Дата документу Справа № 323/2839/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/145/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 323/2839/16-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 72 ч. 5 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Оріхівською виправною колонією УДПтС України в Запорізькій області (№88), в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 21 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 21 вересня 2016 року залишено без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо вдосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, до суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 , який відбуває покарання в Оріхівській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№88), про застосування до нього Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року №838-VIII.

За наслідками розгляду клопотання судом встановлено наступне.

З матеріалів особової справи засудженого судом встановлено, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 31.03.2016 року, яким він засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до цього покарання частково приєднана невідбута частина покарання за попереднім вироком Ірпінського міського суду Київської області від 27.12.2012 року, та остаточно призначене покарання у виді 4 років позбавлення волі. По даному кримінальному провадженню ОСОБА_7 перебував на попередньому ув`язненні з 24.02.2016 року по день набрання вироком законної сили, а саме по 30.05.2016 року, і цей строк зарахований вироком суду від 31.03.2016 року у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 зазначає, що судове засідання відбувалось в режимі відеоконференції з порушенням КПК України, а саме: не було вручено пам`ятку про права та обов`язки; не відібрано розписку про згоду на проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Також зазначає, що судом, під час розгляду провадження, не були в повному обсязі вивчені матеріали його особової справи. Строк його попереднього ув`язнення не був перерахований в повному обсязі, а саме: з 18.04.2012 року (затримання) по 17.04.2013 року (дата набрання вироком законної сили) термін перебування у слідчому ізоляторі по кримінальному провадженню, за наслідками якого Ірпінським міським судом Київської області від 27.12.2012 року його засуджено за ч. 2,3 ст. 185, ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі. Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 31.03.2016 року засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України та відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано до покарання невідбуту частину за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 27.12.2012 року та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі; строк відбування покарання рахувати з 31.03.2016 року. Крім того, зазначає що положення ч. 5 ст. 72 КК України в новій редакції по відношенню до нього не застосовувалось.

Враховуючи викладене, просить витребувати матеріали кримінальної справи та необхідні підтвердження в повному обсязі з безпосереднім їх вивченням, скасувати неправомірне судове рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 21.09.2016 року та прийняти нове законне судове рішення.

Заслухавши доповідь судді; доводи засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги засудженого, і наполягала на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до наданих матеріалів особової справи, ОСОБА_7 був засуджений вироком Ірпінського міського суду Київської області від 31.03.2016 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до цього покарання частково приєднана невідбута частина покарання за попереднім вироком Ірпінського міського суду Київської області від 27.12.2012 року, та остаточно призначене покарання у виді 4 років позбавлення волі.

За вимогами ч.5 ст.72 КК України зарахування строку попереднього ув`язнення особи пов`язано із тим самим кримінальним провадженням, у межах якого до особи застосовано попереднє ув`язнення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 відбуває покарання саме за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 31.03.2016 року, який набрав законної сили 30.05.2016 року. Вказаним вироком, на підставі ст. 71 КК України, судом було застосовано принцип часткового складання з покаранням призначеним вироком Ірпінського міського суду Київської області від 27.12.2012 року, та ОСОБА_7 було призначено остаточне покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На переконання колегії суддів строк перебування ОСОБА_7 під вартою з 18.04.2012 року по 17.04.2013 року не підлягав перерахунку в порядку ч.5 ст.72 КК України, оскільки у вказаний період ОСОБА_7 перебував під вартою в рамках іншого кримінального провадження, ніж в тому, за яке він фактично відбуває покарання на теперішній час.

Отже, розглядаючи клопотання засудженого в порядку ст. 537, 539 КПК України та з`ясувавши наведені обставини, районний суд вірно встановив відсутність підстав для задоволення вимог в частині перерахунку строку з 18.04.2012 року по 17.04.2013 року.

Довод заявника про порушення судом вимог ст.345 КПК щодо неповідомлення про його права та обов`язки є слушними, оскільки матеріали провадження не містять відомостей про вручення ОСОБА_7 судом першої інстанції пам`ятки про його права та обов`язки, проте до початку апеляційного розгляду така пам`ятка йому була вручена, і тому таке порушення було апеляційним судом усунуто.

Щодо доводів апелянта про відсутність його згоди на проведення судового засідання в режимі відеоконференції, то вони є безпідставними, оскільки заперечень щодо проведення розгляду провадження в режимі відеоконференції в суді, згідно журналу судового засідання ОСОБА_7 не висловлював, а тому, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 336 КПК України, порушень з боку суду першої інстанції при розгляді його заяви в режимі відеоконференції, колегія суддів не вбачає.

Інших істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді заяви ОСОБА_7 , які могли вплинути на законність судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 21 вересня 2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Зазначена ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4