Провадження № 1-кп/344/15/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю : секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представників потерпілого ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

цивільного відповідача ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом про обвинувачення

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Івано-Франківська, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, раніше не судимого, РНОКПП НОМЕР_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_13 вчинив необережне тяжке тілесне ушкодження.

Злочин вчинено за наступних обставин.

22 травня 2013 року близько 16.00-16.15 год ОСОБА_13 , з метою проведення перевірки технічного стану, перебував за кермом автобуса марки «Setra-215 HD», номерний знак НОМЕР_2 , який знаходився в приміщенні ремонтної майстерні приватного підприємця ОСОБА_14 , що у АДРЕСА_2 . Маючи на меті вийти з автобуса, в якому працював двигун та було вимкнене стоянкове гальмо, ОСОБА_13 з власної необережності, не передбачивши можливі наслідки, проявивши злочинну недбалість, зачепив важіль коробки передач та ввімкнув передачу переднього ходу, унаслідок чого автобус поїхав вперед та вчинив наїзд на ОСОБА_9 , при цьому придавивши останнього до стіни. Унаслідок вказаних дій потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми тазу з переломом крила та даху ацетабулярної западини правої клубової кістки зі зміщенням уламків, ушкодження правої клубової артерії, за очевидною гематомою, гематомою м`яких тканин тазу з поширенням на калитку та ділянки правого стегна, які згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №139/109/91-Д/2Д від 30.12.2015 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними в момент заподіяння чи такі, що в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину та цивільний позов не визнав. Суду пояснив, що в день події знаходився на робочому місці в гаражному приміщенні в м.Івано-Франківську по вул.Мазепи, 175-В, де здійснював технічне обслуговування автобуса Setra, на якому як водій здійснює рейсові пасажирські перевезення згідно трудового договору між ним та ПП ОСОБА_12 . Прийшов на роботу близько 10 години, мав намір відрегулювати гальма. ОСОБА_15 , що також працював у ПП ОСОБА_12 водієм іншого автобуса і в той день також не здійснював перевезення пасажирів, прийшов в гараж ближче до обідньої перерви. Спершу обвинувачений здійснював технічне обслуговування автобуса на подвір`ї, а близько 15 год заїхав у гаражне приміщення - бокс. Перед ремонтом обідали з потерпілим в магазині неподалік, на прохання потерпілого придбав йому алкоголь, сам алкоголю не вживав, чи вживав потерпілий не бачив. Заїхавши в бокс, під колеса автобуса поставив гальмівні башмаки, після чого розпочав регулювання гальмівної системи автомобіля. Здійснюючи ремонт, вважав, що у боксі нікого, крім нього, не було. Маючи на меті вийти з автобуса через пасажирські двері (оскільки водійські двері незручні) для перевірки його технічного стану, при працюючому двигуні та невключеному стоянковому гальмі, зачепив з необережності важіль коробки передач, внаслідок чого автобус різко проїхав декілька метрів вперед, переїхав задніми колесами через установлені для фіксації «башмаки», підкладені під колеса, при цьому правою передньою частиною автобуса притиснув потерпілого ОСОБА_9 до стіни. Проламавши стіну боксу, автобус заглох. Тоді почув крик потерпілого ОСОБА_16 , що виповзав з-під автобуса і кричав, що пошкоджено його ногу. До 5 хв приїхала невідкладна медична допомога, ОСОБА_16 госпіталізували. Наскільки розуміє, ОСОБА_17 знаходився попереду автобуса в районі правої фари, однак на час регулювання гальмівної системи потерпілого через лобове скло не бачив, так як заважала права стійка. Також обвинувачений зазначив, що офіційно працевлаштований у ПП ОСОБА_12 як водій автобуса на підставі трудового договору, чи підписував посадову інструкцію не пригадує, підписувався в книзі, про що саме також не пригадує. Графіка виходу на роботу не було, так як здійснювали нерегулярні перевезення. Перевезення здійснювали на підставі маршрутного листа, карти схеми руху. Має стаж водія близько 30 років, на вказаному автобусі здійснював перевезення близько року, кожен водій самостійно здійснював технічне обслуговування закріпленого за ним автобуса.

