Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/6748/15-к
Провадження № 1-кп/644/185/17
УХВАЛА
Іменем України
13 лютого 2017 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

Суддів колегії: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

При секретарі ОСОБА_4 ,

За участю прокурора ОСОБА_5 ,

Захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 ,

Захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_9 ,

Обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, обвинуваченого за п.1 ч.2 ст. 115, ч. 1 ст.263, ч. 1 ст. 309 КК України,

ОСОБА_11 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харкова, громадянина України, обвинуваченого за ч. 1 ст.263 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Орджонікідзевського районного суду м.Харкова з 01 липня 2015 року перебуває відповідне кримінальне провадження.

В судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_6 подано клопотання в порядку ст.201 КПК України про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на іншу, не пов`язану із позбавленням волі. Зазначав, що строк його арешту складає 5 років 70 днів, а з урахуванням вимог ч.5 ст.72 КК України термін попереднього ув`язнення складає 10 років 4 місяця. Вказаний термін тримання під вартою вже перевищів мінімальний строк покарання, передбачений ч.2 ст.115 КК України. З урахуванням зазначеного вважав, що ним фактично відбуто покарання, яке може загрожувати а разі доведеності його провини, ще до того як вона доведена. Вважав, що пред`явлене обвинувачення не обґрунтовано, не наведено мотивів та мети вчинення правопорушення, а оскільки судовий розгляд є останнім етапом кримінального процесу, та саме на цьому етапі повинна надаватись оцінка доказам, це позбавляє його можливості реалізувати право на захист. Просив оцінити наявну в матеріалах справи роздруківку телефонних розмов, на підтвердження його алібі. Також зазначав, що протягом часу розгляду справи судом, прокурором жодного разу не надавалось доказів існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, не вирішувалось питання щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, чи може більш м`який запобіжних захід зменшити заявлені ризики. Наполягав на тому, що чисельна практика ЄСПЛ свідчить про те, що само по собі тяжкість кримінального правопорушення не може бути підставою для застосування запобіжного заходу, розгляд повинен відбуватись із дотриманням принців змагальності, без перекладання на обвинуваченого тягару доказування. Просив врахувати, що за вказаний термін сплили строки притягнення до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України. Просив змінити запобіжний захід на іншій не пов`язаний з позбавленням волі, хоча вважає, що обрання будь-якого запобіжного заходу не обґрунтовано, оскільки вважає себе невинуватим. При прийнятті рішення прсив врахувати строк пербування його під вратою в СІЗО, стан здоров`я, наявність грубих порушень в ході розгляду справи.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_12 клопотання підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити та врахувати, що її підзахисний вже протягом тривалого часу перебуває під вартою, прокурором доказів на підтвердження ризиків всупереч встановленого процесуальним законом порядку не надано.

Прокурор проти задоволення відповідного клопотання заперечував, посилався на те, що доводи обвинуваченого вже були предметом розгляду суду раніше, також просив врахувати, що в рішенні Європейського суду з прав людини «Харченко проти України» зазначено, що тримання під вартою може бути виправдано суспільним інтересом, в даному випадку в рамках справи ОСОБА_6 обвинувачується у вчинення вбивства 2 осіб.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 проти задоволення клопотання заперечувала, підтримала думку прокурора, вважала, що перебуваючи на свободі обвинувачений ОСОБА_6 може впливати на її підзахисного.

Обвинувачений ОСОБА_8 просив прийняти рішення на розсуд суду.

У зв`язку із вирішенням питання про запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 та спливом строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 19.02.2017 року судом відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України з`ясовано думку учасників процесу щодо доцільності її продовження.

Прокурор зазначав, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряда кримінальних правопорушень, одно з яких є особливо тяжким, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, в тому числі у вигляді довічного позбавлення волі, розгляд справи триває, є підстави вважати, що обвинувачений може ухилятись від явки до суду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_9 просила продовжити строк тримання під вартою. Обвинувачений ОСОБА_8 просив прийняти рішення на розсуд суду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 проти продовження строку тримання під вартою заперечувала, посилалась на те, що підстав для продовження тримання під вартою обвинуваченого немає, просила врахувати доводи, що були викладені її підзахисним в клопотанні про зміну запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_6 проти продовження строку тримання під вартою також заперечував, посилався на те, що рішенням Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», на яке посилається прокурор, визначено, що сама по собі тяжкість пред`явленого обвинувачення не може бути підставою для обрання запобіжного заходу, а прокурором не доведено наявність ризиків, що свідчать про необхідність продовження строку тримання під вартою.

Суд, вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, встановив наступне.

Відповідно до вимог ст.201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу.

А відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 20 грудня 2016 року було розглянуто клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 в порядку ст.201 КПК України, якою відмовлено в його задоволенні щодо зміни запобіжного заходу та було продовжено строк тримання під вратою до 19 лютого 2017 року. При прийнятті відповідної ухвали враховувались обґрунтованість підозри та ризики відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України.

Так, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, визначальними пунктами ст. 184 КПК України будуть п. 3,5,6,7 ч. 1 ст. 184 КПК України. Тобто, саме виклад обставин, які дають змогу обґрунтовано підозрювати особу у скоєнні злочину, та зробити висновок про наявність ризиків, обґрунтування неможливості запобігти ризикам при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів та обґрунтування обов`язків.

Відповідно до вимог ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а відповідно до ст.18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.
Судом наголошується, що відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення від 28.10.1994р.) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.
Також, відповідно до п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, в даному випадку ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, а саме вчинення вбивства 2 осіб, за яке передбачено покарання в тому числі й довічне позбавлення волі, в цьому полягає суспільний інтерес.
З урахуванням наведеного, суд, вважає, що підстав для задоволення клопотання обвинуваченого за ст.201 КПК України не вбачається. Також суд вважає, що дійсно сама по собі тяжкість інкримінованого правопорушення не може бути підставою для обрання запобіжного заходу, але станом на день розгляду справи провжують існувати обґрунтовані ризики того, що ОСОБА_6 перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, впливати на другого обвинуваченого, та більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення запобігання цих ризиків. З урахуванням наведеного, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню, оскільки судом досліджуються докази, з причин, які не залежать від суду, розгляд кримінального провадження не може бути закінчений до спливу 2-х місячного строку тримання під вартою.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 201, 331 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 в порядку ст.201 КПК України залишити без задоволення.

Продовжити строк дії запобіжного заходу обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою на строк на 60 днів до 13 квітня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: суддя: ОСОБА_1
Судді колегії ОСОБА_2
ОСОБА_3