УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Еталон-Консалтінг», про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року у кримінальному провадженні № 0001990, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 березня 2015 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 205-1, ч. 3 ст. 358 КК України,
в с т а н о в и в:
17 травня 2017 року представник ТОВ «Еталон-Консалтінг» адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив скасувати арешт нежилих приміщень готельно-ділового комплексу №№ 82, 83, 84, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року у кримінальному провадженні № 0001990, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 березня 2015 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 205-1, ч. 3 ст. 358 КК України.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав своє клопотання та просив його задовольнити з підстав у ньому наведених.

Старший слідчий в ОВС 1-го відділу 1-го управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_4 , за клопотанням якого було арештовано майно, в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання представника ТОВ «Еталон-Консалтінг» адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту нежилих приміщень готельно-ділового комплексу №№ 82, 83, 84, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що арешт накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року обґрунтовано та потреба в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження на даний час не відпала. При цьому, звертав увагу суду на те, що зазначене нерухоме майно відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, тобто є речовим доказом в рамках кримінального провадження № 0001990 від 27 березня 2015 року.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення заявника ОСОБА_3 та слідчого ОСОБА_4 , слідчий суддя дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що ГСУ СБ України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001990, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 березня 2015 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 205-1, ч. 3 ст. 358 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року у справі № 761/2118/17 (провадження № 1-кс/761/1560/2017) клопотання старшого слідчого в ОВС 1-го відділу 1-го управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_4 , погоджене з прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001990, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 березня 2015 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 205-1, ч. 3 ст. 358 КК України, задоволено та накладено арешт, у тому числі, на нежилі приміщення готельно-ділового комплексу №№ 82, 83, 84, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Велика Житомирська, 20 (літера А). Крім того, слідчим суддею вирішено питання про заборону ТОВ «Еталон-Консалтінг» та/або будь-яким іншим фізичним чи юридичним особам відчужувати, розпоряджатися та/або користуватися вищевказаним майном.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як вбачається з матеріалів справи, приймаючи рішення про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт нежилих приміщень готельно-ділового комплексу №№ 82, 83, 84, розташованих за адресою: м. Київ, вул. Велика Житомирська, 20 (літера А), слідчий суддя керувався п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, відповідно до якого арешт майна допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Водночас, незважаючи на посилання слідчого судді на положення ч. 6 ст. 170 КПК України, яким врегульовано порядок накладення арешту на майно у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, ним, усупереч вимогам кримінального процесуального закону, не було враховано, що у зазначеному випадку арешт накладається виключно на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Разом із цим, ТОВ «Еталон-Консалтінг», якому на праві власності належить арештований об`єкт нерухомого майна, не є юридичною особою, щодо якої здійснюється кримінальне провадження № 0001990 від 27 березня 2015 року. У свою чергу, вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 205-1, ч. 3 ст. 358 КК України, за фактом яких здійснюється досудове розслідування даного кримінального провадження, не є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру в розумінні ст. 96-3 КК України.

Крім того, накладаючи відповідний арешт, слідчим суддею не було надано належної оцінки тому факту, що на даний час право власності зазначеного підприємства на нежилі приміщення готельно-ділового комплексу №№ 82, 83, 84, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , ніким не оспорюється.

Що стосується посилання старшого слідчого в ОВС 1-го відділу 1-го управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_4 на те, що вищевказане нерухоме майно є речовим доказом в рамках кримінального провадження № 0001990 від 27 березня 2015 року, вбачається необхідним зазначити, що ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року у справі № 761/2118/17 (провадження № 1-кс/761/1560/2017) не містить жодної вказівки на те, що таке нерухоме майно відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України.

При цьому, в судовому засіданні слідчим не вказано, які саме матеріали кримінального провадження, здобуті в ході досудового розслідування, послугували підставою для розумних підозр вважати, що арештоване майно є доказом злочину.

Не містить ухвала слідчого судді і посилання на конкретні обставини, які свідчать про те, що незастосування судом заборони користування та розпорядження вищевказаним нерухомим майном призведе до його пошкодження, знищення та/або передачі, що, в сукупності з вищевикладеним, дає слідчому судді достатні підстави для висновку про необґрунтованість накладення ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року арешту на нежилі приміщення готельно-ділового комплексу №№ 82, 83, 84, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що досудове розслідування даного кримінального провадження здійснюється з 27 березня 2015 року, питання про арешт нерухомого майна вирішено ухвалою слідчого судді від 20 січня 2017 року, в той час як на момент звернення власника майна до суду в порядку ст. 174 КПК України та розгляду слідчим суддею відповідного клопотання про скасування арешту майна жодній особі не повідомлено про підозру та не пред`явлено обвинувачення, що безумовно суперечить загальним засадам кримінального провадження, зокрема принципу розумності строків, та істотно порушує безумовне право власності ТОВ «Еталон-Консалтінг» на таке майно.

Зазначені вище обставини дають слідчому судді достатні підстави для висновку про необхідність задоволення клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ТОВ «Еталон-Консалтінг», та скасування арешту нежилих приміщень готельно-ділового комплексу №№ 82, 83, 84, розташованих за адресою: м. Київ, вул. Велика Житомирська, 20 (літера А), накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року у кримінальному провадженні № 0001990, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 березня 2015 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 205-1, ч. 3 ст. 358 КК України. У свою чергу, підлягає скасуванню і заборона відчуження, розпорядження та/або користування вищевказаним нерухомим майном.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 170-174, 309, 376, 532 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Еталон-Консалтінг», про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року у кримінальному провадженні № 0001990, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 березня 2015 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 205-1, ч. 3 ст. 358 КК України задовольнити.

Скасувати арешт нежилих приміщень готельно-ділового комплексу №№ 82, 83, 84, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року у кримінальному провадженні № 0001990, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 березня 2015 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 205-1, ч. 3 ст. 358 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1