Не зважаючи на невизнання вини ОСОБА_13 , винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується також показаннями потерпілого ОСОБА_9 , цивільного відповідача ОСОБА_12 , висновками експертиз, протоколами слідчих та процесуальних дій та іншими документами, дослідженими під час судового розгляду справи, які суд вважає належними та допустимими доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_9 суду показав, що на час події був офіційно працевлаштований у ПП ОСОБА_12 як водій автобуса, робочого графіку складено не було, правила техніки безпеки не підписував. 22.05.2013 року прийшов на робоче місце гаражні бокси по вул.Мазепи у м.Івано-Франківську близько 10 години ранку за викликом ОСОБА_12 , щоб прибрати в закріпленому за ним автобусі. З 10 до 16 години був на підприємстві, ні з ким не обідав. На робочому місці був також ОСОБА_13 , що здійснював ремонтні роботи закріпленого за ним автобуса. Близько 15 год ОСОБА_13 заїхав своїм автобусом у бокс і лагодив його вже у боксі. Потерпілий стояв у цьому ж боксі і розмовляв з ОСОБА_18 , який працював тут сторожем та прийшов у бокс переодягнутись. Розмова з ОСОБА_18 тривала близько півгодини. Знаходився перед передньою частиною автобуса з правої сторони, двигун автобус був заглушений, автобус на передачі без вижатого щеплення різко рушив, звуку заведення двигуна не чув. В цей час автобус знаходився на відстані близько 1 метра до стіни, ОСОБА_13 знаходився за кермом на місці водія, потерпілий ОСОБА_19 півобертом попереду автобуса біля правої фари, ОСОБА_18 знаходився з лівої сторони автобуса і встиг відскочити. Автобус збив потерпілого правою частиною, втиснувши в передню стіну. Двигун автобуса заглух, від отриманих травм потерпілий впав і почав кричати. Бригада медичної допомоги прибула швидко, десь до 5 хв, госпіталізували в ЦМКЛ у м.Івано-Франківську, згодом перевели в ОКЛ . Вважає, що йому надали належну медичну допомогу. Ампутація ноги відбувалась пізніше, десь через 2 дні. Після операції тиждень був у комі. ОСОБА_12 надавав фінансову підтримку в розмірі приблизно 10 000 грн., ОСОБА_13 один раз відвідав його в лікарні, приніс 500 грн. Просив задовольнити цивільний позов в повному обсязі. Не погодився із зміною обвинувачення із ч.2 ст. 286 КК України на ст.128 КК України, та підтримав кваліфікацію неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_13 за ч.2 ст.286 КК України. Щодо покарання обвинуваченому просив вирішити згідно закону.

У судовому засіданні відповідно до ст.352 КПК, ст.62 ЦПК України цивільного відповідача ОСОБА_12 за його згодою допитано як свідка. ОСОБА_12 суду пояснив, що в установленому порядку зареєстрований як приватний підприємець, надає послуги з перевезення пасажирів автомобільним транспортом. На підставі відповідних договорів у нього водіями працювали ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , з якими проведено вступні інструктажі з охорони праці та інструктажі з питань охорони праці на робочому місці, інструктажі проводив згідно договору ОСОБА_20 . Облік праці здійснювався згідно табеля виходу на роботу. Наскільки пригадує, в день події ОСОБА_17 не працював, чому потерпілий того дня прийшов в гаражні бокси пояснити не може. Підтвердив, що на автобусі Setra, що був закріплений за ОСОБА_13 , передня передача коробки передач могла включитися шляхом дотику до важеля переключення передач без натискання на педаль муфти зчеплення при працюючому двигуні на холостих обертах. Не був присутній під час події, всі обставини йому відомо зі слів учасників. ОСОБА_9 отримав значні тілесні ушкодження, був госпіталізований, згодом йому ампутовано кінцівку. Відвідував потерпілого у лікарні. Цивільний позов як в частині матеріальної, так і у частині моральної шкоди заперечив, оскільки надавав потерпілому упродовж лікування матеріальну допомогу у розмірі орієнтовно 23-25 тис.грн (готівка, покупки, підтверджуючі документи відсутні). Також оформив документи для отримання ОСОБА_9 відповідних державних соціальних виплат внаслідок ушкодження його здоров`я.

З досліджених у судовому засіданні документів установлено наступне.

