АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
адвоката ОСОБА_6
підозрюваної ОСОБА_7
слідчого ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000035 за апеляційною скаргою підозрюваної ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08.04.2017р. щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонерка, раніше не судимої,-
В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою слідчого судді клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділення слідчого відділу Управління СБ України в Чернівецькій області капітана юстиції ОСОБА_8 задоволено та застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 07 червня 2017 року.

Відповідно до ухвали, слідчий суддя задовольняючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_7 врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, тяжкість злочину, в якому ОСОБА_7 підозрюється, конкретні обставини вчинення злочину, дані про особу підозрюваної та прийшов до висновку про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки слідчим доведено, що підозрювана може вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

На вказану ухвалу слідчого судді підозрюваною ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, у якій вона просить скасувати зазначену ухвалу районного суду та постановити нову ухвалу, якою звільнити її з-під варти.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що слідчим суддею при обрані їй запобіжного заходу не було враховано її вік, стан здоров`я, що в неї на утриманні перебуває батько у віці 81 рік, який потребує сторонньої допомоги і не може сам себе обслуговувати. Вказує, що підозра за ч.1 ст.258-3 КК України є необґрунтованою і не може бути підставою для тримання її під вартою. Вважає, що органом досудового розслідування не надано суду жодного доказу того, що вона перебуваючи на волі може вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку підозрюваної ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, посилаючись на обставини в ній зазначені, прокурора, який просив ухвалу районного суду залишити без зміни, Кримінальне провадження №11-сс/794/91/17 Слідчий суддя: ОСОБА_9
Категорія: ч.1ст.258-3 КК України Доповідач: ОСОБА_1
а апеляційну скаргу, як необґрунтовану без задоволення, дослідивши матеріали провадження, вивчивши клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , включаючи наявні матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, в рамках якого було подано клопотання, та дослідивши докази по вказаних матеріалах, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях національного законодавства, а саме в ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності зазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органи досудового слідства підозрюють ОСОБА_7 у вчиненні умисного, закінченого, особливо тяжкого кримінального правопорушення, де остання неодноразово сприяла діяльності терористичної організації на окупованій території Донецької області, усвідомлювала, що дана терористична організація, діяльності якої вона сприяє, діє на території України незаконно та що її учасники застосовують зброю, вчиняють терористичні акти, захоплення будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, вбивства людей, вибухи, підпали та інші дії (зокрема, артилерійські обстріли), які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, завдають значної майнової шкоди та призводять до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади, місцевого самоврядування, а також перешкоджають виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України, військовослужбовцями Збройних Сил України та інших військових формувань України, задіяними у проведенні Антитерористичної операції, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк віл 8 до 15 років з конфіскацією майна або без такої, а в матеріалах справи є достатньо доказів для її обґрунтованої підозри у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Із врахуванням вищенаведеного та вимог п.4 ч.2 ст.183 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя виніс законне та обґрунтоване рішення, обравши ОСОБА_7 саме такий запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою.

А тому, на думку колегії суддів, необґрунтованими є посилання у апеляції на те, що ухвала слідчого судді не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Що стосується посилань апелянта на те, що в ухвалі слідчого судді не зроблено посилання на докази, які підтверджують наявність ризиків, передбачених в ст.177 КПК України, на думку колегії суддів, є такими, що не заслуговують на увагу і спростовуються матеріалами провадження.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 зареєстрована в АДРЕСА_2 , а фактично проживає в АДРЕСА_1 . Із відповіді начальника СВ Управління СБУ в Донецькій області ОСОБА_10 вбачається, що син підозрюваної ОСОБА_7 - ОСОБА_11 являється учасником не передбачених законом України збройного формування «Розвідувальне управління» терористичної організації на окупованій території Донецької області, а саме, обіймає посаду командира роти вказаного незаконного збройного формування.
Вищевказані обставини слідчим суддею було враховано і вірно зроблено висновок про наявність ризиків, що підозрювана ОСОБА_7 перебуваючи на волі може безперешкодно переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду на непідконтрольних військам АТО територіях за сприянням її сина, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Наведені вище докази, на думку колегії суддів, свідчать про те, що будь-які інші запобіжні заходи, окрім як тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, передбачених ст.177 КПК України та зазначених у клопотанні слідчого.
Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги та відсутності правових підстав для скасування судового рішення.

Викладені в ухвалі слідчого судді висновки не суперечать правовим позиціям, висловленим у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, на які посилається апелянт.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 193, 194, 422 КПК України колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу підозрюваної ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08.04.2017р. про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без зміни.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3