Провадження № 1-кп/520/48/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.12.2016 року Київський районний суд м.Одеси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі кримінальне провадження № 0002642 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, українця, з вищою освітою, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 інспектора прикордонної служби 3 категорії - інструктора кінологічного відділення відділу прикордонної служби сержанта,у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.402КК України,

в с т а н о в и в :

Військовою частиною № НОМЕР_2 в особі командира військової частини ОСОБА_7 та громадянином ОСОБА_6 19 липня 2011 року укладено контракт про проходження ОСОБА_6 військової служби у Державній прикордонній службі строком на три роки, тобто до 19 липня 2014 року.

22 травня 2012 року ОСОБА_6 відповідно наказу командира військової частини № НОМЕР_1 був зарахований до списків особового складу військової частини, зарахований на всі види забезпечення і призначений на посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії інструктора кінологічної групи кінологічного відділення відділу прикордонної служби військової частини НОМЕР_1 .

Згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

На підставі п. 1 ст. 306 «Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України», затвердженого Указом Президента України № 1115/2009 від 29 грудня 2009 року, 21 липня 2014 року наказом командира військової служби № 327-ос було продовжено строк укладеного контракту із ОСОБА_6 з 20 липня 2014 року до видання відповідного Указу Президента України про демобілізацію.

Про вказане рішення командування та порядок проходження військової служби сержанту ОСОБА_6 достеменно було відомо.
Будучи військовослужбовцем сержант ОСОБА_6 відповідно до вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно, точно та у встановлений строк виконувати їх накази, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, виконуючи службові обов`язки не вживати алкогольних напоїв.

Крім того, у відповідності до ст. ст. 28-32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_8 є начальником за військовим званням та посадою для інспектора прикордонної служби 3 категорії інструктора кінологічної групи кінологічного відділення відділу прикордонної служби військової частини сержанта ОСОБА_6

14 лютого 2015 року о 09 год. 00 хв., на засіданні наради командування військової частини НОМЕР_1 в кабінеті командира військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , начальник командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_8 віддав усний наказ інспектору прикордонної служби 3 категорії інструктору кінологічної групи кінологічного відділення відділу прикордонної служби військової частини НОМЕР_1 сержанту ОСОБА_6 .

Надалі, у той же день, начальником відділу кадрів військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_9 відповідно до вказівки командира військової частини НОМЕР_1 , був підготовлений письмовий наказ №82-ос, в одному із пунктів якого було зазначено «сержанта ОСОБА_6 призначити на посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії чергового групи чергових відділення управління службою відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », звільнивши з посади інспектора прикордонної служби 3 категорії інструктора кінологічної групи кінологічного відділення відділу прикордонної служби військової частини НОМЕР_1 ».

Тим же наказом передбачено, що прийом передачу посади здійснити у встановлений термін, згідно Дисциплінарного статуту, але не пізніше 16.02.2015 року.

Таким чином, 14 лютого 2015 року, сержант ОСОБА_6 , перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , приймаючи участь на засіданні наради командування військової частини НОМЕР_1 в кабінеті командира військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно та протиправно в усній формі відкрито відмовився виконувати доведений йому встановленим чином командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_8 письмовий наказ командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_8 №82-ос від 14 лютого 2015 щодо його переведення на посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії чергового групи чергових відділення управління службою відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

У подальшому, 16 лютого 2015 року сержант ОСОБА_6 , діючи усупереч вищезазначених вимог законів та статутів Збройних Сил України, умисно, посягаючи на встановлений порядок підлеглості, порядок віддання та виконання наказів, порушуючи військову дисципліну, відчуваючи свою безкарність, знаючи, що накази командування військової частини НОМЕР_1 зобов`язаний виконати сумлінно, точно та у встановлений строк, внаслідок особистої недисциплінованості, відкрито умисно не виконав наказ командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_8 про переведення на посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії чергового групи чергових відділення управління службою відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_1 та до вказаного місця подальшого проходження військової служби у встановлений строк тобто 16.02.2015 року не прибув.