Згідно протоколу огляду місця події від 22.05.2013 року з додатками, земельна ділянка по АДРЕСА_2 обгороджена, вхід здійснюється через металеві ворота та хвіртку. На даній території знаходиться двохповерхова цегляна будівля. В даній будівлі на відстані трьох метрів від паркана в стіні є отвір шириною 3 метра, висотою 5 метрів. На вулиці біля даного отвору знаходяться цегляні уламки, уламки штукатурки, деякі цеглини знаходяться в цілісному вигляді та з`єднанні між собою. За стінним отвором знаходиться приміщення типу «бокс» шириною 6 метрів, довжиною 20 метрів, по боках біля стін приміщення - різного роду будівельний матеріал та автомобільні інструменти. Всередені боксу знаходиться автобус сірого кольору марки марки «Setra 215 HD», д.н.з. НОМЕР_2 , з механічними ушкодженнями його передньої частини: вм`ятина переднього бампера, тріщини переднього лобового скла, лобове скло зміщене всередину салону автобуса. В`їзд до даного боксу здійснюється із протилежної від стінного отвору сторони через двосторчасті металеві двері (т.1 а.с.179-184).

З протоколу проведення слідчого експерименту з свідком ОСОБА_18 від 30.07.2013 року підтверджено, що 22.05.2013 ОСОБА_18 з ОСОБА_9 знаходився в боксі по вул.Мазепи,175 В у м.Івано-Франківську. Автобус Setra, д.н.з. НОМЕР_2 , різко почав свій рух, ОСОБА_18 відскочив на вулицю до паркану, вказавши при цьому на місце, а ОСОБА_9 притиснуло до стіни, яку автобус зруйнував, а ОСОБА_9 опинився на вулиці на бетонному покритті (т.1 а.с.207-210).

Проведеним слідчим експериментом з обвинуваченим ОСОБА_13 від 30.07.2013 встановлено, що останній у приміщенні боксу ремонтував автобус. Під час ремонту поставив коробку передач на нейтральне положення, в подальшому вийшов із автобуса та поставив під задні колеса страхувальні башмаки, в автобусі мотор не вимикав. Потім зайшов знову в автобус, зняв його з ручного гальма. Виходячи з автобуса, зачепив ногою важель передач, в результаті чого автобус різко зрушив із місця, проламав стіну, внаслідок чого притиснув ОСОБА_9 (т.1. а.с.175-177).

ОСОБА_12 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію серії В00 №472646 від 26.05.2003 (т.1 а.с.185), має ліцензію серії АГ №590984 від 11.07.2011 на здійснення перевезення пасажирів автобусами (т.1 а.с.186), є платником єдиного податку згідно свідоцтва серії НОМЕР_3 з 01.01.2012 (т.1 а.с.187), відповідно до трудових договорів від 28.04.2014 (т.1 а.с.193) та від 22.01.2013 (т.1 а.с.195) ОСОБА_9 та ОСОБА_13 відповідно зобов`язані виконувати роботу водія з дотриманням правил техніки безпеки руху та повною матеріальною відповідальністю за надані цінності.

Відповідно до договору №86 від 02.06.2012, укладеного між ПП ОСОБА_12 та підприємцем ОСОБА_20 , останній як виконавець зобов`язаний забезпечити медичний контроль, інструктаж водіїв замовника, стоянку, щоденний контроль технічного стану та технічного обслуговування автомобілів, в тому числі марки Setra, д.н.з. НОМЕР_2 . Договір продовжено до 02.06.2013 (т.1 а.с.196).

Як вбачається з копій журналів реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці (т.1 а.с.190-192) та інструктажів з питань охорони праці на робочому місці (т.1 а.с.188-189), 28.04.2012 ОСОБА_9 , а 22.01.2013 ОСОБА_13 пройшли вступний інструктах з питань охорони праці, а також проходили періодично повторні інструктажі з питань охорони праці на робочому місці: ОСОБА_9 - 02.01.2013 та 29.03.2013, а ОСОБА_13 - 22.01.2013 та 19.04.2013.

Відповідно до тебеля за травень 2013 року, у ОСОБА_9 22.05.2013 був вихідний день, а у ОСОБА_13 - робочий (т.1 а.с.194).

Нежитлове приміщення по АДРЕСА_3 підприємець ОСОБА_12 орендував у ПП ОСОБА_14 для використання під ремонтну майстерню згідно договору оренди нерухомого майна №1 від 01.01.2013 з відповідним актом прийому-передачі нежитлового приміщення в оренду (т.1 а.с.198-201).

Власником транспортного засобу Setra, д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_12 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 (т.1 а.с.197).

Що стосується отриманих потерпілим ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, судом установлено наступне.

