ОСОБА_12 в установленому законом порядку, з порушенням презумпції невинуватості; 3) з неповнотою судового розгляду 4) не всебічно та 5) необ`єктивно і явно неупереджено щодо ОСОБА_10 , з порушенням права на справедливий суд;7)порушенням судом забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження; 8) з порушенням його прав на рівність перед законом і судом;9) використовуючи для цього докази, одержані незаконним шляхом; також 10) на заборонених припущеннях та 11)на упереджених тлумаченнях судом чи суддею сумнівів щодо доведеності вини не на користь обвинуваченого ОСОБА_12 , а проти нього; 12) з порушенням прав на захист.

Також адвокат зазначає, що його захисна промова не могла бути повною, оскільки судом першої інстанції було штучно створено неможливість прослухати технічний запис жодного із судових засідань, а також було відмовлено у задоволенні клопотання про відновлення судового розгляду справи і розгляду низки клопотань, що були підготовлені адвокатом ОСОБА_8 .

Крім того адвокат стверджує, що суд першої інстанції не дав оцінки очевидним розбіжностям, зокрема, тому, що потерпілий вказує, що ОСОБА_13 начебто двічі вдарив його в обличчя, але на обличчі ОСОБА_14 є лише одне тілесне ушкодження в області губ, про яке потерпілий вказував, що воно начебто заподіяне саме ОСОБА_15 , проте суд першої інстанції не досліджував походження інших з вказаних у висновку судмедексперта № 295/345 від 03.03.-29.04.2015 року(а.с. 89-90) всього 7(семі) тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_11 в різних частинах голови, тулуба і кінцівок. Також адвокат ОСОБА_8 зазначає, що обвинувачення ОСОБА_10 ґрунтується на припущеннях, при цьому адвокат зауважує, що згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора просив її задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційної скарги адвоката та обвинуваченого, адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_10 , які підтримали свої апеляційні скарги, просили їх задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_10 не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновки суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст. 296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом вчинене групою осіб за обставин викладених у вироку відповідають фактичним обставинам справи та вина ОСОБА_10 повністю доведена показами потерпілого, свідків, висновками експертиз, іншими доказами дослідженими по даному кримінальному провадженні.

Посилання адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого

ОСОБА_10 в апеляційній скарзі на те, що при винесенні вироку суд першої інстанції проявив звичайну несправедливість і істотне порушення завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України і істотне порушення засад кримінального провадження, передбачених статтями 7,8,9,10,11,17,20,22 і 23 КПК України є безпідставними та нічим не обґрунтовані, при цьому перерахували лише загальні засади кримінального судочинства.

Також сторона захисту у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що було порушено право на захист обвинуваченого ОСОБА_10 , адвокату було відмовлено у задоволенні клопотання про відновлення судового розгляду справи і розгляду низки клопотань однак дані твердження не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, 16.08.2016 року у справу вступив адвокат ОСОБА_8 та у судовому засіданні заявив клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження у суді,просив зобов`язати прокуратуру та Літинське ВП ГУНП у Вінницькій області щодо надання можливості знайомитись з усіма матеріалами кримінального провадження, що були зібрані досудовим слідством, а також просив надати копію технічного звукозапису всіх судових засідань - дане клопотання було задоволено, адвокат ознайомився з матеріалами судової справи та отримав копію технічного запису про що адвокат ОСОБА_8 16.08.2016 року власноручно написав на своєму клопотанні (Т.1 а.с. 198).

В період часу з 16.08.2016 року по 13.09.2016 року у адвоката ОСОБА_8 було достатньо часу для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та технічним записом судового засідання, яким він не скористався.

13 вересня 2016 року під час промови у судових дебатах адвокат ОСОБА_8 повідомив, що не зміг ознайомитись із технічним звукозаписом судового засідання, оскільки диск не відкрився, однак даний диск стороною захисту було отримано 16 серпня 2016 року і до судових дебатів адвокат ОСОБА_8 не звертався до суду з даного приводу.

Щодо посилань адвоката ОСОБА_8 , з приводу порушення підзахисного ОСОБА_10 права на захист, то слід зазначити, що в ході досудового слідства та під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції інтереси обвинуваченого ОСОБА_10 захищав адвокат ОСОБА_16 , тому твердження ОСОБА_8 , що захисник адвокат ОСОБА_16 неналежним чином захищав інтереси його підзахисного є безпідставними.

Також адвокат ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_10 у апеляційній скарзі зазначають, що обвинувачення ОСОБА_10 ґрунтується саме на припущеннях, однак незважаючи на невизнання вини ОСОБА_10 , його вина у вчиненому доводиться повністю узгодженими та послідовними показаннями потерпілого ОСОБА_11 , а також показаннями свідків-очевидців ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які повністю відповідають показанням потерпілого та які чітко вказали на безпричинність конфлікту, послідовність дій та кількість ударів.

Так, потерпілий ОСОБА_11 у суді першої інстанції пояснив, що 15.02.2015 року він із товаришами відпочивав в приміщенні диско-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після закінчення дискотеки він спускався по східцях даного приміщення. В цей момент до нього підійшов ОСОБА_20 та задав запитання скільки строп у парашуті. Він йому відповів, але ОСОБА_20 відповідь не влаштувала і він наніс один удар в область обличчя та розбив губу. Потім він однією рукою утримуючи за одяг, іншою продовжував наносити удари. В цей час, ОСОБА_10 зачинив двері та не пускав товаришів розборинити їх. Через деякий час, товариші все ж таки відчинили двері та розборонили їх. Коли між ним та ОСОБА_20 припинилися фізичні дії, однак вони продовжували з`ясовувати стосунки, в цей час, безпричинно, до нього підійшов ОСОБА_10 та наніс один удар кулаком в область обличчя. Хлопці їх знову розборонили. Коли уся компанія вийшла з приміщення дискотеки, на вулиці він продовжував з`ясовувати стосунки із ОСОБА_20 . В цей час, ОСОБА_10 , знову наніс йому один удар кулаком в область обличчя. До ОСОБА_10 претензій не має, так як основний конфлікт був між ним та ОСОБА_20 і саме останній заподіяв йому тілесні ушкодження.