10 липня 2015 року ОСОБА_6 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 378-ос звільнений з військової служби у зв`язку із службовою невідповідністю.

Своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 402 КК України непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого органом досудового розслідування злочину не визнав та пояснив суду, що дійсно він проходив військову службу в Одеському прикордонному гарнізоні за контрактом. В середині липня 2014 року контракт закінчився, потім контракт було продовжено, про що йому відомо не було, так як він не знайомився з наказом про продовження контракту. 14.02.2015 року він, як військовослужбовець, за викликом з`явився, був присутній на нараді командування, але на нараді йому ніхто не говорив, що його переведено на службу до відділення до с.Приморське. Начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 виругав його за те, що він відмовився добровільно поїхати проходити службу у зону АТО, та вигнав його з кабінету.

З письмовим наказом про його переведення до с.Приморське його не ознайомили. Якщо б його ознайомили з письмовим наказом, то він його би виконав.

Після наради він 16.02.2015 року звернувся за медичною допомогою, та з 16 лютого 2015 року по 6 березня 2015 року проходив лікування.

З висновком службового розслідування він ознайомлений, підтверджує обставини, викладені у висновку.

Він вважає, що наказ про його переведення до відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » був виданий командиром навмисно, у зв`язку з тим, що він відмовився добровільно поїхати до зони АТО.

Дослідивши надані сторонами кримінального провадження докази, вислухавши пояснення свідків по даному кримінальному провадженню, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення доведена та підтверджується дослідженими судом доказами по справі.

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що він являється начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 . 14.02.2015 року на нараді командування було прийнято рішення про переведення військовослужбовця ОСОБА_6 на посаду інспектора прикордонної служби - відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». ОСОБА_6 був присутній на нараді, йому у присутності інших службових осіб, які були присутні на нараді, він, як командир оголосив усний наказ, який він як командир має право давати всім військовослужбовцям і такий наказ підлягає виконанню, а також був виданий письмовий наказ, який він підписав в той же день, тобто 14.02.2015 року. Про переведення ОСОБА_6 в інше місце проходження служби була направлена службова телеграма начальнику відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

ОСОБА_6 особисто чув його наказ про переведення для проходження служби до відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розумів його зміст, знав про те, що він, як військовослужбовець, переведений до іншого місця проходження служби і зобов`язаний був виконати наказ. Однак, ОСОБА_6 наказ не виконав, до місця призначення не прибув, також не з`являвся до місця попередньої служби. По даному факту було проведено службове розслідування, яким було встановлено вину ОСОБА_6 у невиконанні наказу командира.

Оглянувши в судовому засіданні наказ від 14 лютого 2015 року № 82-ос про переведення для проходження служби до відділу прикордонної служби «Приморське`свідок ОСОБА_8 підтвердив свій підпис на даному документі.

Допитаний в судовому засіданні cвідок ОСОБА_9 пояснив суду, що він являється начальником відділу кадрів військової частини НОМЕР_1 . В кабінеті військової частини в його присутності проводилась нарада командування, за результатами якої був виданий письмовий наказ начальника прикордонного загону полковника ОСОБА_8 №82-ос від 14 лютого 2015 року про переведення ОСОБА_6 до відділення управління службою відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Цей наказ був доведений ОСОБА_6 усно на нараді командування. ОСОБА_6 особисто був присутній на нараді командування, чув наказ, розумів зміст наказу. Наказ в письмовій формі було направлено командиру підрозділу, де ОСОБА_6 повинен був проходити службу.

Після наради він ще раз усно довів ОСОБА_6 наказ командира військової частини, дав ОСОБА_6 номер телефону командира частини, в яку був переведений ОСОБА_6 та ОСОБА_6 було надано три дні для переїзду до частини, яка знаходилась в іншому населеному пункті. ОСОБА_6 сказав йому, що їхати до частини, в яку його перевели він не буде, що він хоче звільнитися з військової служби.

Пізніше йому стало відомо, що ОСОБА_6 в місце призначення не прибув, а також ОСОБА_6 не з`являвся на службу в попереднє місце служби.

Йому відомо, що ОСОБА_6 писав рапорт про звільнення з армії, у зв`язку з закінченням контракту, але контракт автоматично продовжувався у зв`язку з особливим станом в країні, оголошеним на підставі Указу виконувача обов`язків Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію».

Він вважає, що ОСОБА_6 повинен був виконати наказ командира, а потім ОСОБА_6 міг оскаржити такий наказ.

Свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що він є начальником відділення охорони здоров`я майором медичної служби. ОСОБА_6 звертався в медичний пункт за медичною допомогою. ОСОБА_6 був направлений на консультацію у шпиталь, де проходив лікування по 6 березня 2015 року. ОСОБА_6 знаходився на лікуванні з 03.02.2015 року по 10.02.2015 року, потім з 25.02.2015 року по 05.03.2015 року. у ОСОБА_6 є всі рекомендації лікаря, де він лікувався. ОСОБА_6 звернувся до нього як до начальника медичної служби, до медичного пункту на Левітана 113, він надав йому письмове направлення на стаціонарне лікування, був оформлений припис, з 25 лютого по 5 березня 2015 року він знаходився на лікуванні в шпиталі. Згідно статуту військовослужбовець повинен повідомляти командування про те, що він направляється на лікування до шпиталю, чи йому надається звільнення на 3 дні. Після виписки зі шпиталю ОСОБА_6 повинен був прибути у підрозділ, де проходить службу та принести припис з відмітками про лікування. Припис ОСОБА_6 йому не приніс. Лікар медичної служби може надати направлення на лікування, звернення фіксується у журналі, він можу надати звільнення на три дні і в кінці ОСОБА_6 повинен був повернутися.

Свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що він перебуває на прикордонній службі в с. Приморське. Він отримав телеграму-наказ про направлення ОСОБА_6 до служби. 16 лютого 2015 року в 9 годин до місця служби ОСОБА_6 не прибув, про що він повідомив командування. В розпорядженні було вказано в який час повинен був ОСОБА_6 прибути до служби. 16 лютого 2015 року в 09:00 годин ОСОБА_6 не прибув та взагалі не з`являвся. У разі, якщо ОСОБА_6 хворів, він повинен був після лікування прибути за місцем служби.

Свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що він являється начальником кінологічної служби штабу ІНФОРМАЦІЯ_3 . Військовослужбовці ОСОБА_6 та ОСОБА_13 не прибули до місця служби. 16 березня 2015 року ОСОБА_6 прибув до нього, надав письмове пояснення про те, що звертався за медичною допомогою, 5 днів знаходився на стаціонарному лікуванні. Також йому надав пояснення начальник медичної частини. За фактом неприбуття військовослужбовця ОСОБА_6 за місцем проходження служби було проведено службове розслідування.

Свідок ОСОБА_14 пояснив суду що він являється заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , він особисто бачив текст наказу стосовно ОСОБА_6 про переведення ОСОБА_6 до відділення управління службою відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Цей наказ був підписаний начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 . В плані наради командування було питання стосовно ОСОБА_6 . Обвинувачений ОСОБА_6 не звертався до нього з приводу розташування свого нового місця проходження служби в с.Приморське.

Свідок ОСОБА_15 пояснив суду, що він на момент події з ОСОБА_6 він був заступником начальника штабу прикордонного загону. Він особисто був присутній на нараді, на якій також був присутній начальник прикордонного загону, інші службові особи та був присутній особисто ОСОБА_6 . На нараді складається протокол. За результатами наради було виданий письмовий наказ командира про переведення ОСОБА_6 до іншого військового підрозділу, розташованого в с.Приморське. Безпосередньо на нараді, в присутності учасників наради військовослужбовців, в кабінеті, де проходила нарада, командир прикордонного загону публічно, в присутності інших військовослужбовців, належним чином в усній формі оголосив наказ, як наказ командира військової частини, ОСОБА_6 про переведення ОСОБА_6 , до іншого військового підрозділу.

ОСОБА_6 зобов`язаний був виконати наказ командира і самостійно прибути за новим місцем призначення та приступити до військової служби, затрати понесені ОСОБА_6 на переїзд підлягали компенсації.

Військовослужбовець ОСОБА_6 , отримавши наказ командира військової частини, відмовився його виконувати, оскільки вийшов з наради і більше не з`явився ні до військової частини, ні до частини за місцем призначення. За цим фактом було проведено службове розслідування, яке встановило його умисну вину і встановило, що ОСОБА_6 , без поважних причин не виконав наказ командира.

Він підтверджує обставини, викладені в аркуші бесіди за висновком службового розслідування від 20.03.2015 року, у висновку службового розслідування від 20.03.2015 року та протоколі засідання командування від 14.02.2015 року.

Свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що на той час він проходив військову службу інспектором-кінологом на морському вокзалі ІНФОРМАЦІЯ_4 . На теперішній час він не проходить службу у зв`язку з його звільненням. 14.02.2015 року він особисто був присутній на нараді командування, також на нараді разом з ним був присутній обвинувачений ОСОБА_6 .

В їх присутності розглядалося питання про його переведення та переведення ОСОБА_6 , в інший військовий підрозділ. На нараді ОСОБА_6 пояснив, що він хворіє. Начальник прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_5 особисто в усній формі оголосив йому та ОСОБА_6 наказ про їх переведення до іншого військового підрозділу, розташованого в с.Приморському і сказав, що надає їм одну добу для прибуття до іншого місця проходження служби. Він особисто не виконав наказ командира, у зв`язку з чим відносно нього було відкрито кримінальне провадження, по якому він визнав свою вину, уклав угоду з прокурором і вироком суду за непокору визнаний винуватим.

Винуватість ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому злочину також підтверджується дослідженими судом доказами по справі:

-Контрактом про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України між командиром 1 загону морської охорони та ОСОБА_6 , з якого видно, що 19 липня 2011 року укладено контракт про проходження ОСОБА_6 військової служби у Державній прикордонній службі строком на три роки, тобто до 19 липня 2014 року.

-Витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (1 категорії) ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_8 № 327-ос від 21.07.2014 року, згідно якого на підставі Указу президента України від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» продовжений строк укладеного контракту про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України сержантом ОСОБА_6 з 20 липня 2014 року до оголошення демобілізації;

-Протоколом засідання командування ІНФОРМАЦІЯ_3 №4 від 14.02.2015 року, з якого вбачається, що п.10 порядку денного передбачений розгляд питання про виконання службових обов`язків військовослужбовців ОСОБА_6 , і ОСОБА_13 , яке було розглянуто в ході засідання, де було заслухано ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , про виконання ними службових обов`язків, надані характеристики військовослужбовцям, наголошено про кримінальну відповідальність за відмову від проходження військової служби та прийнято рішення призначити сержанта ОСОБА_6 на посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії чергового групи чергових відділення управління службою відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 »;

-Витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (1 категорії) ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_8 від 14 лютого 2015 року № 82-ос, з якого видно, що згідно пункту 3.1 на підставі наради командування від 14.02.2015 року, начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 сержант ОСОБА_6 призначений на посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії - чергових відділення управління службою відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 4 категорії (тип В), ВОС 108934Р-997, 5 тарифний розряд, звільнивши з посади інспектора прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » 1 категорії (тип Б).

-Витягом з наказу Начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (1 категорії) ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_8 від 12.01.2015 року № 8-ос, з тексту якого видно, що на підставі рішення атестаційної комісії від 12.01.2015 року сержант ОСОБА_6 призначений на посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії інструктора кінологічної групи кінологічного відділення відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » 1 категорії (тип Б), звільнений з посади інспектора прикордонної служби 3 бойової прикордонної комендатури;

-Службовою характеристикою на ОСОБА_6 ;

-Копією вихідної телеграми №140 від 14.02.2015 року, переданої електронною поштою Державної прикордонної служби України 14.02.2015 року в 11 годин 50 хвилин з ІНФОРМАЦІЯ_3 начальнику впс: « ІНФОРМАЦІЯ_4 », « ІНФОРМАЦІЯ_2 », з якої вбачається, що наказом начальника загону №82-ос від 14.02.2015 року сержант ОСОБА_6 призначений на посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії - чергових відділення управління службою відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 4 категорії ( тип В), ВОС 108934Р-997, 5 тарифний розряд, звільнивши з посади інспектора прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » 1 категорії (тип Б). прийом-передачу посади здійснити в встановлені терміни згідно дисциплінарного статуту, але не пізніше 16.02.2015 року;

-Копією вхідної телеграми № 169 відправленою з В/Ч НОМЕР_3 10.03.2015 року та прийнятою В/Ч НОМЕР_1 10.03.2015 року, про те що сержант ОСОБА_6 , призначений на посаду інспектора прикордонної служби 3- категорії чергового відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », повинен був прибути у відділ прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » не пізніше 16.02.2015 року. Станом на 08 годин 00 хвилин 10.03.2015 року до місця дислокації відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 »- не прибув.

-копією медичної картки №619 стаціонарного хворого ОСОБА_6 , з якої видно, що ОСОБА_6 було госпіталізовано до клінічного шпиталю 25.02.2015 року в 09 годин 49 хвилин та виписано 05.03.2015 року.

-Службовою карткою військової частини НОМЕР_4 прикордонного загону на ОСОБА_6

-копією направлення до клінічного госпіталю ДПСУ м. Одеси № 97 від 24.02.2015року з тексту якого видно, що ОСОБА_6 був направлений на стаціонарне обстеження та лікування з діагнозом: загострення хронічного дискогенного попереково-крижового радикуліта з больовим синдромом. Направлення видано та підписано начальником відділення охорони здоров`я майором медичної служби ОСОБА_10 та т.в.о. начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_15

-Довідкою Гарнізонної військово-лікарської комісії № 462 від 23 червня 2015 року, з якої видно, що за станом здоров`я сержант ОСОБА_6 придатний до військової служби;

-Відповіддю на запит, наданою начальником клінічного госпіталю Державної прикордонної служби України №14/670 від 30.04.2015 року, згідно якої військовослужбовець ОСОБА_6 перебував на лікуванні у клінічному госпіталі Державної прикордонної служби з 03.02.2015 року по 10.02.2015 року та з 25.02.2015 року по 05.03.2015 року;

-Витягом з наказу т.в.о. Начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (1 категорії) ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_15 №378-ос від 10.07.2015 року, з якого вбачається, що сержант ОСОБА_6 звільнений з військової служби згідно ст..26ч.8 п.1 п.п. «е» (через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського) складу у разі невиконання службових обов`язків.

На підставі досліджених судом доказів суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.402 ч.1 КК України доказана у повному обсязі.

ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні непокори, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника. Непокора вважається закінченою, залежно від форми її вчинення, з моменту відмови виконати наказ начальника або з моменту його фактичного невиконання.
Судом встановлено, що на момент вчинення злочину ОСОБА_6 являвся військовослужбовцем, підлеглим щодо начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто зобов`язаний був виконувати накази начальника.
Судом належним чином перевірені обґрунтування ОСОБА_6 про те, що він не виконав наказ тому, що йому не було відомо про наказ щодо його переведення до чергового відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Суд вважає, що такі доводи обвинуваченого повністю спростовуються перевіреними в судовому засіданні показами свідків, письмовими доказами, дослідженими судом та поясненнями самого ОСОБА_6 про те, що він був присутній на нараді командування, на якій було прийнято рішення про його переведення до чергового відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Також не знайшли свого підтвердження доводи ОСОБА_6 про те, що після закінчення контракту йому не було відомо про те, що контракт продовжений, так як про продовження контракту з ОСОБА_6 був виданий письмовий наказ, який досліджений судом. Крім того, ОСОБА_6 продовжував проходити військову службу на підставі контракту.

З досліджених судом доказів, а саме медичної картки №619 стаціонарного хворого ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_6 був госпіталізований до клінічного шпиталю 25.02.2015 року в 09 годин 49 хвилин та виписаний 05.03.2015 року, тобто в період з 14.02.2015 року в нього була можливість виконати наказ командування про переведення до іншого місця проходження служби та своєчасно прибути у відділ прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Доводи сторони захисту про те, що письмового наказу про переведення ОСОБА_6 в інше місце проходження служби не існувало, повністю спростовується дослідженими судом доказами, в тому числі копією вихідної телеграми №140 від 14.02.2015 року, переданої електронною поштою Державної прикордонної служби України, з якої вбачається, що 14.02.2015 року в 11 годин 50 хвилин з ІНФОРМАЦІЯ_3 начальнику впс: « ІНФОРМАЦІЯ_4 », « ІНФОРМАЦІЯ_2 », передана службова телеграма про призначення сержанта ОСОБА_6 на посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії - чергових відділення управління службою відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яка містить посилання на письмовий наказ начальника загону із вказанням номеру - №82-ос та дати - 14.02.2015 року, що свідчить про те, що письмовий наказ був виданий в той же день, що й усний наказ, тобто одночасно.

Суд погоджується з доводами захисту про те, що на момент проведення наради командування письмового наказу про переведення ОСОБА_6 до іншого місця проходження служби не існувало, так як згідно досліджених судом доказів вбачається, що засідання ІНФОРМАЦІЯ_3 №4 було завчасно заплановано, на засідання своєчасно були викликані військовослужбовці, в тому числі ОСОБА_6 та ОСОБА_16 .

Згідно протоколу засідання ІНФОРМАЦІЯ_3 від 14.02.2015 року видно, що п.10 порядку денного був передбачений розгляд питання виконання службових обов`язків військовослужбовців ОСОБА_6 і ОСОБА_13 , тобто до розгляду вказаного питання було розглянуто ще 9 питань, за результатами якого були прийняті відповідні рішення, що зафіксовано у протоколі.

Після розгляду учасниками наради командування п.10 порядку денного наради командування стосовно військовослужбовців ОСОБА_6 та ОСОБА_13 командиром ІНФОРМАЦІЯ_3 було прийнято рішення про переведення ОСОБА_6 до іншого місця проходження служби, про що ОСОБА_6 було доведено у формі усного наказу командира особисто начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 в присутності інших учасників наради командування.

Після чого, відповідно до п.12 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України від 29.12.2009 року був виданий письмовий наказ №82-ос від 14.02.2015 року, який також у встановленому порядку був доведений до ОСОБА_6 та на підставі якого направлена службова телеграма №140 від 14.02.2015 року.

Судом встановлено, що наказ про переведення ОСОБА_6 до іншого місця проходження служби не міг бути виданий у письмовій формі ще до безпосереднього розгляду питання на засіданні командування, оскільки рішення про переведення ОСОБА_6 до іншого місця проходження служби було прийнято за результатами наради командування.

На підставі досліджених судом доказів, суд приходить до висновку, що наказ про переведення ОСОБА_6 до іншого місця проходження служби був конкретним, законним, виданим в межах компетенції начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , за своїм змістом не суперечив чинному законодавству, не був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.Також суд вважає, що виданий наказ своєчасно та в зрозумілій формі, доведений до ОСОБА_6 , який був зрозумілим для ОСОБА_6 та підлягав обов`язковому виконанню.

Доводи ОСОБА_6 про те, що він був вируганий начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 за відмову проходження військової служби у зоні АТО, тому усний наказ командира він сприйняв як погрозу, не зрозумівши його суть, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, що повністю спростовуються дослідженими судом письмовими доказами та показаннями свідків по справі.

Ствердження захисту про те, що наказ №82-ос від 14.02.2015 року є незаконним, судом належним чином перевірено, тому суд вважає безпідставними такі ствердження, так як вказаний наказ був виданий у встановленому законом порядку, є чинним, не був оскаржений у встановленому законом порядку, не скасований у встановленому законом порядку, що вбачається з досліджених судом доказів.

Враховуючи, що наказ про переведення ОСОБА_6 , доведений ОСОБА_6 особисто командиром ІНФОРМАЦІЯ_3 в присутності інших посадових осіб та військовослужбовців на нараді командування в усній формі, після наради ОСОБА_6 , наказ командира ІНФОРМАЦІЯ_3 доведений у письмовій формі, після чого ОСОБА_6 умисно не виконав наказ командира, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 діяв умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільного небезпечні наслідки, бажав їх настання, як військовослужбовець умисно відкрито відмовився від виконання наказу начальника командира ІНФОРМАЦІЯ_3 , з чого видно про його умисел на скоєння злочину, що підтверджує кваліфікуючи ознаки складу злочину, передбаченого ст.402ч.1 КК України.
Доводи захисту на листи №30/4811 від 18.08.2015 року та №30/8236 від 13.08.2015 року, які захист приводить як письмові докази по справі, судом належним чином перевірені, тому суд визнає зазначені листи недопустимими доказами, оскільки вони судом в якості доказів не досліджувались, тому не можуть бути визнані судом як допустимі докази по справі.

Суд вважає, що показання свідків, допитаних в судовому засіданні ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 послідовними, чіткими, повністю співвідносяться між собою щодо обставин вчинення злочину ОСОБА_6 , які підтверджуються письмовими доказами по справі, тому суд вважає показання свідків в судовому засіданні достовірними, правдивими і бере їх за основу по даному кримінальному провадженню.

Не визнання ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення суд розцінює як відсутність каяття у вчиненні злочину та спробу уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Таким чином, суд приходить до висновку, що по справі є сукупність наведених вище та досліджених судом доказів, які за своїм змістом чіткі, зрозумілі, послідовні, які достатньо повно викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Суд вважає, що досліджені судом докази повністю підтверджують вину ОСОБА_18 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.402 ч.1 КК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч.1 ст.402 КК України за кваліфікуючими ознаками непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, що має на утриманні мати інваліда 2-ї групи, згідно медичних документів має хронічні захворювання, за місцем проживання характеризується позитивно.

Суд враховує, що обставини, які обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України не встановлені.

Обставини, що пом`якшують покарання згідно ст.66 КК України, не встановлені.

При призначенні покарання суд враховує положення ОСОБА_19 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року N 7 « Про практику призначення судами кримінального покарання» яким передбачено, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, тобто із застосування ст.69 КК може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що не встановлено правових підстав для застосування ст.69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 .
Також при призначенні покарання суд враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого, його поведінку в період скоєння злочину та після скоєння злочину, а також його відношення до наступивши наслідків в результаті умисної відкритої відмови виконати наказ начальника командира військової частини в особливий період в Україні, оголошений на підставі Указу виконувача обов`язків Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію», суд приходить до висновку, що не встановлено правових підстав, передбачених Кримінальним кодексом України та Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року N 7 « Про практику призначення судами кримінального покарання» для призначення покарання ОСОБА_6 , із застосуванням ст..75 КК України.
Згідно викладених обставин, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_6 достатнє покарання для його виправлення у виді позбавлення волі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 373-376 КПК України, суд

З А С У Д И В:
ОСОБА_6 визнати винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.402 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік, з утриманням в кримінально-виконавчій установі, визначеній органами, які відають виконанням покарання.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до набрання вироком законної обрати у виді особистого зобов`язання.
Після набрання вироком законної сили змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_6 з особистого зобов`язання на тримання під вартою в ОСІ-21 УДДПС України в Одеській області.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту фактичного виконання вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з моменту його проголошення, шляхом подачі скарги через Київський районний суд м. Одеси.

Копію вироку негайно вручити засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1