Згідно висновку експерта №592 від 25.07.2013 (на підставі медичних документів) , у ОСОБА_9 малися тілесні ушкодження: відкритий перелом обох кісток правої гомілки з наявністю синдрому позиційного здавлення, рани гомілки, ускладнений некрозом м`язів гомілки, що викликало необхідність проведення некректомії м`язів гомілки та ампутації правої нижньої кінцівки на рівні колінного суглоба; перелом правої клубової кістки з переходом на праве крижово-клубове зчленування, пошкодженням правої клубової вени; гематома в ділянці калитки. Вказані вище тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, можуть відповідати терміну вказаному в постанові і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що викликали втрату органу. Характер та розташування тілесних ушкоджень, пошкоджень автобуса, руйнування стіни приміщення та покази свідків свідчать про те, що мало місце стиснення потерпілого між стіною приміщення та автобусом, коли ОСОБА_9 знаходився у вертикальному або близькому до нього положенні(т. 1. а.с.211-213).

З висновків експерта №91 від 11.08.2013, №109/91-Д від 10.10.2014 (за матеріалами справи) у зв`язку з ненаданням затребуваних документів, надати достовірні відповіді на поставлені запитання немає можливості.

Відповідно до висновку експерта № 139/109/91-Д/2Д від 30.12.2014 (експертиза за матеріалами справи) (т.2 а.с.46-52):

- Згідно наданих медичних документів у ОСОБА_9 можна згідно об`єктивних даних встановити наступні тілесні ушкодження: закриту травму тазу з переломом крила та даху ацетабулярної западини клубової кістки зі зміщенням уламків, ушкодженням правої клубової артерії, за очеревинною гематомою, гематомою м`яких тканин тазу з поширенням на калитку та ділянки правого стегна. Зазначена травма утворилася 22.05.2013 року до 16 год 15 хв.

- Згідно п.п.2.1., 2.1.1. «а», 2.1.2., 2.1.3. «о», «п» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» зазначена вище закрита травма тазу відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент заподіяння/завдання/чи такі, що в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища. В зв`язку з тим, що жодні рентгенограми кісток правої гомілки для проведення судово-медичної експертизи не надані, описи таких рентгенограм в наданих медичних документах відсутні, опис зовнішніх тілесних ушкоджень в ділянках правої гомілки в наданих документах недостатній, після проведення ампутації правої нижньої кінцівки патологоанатомічне дослідження даної кінцівки в лікувальному закладі не здійснено (невідомий патоморфологічний стан кісткових структур, судинно-нервових стовбурів, стан м`яких тканин, глибина та природа їх ураження і т.д.) надати відповідь з судово-медичної точки зору щодо характеру ушкоджень в ділянці правої гомілки, а відповідно і встановити ступінь тяжкості їх немає можливості.

- В зв`язку з тим, що медико-криміналістичне дослідження одягу не проводилося, а на даний час його провести немає можливості через його втрату, в протоколах огляду місця події та транспортного засобу не відображено будь-яких даних, які б мали значення для судово-медичної експертизи, встановити положення потерпілого в момент утворення тілесних ушкоджень, як і достовірний механізм їх утворення немає можливості.

- Беручи до уваги дані карти виїзду швидкої медичної допомоги № 34013 від 22.05.2013 року, слід вказати, що медична допомога потерпілому на догоспітальному етапі надавалася в терміни та в обсязі, який повинен надаватися, згідно діючих нормативних документів МОЗ України, потерпілим з травматичними ушкодженнями.

- В зв`язку з тим, що після проведення ампутації правої нижньої кінцівки патологоанатомічне дослідження даної кінцівки в лікувальному закладі не здійснено, надати відповідь з судово-медичної точки зору щодо характеру ушкоджень в ділянці правої гомілки, а відповідно і будь-яких причинно-наслідкових зв`язків внаслідок чого здійснена така ампутація, а відповідно і встановлювати правильність обсягів у діагностиці, лікуванні травматичних ушкоджень в лікувальних закладах МКЛ №1 та ОКЛ немає можливості.

Одночасно комісія експертів у цьому висновку зазначила, що зважаючи на факт наявності ушкодження правої клубової артерії, що згідно записів у медичних документах супроводжувалося артеріальною недостатністю правої нижньої кінцівки, та було встановлено на етапі перебування ОСОБА_9 на стаціонарному лікуванні в МКЛ №1, беручи до уваги час травмування (приблизно 16.00 22.05.2013) та час відновлення кровопостачання правої нижньої кінцівки (23.05.13 205-6,10), слід вказати, що в даному випадку термін гострої гіпоксії тканин кінцівки складає = 10-14 годин. Виходячи з патоморфологічних процесів, які відбуваються у тканинах організму, які піддаються гіпоксії, за такого терміну її тривалості призводить до важких незворотніх деструктивних процесів (в тому числі і на неуражених ділянках), які в кінцевому випадку викликають розвиток та прогресування ішемічних гангрен уражених кінцівок, однак в зв`язку з причинами, які вище вказані, достовірно підтвердити чи заперечити можливість розвитку таких патологічних процесів у правій нижній кінцівці нема можливості.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_13 кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження. Під час судового розгляду даного кримінального провадження прокурором у порядку ст.338 КПК у судовому засіданні від 06.10.2016 у зв`язку з встановленням нових фактичних обставин кримінального правопорушення змінено обвинувачення ОСОБА_13 , дії останнього кваліфіковано за ст.128 КК України як необережне тяжке тілесне ушкодження.

Потерпілий підтримав обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, представник потерпілого подав суду письмове заперечення на змінений обвинувальний акт, зазначивши, що потерпілий ОСОБА_9 , як і обвинувачений ОСОБА_13 на час події були учасниками дорожнього руху; невжиття заходів ОСОБА_13 для унеможливлення самовільного руху автобуса є саме порушенням правил дорожнього руху незалежно від місця, де це порушення ПДР було допущено; не встановлено, якою частиною тіла ОСОБА_13 зачепив важіль коробки передач; неможливо включити будь-яку передачу коробки передач без відповідного натискання ногою на педаль муфти зчеплення. Також представник потерпілого ствердив, що суд не вправі приймати до уваги обвинувальний акт зі зміненим обвинуваченням, оскільки цей обвинувальний акт усупереч ст.341 КПК України погоджено 05.10.2016 першим заступником керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_21 , що не є керівником органу прокуратури.

Вказав, що суд не вправі приймати даний обвинувальний акт до свого розгляду, а у випадку прийняття такого акту суд не має права постановити обвинувальний вирок з підстав, викладених у новому обвинувальному акті.

Твердження представника потерпілого про те, що суд не вправі приймати обвинувальний акт зі зміненим обвинуваченням, а у випадку прийняття такого суд не вправі постановити обвинувальний вирок з підстав викладених у новому обвинувальному акті, не тільки суперечить саме собі («не вправі приймати.., а у випадку прийняття»), а є неправозгідним як таке, що суперечить нормам чинного кримінального процесуального законодавства. Відповідно до ч.4 ст.338 КПК України після закінчення строку для підготовки до захисту проти нового обвинувачення судовий розгляд продовжується. Можливості неприйняття судом обвинувального акту зі зміненим обвинуваченням чинний КПК України не передбачає.

Також суд звертає увагу представника потерпілого на те, що згідно п.9 ч.1 ст.3 КПК України, керівник органу прокуратури - Генеральний прокурор України, керівник регіональної прокуратури, керівник місцевої прокуратури та їх перші заступники і заступники, які діють у межах своїх повноважень.

Таким чином, обвинувальний акт зі зміненим обвинуваченням відповідно до вимог ст.341 КПК України погоджено першим заступником керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_21 як одним із керівників місцевої прокуратури в розумінні п.9 ч.1 ст.3 КПК України.

Захисник обвинуваченого вказав на відсутність у діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, оскільки відповідальність за цією статтею настає у випадку порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом. Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється і наслідки настають в обстановці дорожнього руху, тобто в процесі пересування транспортних засобів і пов`язане з недотриманням ПДР України. В даному випадку відсутні учасники дорожнього руху, автомобільна дорога, поняття яких визначене ст.ст.14,21 Закону України Про дорожній рух. Заподіяння шкоди під час ремонту транспортних засобів чи під час виконання ними спеціальних (нетранспортних) операцій не охоплюється диспозицією ст.286 КК України.

Як вбачається з наданих стороною захисту документів (т.2 а.с.116-121), відповідно до ст.ст. 45, 47, 50, 242 КПК України, захисником ініційовано питання щодо можливості проведення Львівським НДІСЕ експертизи для визначення відповідності дій ОСОБА_13 вимогам ПДР України, та скеровано в експертну установу копію обвинувального акта щодо ОСОБА_13 за ч.2 ст.286 КК України з викладом фактичних обставин інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення.

Відповідно до листа ЛНДІСЕ №5397 від 14.10.2014, описана ситуація не регламентується Правилами дорожнього руху України, провести експертизу з метою визначення відповідності дій водія ОСОБА_13 вимогам ПДР України неможливо. Вирішення даного питання вимагає правової оцінки дій (питання про допущені працівниками порушення, про створення небезпеки для життя людей).

Доводи представника потерпілого про те, що у діях ОСОБА_13 відсутній склад злочину, передбачений ст.128 КК України щодо спричинення необережного тяжкого тілесного ушкодження, повністю спростовані дослідженими у судовому засіданні доказами, у тому числі й показами цивільного відповідача ОСОБА_12 , що вказав про можливість включення передач коробки передач без відповідного натискання ногою на педаль муфти зчеплення автобуса «Setra 215 HD», д.н.з. НОМЕР_2 , та обвинуваченого ОСОБА_13 , що зазначив про необережне приведення в дію транспортного засобу під час його ремонту в гаражному боксі, внаслідок чого спричинено тілесні ушкодження ОСОБА_9 .

Для встановлення наявності чи відсутності у діях ОСОБА_13 складу злочину, жодного правового значення не має, якою саме частиною тіла обвинувачений ОСОБА_13 необережно зачепив важіль коробки передач, що спричинило раптовий рух автобуса.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №139/109/91-Д/2Д від 30.12.2014, констатувати прямий причинно-наслідковий зв`язок між подією, що сталася 22.05.2013 та втратою потерпілим ОСОБА_9 правої нижньої кінцівки немає можливості, а тому доводи представника потерпілого про безпідставне виключення прокурором в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням втрати правої нижньої кінцівки потерпілим ОСОБА_9 як безпосереднього наслідку злочинного діяння ОСОБА_13 спростовано дослідженими у судовому засіданні доказами.

За таких обставин твердження потерпілого та представника потерпілого про те, що в діях обвинуваченого наявний склад злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та заперечення наявності в діях обвинуваченого ознак складу злочину, передбаченого ст.128 КК України в результаті дослідження всіх наданих суду доказів в їх сукупності не знайшло свого підтвердження.

Таким чином, дослідивши всі подані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв`язку, судом встановлено, що вина обвинуваченого ОСОБА_13 у скоєнні інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ст.128 КК України як необережне тяжке тілесне ушкодження.

ОСОБА_13 раніше несудимий, на обліку в ОКПНД та ОНД не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштований, транспортні засоби та нерухоме майно за ним не зареєстровані (т.1 а.с.160-171).

Під час судового розгляду встановлено, що злочин, передбачений ст.128 КК України, ОСОБА_13 вчинив 22.05.2013, вказаний злочин відповідно до ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, за який передбачено максимальне покарання у виді обмеження волі на строк до двох років.

Відповідно до ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло, зокрема, три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Зважаючи на те, що перебіг давності не переривався та не зупинявся, а з часу вчинення ОСОБА_13 злочину, передбаченого ст.128 КК України, що є злочином невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження волі минуло понад три роки, ОСОБА_13 слід звільнити від кримінальної відповідальності за ст.128 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого цивільного позивача ОСОБА_9 у даному кримінальному провадженні суд керується наступним.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, визначено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Потерпілим ОСОБА_9 з урахуванням уточнених позовних вимог заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_13 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_12 про солідарне відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди в сумі 299612,72 грн, з яких матеріальна шкода: 24220,72 грн - витрати на лікування, 175392 грн - заробіток (дохід), втрачений внаслідок зменшення професійної працездатності (одноразово за три роки), в подальшому у відсотках зменшення професійної працездатності, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, шляхом здійснення щомісячних платежів, а також 100000 грн на відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди. Крім того, просить також стягнути з ОСОБА_13 в його користь 2000 грн. витрат на правову допомогу.

З аналізу норм ст.ст. 1167, 1172, 1187 ЦК України вбачається, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду (в тому числі моральну), завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_13 відповідно до умов трудового договору від 22.01.2013 року (т.1 а.с.195), укладеного з ОСОБА_12 , виконував роботу водія (т.1 а.с.167) та здійснював пасажирські перевезення на автомобілі, марки «Setra 215 HD», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить відповідачу ОСОБА_12 (т. 1 а.с. 152-153, 197).

З показів як обвинуваченого ОСОБА_13 , так і потерпілого ОСОБА_9 , наданих у судовому засіданні вбачається, що кожен з водіїв, що працювали у ПП ОСОБА_12 , здійснював також технічне обслуговування, у тому числі поточний ремонт автобуса, за яким закріплений. Вказане підтверджено також показами ОСОБА_12 , наданими у судовому засіданні. Крім того, суд звертає увагу, що ОСОБА_12 також підтвердив, що на автобусі Setra, що був закріплений за ОСОБА_13 , передня передача коробки передач могла включитися шляхом дотику до важеля переключення передач без натискання на педаль муфти зчеплення при працюючому двигуні на холостих обертах, а отже йому, як власнику транспортного засобу і роботодавцю обвинуваченого була відома така технічна особливість саме цього автобуса «Setra 215 HD», д.н.з. НОМЕР_2 .

Як вже зазначалося судом, відповідно до тебеля за травень 2013 року, у ОСОБА_9 22.05.2013 був вихідний день, а у ОСОБА_13 - робочий (т.1 а.с.194). Отже, ОСОБА_13 правомірно 22.05.2013 здійснював обслуговування закріпленого за ним автобуса.

Як вбачається з п.4 ППВСУ №6 від 27.03.1992 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди (з подальшими змінами), джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляла джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.)

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , власником автомобіля марки «Setra 215 HD», д.н.з. НОМЕР_2 , є відповідач ОСОБА_12 , який і повинен нести відповідальність за спричинену шкоду потерпілому.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 , в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином в розмірі 24220,72 грн (витрати на лікування) слід задовольнити частково на суму 1814,26 грн відповідно до наданих суду оригіналів підтверджуючих документів (т.1 а.с.88-112).

Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізична особа має право на відшкодування їй заробітку (доходу), втраченого нею внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв?язку з втратою здоров?я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Згідно із ч.1 ст 1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно до наданої довідки про доходи №3 від 24.12.2013 року (т.1 а.с. 121), ОСОБА_9 нарахована заробітна плата за квітень 1181,41 грн., за травень 746,15 грн. Середньомісячна заробітна плата ОСОБА_9 є меншою п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, а отже розмір втраченого заробітку (доходу) слід обчислювати, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_9 становить 80%. Тобто, втрачений середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого становить 4 872 грн. (1218 грн x 5 = 6090 грн; 6090 грн х 80%= 4872 грн).

Саме ця сума підлягає стягненню з цивільного відповідача ОСОБА_12 в користь потерпілого як відшкодування шкоди щомісячно, починаючи з 22.05.2013 (з дня втрати працездатності відповідно до п.22 ППВСУ №6 від 27.03.1992) і оскільки потерпілий ОСОБА_9 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень став інвалідом 2-ї групи і вказана інвалідність встановлена йому безстроково, то щомісячні платежі конкретним періодом суд не обмежує.

Відповідно до ч.1 ст. 1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Враховуючи те, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень позивач став людиною з обмеженими можливостями, які виражаються у соціальній недостатності, внаслідок обмеження життєдіяльності людини, яка викликана порушенням здоров`я зі стійким розладом функцій організму, що призводить до необхідності соціального захисту і допомоги, суд вважає доцільним та справедливим, і таким, що відповідає інтересам позивача, який став інвалідом 2-ї групи, стягнути з ОСОБА_12 в користь позивача ОСОБА_9 суму відшкодування одноразово за три роки за період 22.05.2013 до 21.05.2016 в розмірі 175392,0 грн. (4782грн.*36 міс.=175392,0 грн.), а з 22.05.2016 - у вигляді щомісячних платежів у розмірі 4 872 грн без обмеження їх конкретним періодом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

На переконання суду, тілесні ушкодження, що отримав позивач, сталося не з його вини та поза його бажанням, і свідчить про завдання позивачу моральної шкоди. Так, внаслідок одержаних тяжких тілесних ушкоджень він переніс як фізичний біль, так і психологічні страждання з-за втрати здоров`я, звичного нормального способу життя. Тому, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, те, що злочин вчинений з необережності, характер та глибину моральних страждань потерпілого ОСОБА_9 , їх наслідки й інші негативні впливи внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень, суд вважає, що позов в цій частині слід задовольнити, а визначений позивачем розмір сатисфакції в сумі 100000 грн. суд вважає таким, що відповідає обставинам справи.

Тому позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди з відповідача суд вважає можливим задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 грн., який, на переконання суду, відповідає засадам розумності і справедливості.

Що стосується заперечення цивільного відповідача ОСОБА_12 проти задоволення позову з підстав надання ним потерпілому упродовж лікування матеріальної допомоги у розмірі орієнтовно 23-25 тис. грн, то суд зауважує, що жодних підтверджуючих документів з даного приводу суду не надано.

Також суд зауважує, що відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля марки «Setra 215 HD», д.н.з. НОМЕР_2 застрахована в ПрАТ «СК «ПРОВІДНА». Однак, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (правова позиція Верховного Суду України у справі №6-2808цс15).

За таких обставин суд вважає,що цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до відповідачів ОСОБА_22 та ОСОБА_12 про солідарне відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягає до часткового задоволення в частині вимог, пред`явлених до відповідача ОСОБА_12 (роботодавця ОСОБА_13 , що є власником джерела підвищеної небезпеки), а в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_13 слід відмовити.

Зважаючи на те, що згідно копії договору №26/07- РК від 26.07.2013 (т.1 а.с.36) зазначено розмір попереднього гонорару представника потерпілого ОСОБА_10 -500 грн, за надання консультаційних послуг одноразова фіксована сума 250 грн, гонорар і покриття витрат 40% від мінімальної заробітної плати за одну годину роботи, про що складається акт виконаних робіт, який підписується сторонами. Надано суду також копію квитанції до прибуткового касового ордера №26/08-2РК від 26.08.2013, згідно якого ОСОБА_9 сплачено адвокату ОСОБА_10 2000 грн. Оригіналів документів, що пітверджують понесені потерпілим витрати на правову допомогу адвоката ОСОБА_10 суду не надано. Також потерпілим суду не надано документів, що підтверджують витрати на правову допомогу адвоката ОСОБА_11 .

Відповідно до ст.ст.118,124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого в користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, у тому числі витрати на правову допомогу.

Зважаючи на відсутність документального підтвердження оригіналами документів витрат потерпілого на правову допомогу, у стягненні з обвинуваченого витрат на правову допомогу в сумі 2000 грн слід відмовити.

Під час судового розгляду представником потерпілого-цивільного позивача заявлено клопотання про накладення арешту на транспортні засоби, які є власністю ОСОБА_12 для забезпечення поданого потерпілим позову, до якого додано копію відповіді УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області від 17.09.2013 №16/2938 (т.1 а.с.151-153).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 171 КПК України, у клопотанні цивільного позивача про арешт майна обвинуваченого для забезпечення цивільного позову повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди. Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, повинна бути співмірною із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно ч.1 ст.173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК, тобто запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

Зважаючи на те, що суду не надано жодних доказів співмірності розміру заподіяної шкоди із вартістю майна, про арешт якого клопоче представник потерпілого, а також не доведено жодного ризику, передбаченого абз.2 ч.1 ст.170 КПК України, в тому числі щодо можливого відчуження транспортних засобів цивільним відповідачем під час судового розгляду провадження для унеможливлення виконання судового рішення щодо заявленого цивільного позову, у клопотанні про накладення арешту на майно слід відмовити.

Запобіжний захід особисте зобов`язання ОСОБА_13 слід скасувати.

Питання речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.129, 370, 373, 374 КПК України, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_13 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України.

На підставі ст.49 КК України звільнити ОСОБА_13 від кримінальної відповідальності за ст.128 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Запобіжний захід особисте зобов`язання ОСОБА_13 скасувати.

Цивільний позов ОСОБА_9 задовольнити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя с.Жураки Богородчанського району Івано-Франківської області, РНОКПП НОМЕР_5 , на користь позивача ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,жителя АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , - 1181 (одна тисяча сто вісімдесят одна) гривна 41 копійка на відшкодування матеріальної шкоди - витрат на лікування.

Стягнути з відповідача ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя с.Жураки Богородчанського району Івано-Франківської області, РНОКПП НОМЕР_5 , на користь позивача ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,жителя АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , - 175392 (сто сімдесят п`ять тисяч триста дев`яносто дві ) гривні 00 копійок на відшкодування втраченого заробітку (доходу) внаслідок зменшення професійної працездатності одноразово за три роки за період з 22.05.2013 до 21.05.2016.

Стягувати з відповідача ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя с.Жураки Богородчанського району Івано-Франківської області, РНОКПП НОМЕР_5 , на користь позивача ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,жителя АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , щомісячні виплати в сумі 4782 (чотири тисячі сімсот вісімдесят дві) гривні 00 копійок, починаючи з 22.05.2016, на відшкодування шкоди у відсотках зменшення професійної працездатності, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Стягнути з відповідача ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя с.Жураки Богородчанського району Івано-Франківської області, РНОКПП НОМЕР_5 , на користь позивача ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , 100000 (сто тисяч) гривень на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

В задоволенні клопотання представника потерпілого цивільного позивача ОСОБА_11 про накладення арешту на майно цивільного відповідача ОСОБА_12 відмовити.

Речовий доказ (згідно постанови від 13.07.2013): автобус марки «Setra 215 HD», д.н.з. НОМЕР_2 , вважати повернутим власнику ОСОБА_12 .

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Суддя ОСОБА_1