Допитані у суді першої існатнції свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 суду пояснили, що дійсно 15.02.2015 року вони усі разом відпочивали в приміщенні диско-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після закінчення дискотеки вони спускалися по східцях даного приміщення. Вони йшли попереду, а ОСОБА_11 позаду. До нього підійшов ОСОБА_20 і між ними виник якийсь конфлікт та бійка. В цей час, ОСОБА_10 зачинив вхідні двері та не пускав товаришів розборинити їх. Через деякий час, вони все ж таки відчинили двері та розборонили їх. Коли ОСОБА_11 та ОСОБА_20 припинили бійку і розмовляли, до них підійшов ОСОБА_10 та безпричинно наніс один удар кулаком в область обличчя ОСОБА_11 . Вони їх знову розборонили. Коли уся компанія вийшла з приміщення дискотеки, на вулиці ОСОБА_11 та ОСОБА_20 продовжували з`ясовувати стосунки, і в цей час ОСОБА_10 , знову безпричинно , наніс один удар кулаком в область обличчя ОСОБА_11 . Раніше ОСОБА_11 не знав ні ОСОБА_20 , ні ОСОБА_10 і між ними ніяких стосунків не було.

Сторона захисту у апеляційній скразі жодним доказом не спростувала та не поставила під сумнів показання потерпілого та свідків.

Крім показань потерпілого та свідків вина обвинуваченого у скоєнні злочину підтверджується також і іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене правопорушення, де ОСОБА_11 чітко вказує на ОСОБА_10 , як на особу, що вчинила щодо нього протиправні дії;

- відповідно до повідомлення про підозру від 30.06.2015 року, встановлено, що окрім ОСОБА_10 пред`явлена підозра іншій особі у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.296 КК України відносно ОСОБА_11 ;

- висновком експерта №295/345 свідчить про виявлення у ОСОБА_11 легких тілесних ушкоджень;

- у зв`язку із розшуком ОСОБА_20 , матеріали досудового розслідування виділені в окреме провадження, що підтверджено копією постанови про виділення матеріалів досудового розслідування від 20.01.2016 року.

Прокурор в апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання не була врахована поведінка обвинуваченого ОСОБА_10 після вчинення злочину, а саме неявки на виклик слідчого, суду, однак дані доводи є безпідставними . Як вбачається з вироку суду першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд керувався вимогами ст. 65 КК України, якою передбачено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Також прокурор в апеляційній скарзі стверджує, що суд взяв до уваги позитивну характеристику з місця проживання обвинуваченого ОСОБА_10 , видану виконавчим комітетом Селищенської сільської ради, на території якої обвинувачений зареєстрований,однак не проживає, дані твердження безпідставні, оскільки 19.05.2016 року у судовому засіданні, під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, саме прокурор ОСОБА_9 заявила клопотання про долучення до матеріалів кримінального провадження документів серед яких була і копія характеристики з місця проживання ОСОБА_10 , видана виконавчим комітетом Селищенської сільської ради.( а.с.83 т.1).

Крім того, прокурор зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений хоча в силу ст. 89 КК України є раніше судимим, однак раніше засуджувався за вчинення умисних злочинів, не припинив свою злочинну діяльність, що посилює ступінь тяжкості вчиненого та свідчить про його стійку антисоціальну направленість, однак дане твердження не ґрунтується на законності, оскільки у ст. 89 КК України сформульовані правила погашення судимості, отже зі бігом встановленого КК України часу судимість як один із компонентів кримінальної відповідальності припиняється, а особа судимість якої погашена має право твердити, що не є судимою.

Отже, суд першої інстанції, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_10 при призначенні покарання вірно зазначив, що останній в силу ст. 89 КК України такий, що не має судимості.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії середньої тяжкості, поряд із тим, підвищену суспільну небезпеку вчиненого діяння - вчинення злочину в громадському місці, а саме місці для відпочинку молоді, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, а також того, що підсудний в судовому засіданні не висловлював жалю з приводу вчиненого, не виявляв готовність нести покарання, у скоєному не каявся, суд вважає неможливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Також судом було враховано особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, в силу ст.89 КК України такий що немає судимості, тому вірно дійшов до висновку, що необхідним та достатнім покаранням ОСОБА_10 буде обмеження волі на мінімальний термін.

Крім того, під час розгляду апеляційних скарг до Апеляційного суду Вінницької області надійшла заява потерпілого ОСОБА_11 в якій зазначено, що претензій до обвинуваченого ОСОБА_10 немає.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо виду та міри обраного покарання для обвинуваченого ОСОБА_10 і вважає, його достатнім для попередження вчинення ним нових злочинів, тому вирок Літинського районного суду Вінницької області від 13 вересня 2016 року є законним та обґрунтованим і скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 403, 404, 405,407,419 КПК України, апеляційний суд , -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Літинського районного суду від 13 вересня 2016 року, щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого за ч.2 ст. 296 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом вірно: