Справа № 428/6370/14-к
Провадження № 11-кп/782/389/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 липня 2017 року м. Сєвєродонецьк Луганської області
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді : ОСОБА_1

суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря : ОСОБА_4

прокурорів : ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого : ОСОБА_7

захисника - адвоката : ОСОБА_8

спеціаліста : ОСОБА_9

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Сєвєродонецьку в приміщенні Апеляційного суду Луганської області доповнену апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_5

на вирок Кремінського районного суду Луганської області від 18 листопада 2016 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сєвєродонецька, Луганської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, працюючого водієм БМУ-3 «Укртрансгаз», відповідно до ст.89 КК України не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.260 КК України та виправдано через недоведеність вчинення ним кримінального правопорушення.

Як вбачається з вироку суду, органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що у першій половині червня до середини липня 2014 року, більш точної дати та часу не встановлено, були сформовані «комендантська рота» та «окрема розвідувальна рота», які входили до складу незаконних збройних формувань, що діяли на території м. Сєвєродонецька. Метою вказаних підрозділів було проведення розвідувально - підривної діяльності та перешкоджання Збройним силам України по проведенню АТО на території Луганської області. Крім того, членами вказаних підрозділів незаконних збройних формувань, протягом травня-липня 2014 року на території м. Сєвєродонецька Луганської області були побудовані декілька блок - постів, метою створення яких було здійснення озброєними особами контрольно-пропускного режиму та недопущення в`їзду до міста представників органів державної влади та військових підрозділів України. В першій половині червня 2014 року у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на участь у діяльності незаконних збройних формувань, реалізуючи який , у період часу з першої половини червня до середини липня 2014 року ОСОБА_7 перебував у лавах «комендантської роти» та «окремої розвідувальної роти» незаконного збройного формування «Армія Південного Сходу» де отримував вогнепальну зброю (СКС) з метою перешкоджання діяльності Збройних сил України.

Крім того, разом з іншими неустановленими особами незаконного збройного формування ніс чергування на блок - постах, здійснював контрольно-пропускний режим з метою недопущення в`їзду до міста представників органів державної влади та військових підрозділів України.

За результатами розгляду справи суд першої інстанції, своїм вироком визнав ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.260 КК України та виправдав через недоведеність вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_5 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Вважає, що вказаний вирок суду незаконний , необґрунтований, підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції надав не вірну оцінку показанням свідків, допитаних в судовому засіданні , допустив неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог КПК України.
Так, свідок ОСОБА_10 показала, що у травні 2014 року коли вона зі своїм чоловіком ОСОБА_11 ,знайомим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 перебували у смт. Метьолкіне, до них приїхав ОСОБА_7 , який був одягнений у камуфльований одяг чорного кольору та повідомив, що він вступив до рядів ополчення під керівництвом ОСОБА_14 та запропонував її чоловіку ОСОБА_11 вступити до рядів ополчення, при цьому повідомив, що там виплачують великі гроші.
Також, у ОСОБА_7 вона бачила ніж , а у багажнику автомобіля, на якому він приїхав , вогнепальну зброю. В червні 2014 року, коли вона з чоловіком перебували у м. Києві, то їм дзвонив ОСОБА_7 , погрожував, вимагав надати йому ключі від автомобілів «Нива» та «Луаз», які знаходились у м. Сєвєродонецьку для потреб ополчення та знову пропонував чоловіку вступити в ряди ополченців, де з його слів видавали зброю та платили гроші. В подальшому, вказані автомобілі були вкрадені озброєними особами, про що подружжям ОСОБА_15 написано відповідну заяву до правоохоронних органів.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 надав суду покази , які тотожні та узгоджуються з показаннями його дружини ОСОБА_10 .
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 заявив , що він вже не пам`ятає про обставини, які раніше повідомляв під час його допиту слідчим , однак повністю підтвердив , що покази, надані ним на досудовому розслідуванні , відповідають дійсності та не заперечував їх в суді.
В судовому засідання свідок ОСОБА_17 , яка являється матір`ю обвинуваченого, показала, що у період інкрімінованого його сину правопорушення, мешкала у смт. Метьолкіне, а син мешкав у м. Сєвєродонецьку та кожний день перебував на роботі.
Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_18 показала, що ОСОБА_7 у період вчинення злочину мешкав у смт. Метьолкіне та їздив звідти на роботу.
Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_19 показала, що майже усе літо 2014 року ОСОБА_7 бачила у смт. Метьолкіне.
Разом з тим, покази свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 спростовуються показами свідка ОСОБА_20 , який у судовому засіданні показав, що він знайомий з ОСОБА_7 по роботі у БМУ-3 філії «фірма «Укргазпромбуд» в якому він безпосередньо заповнював графік виходу на роботу у тому числі щодо ОСОБА_7 , що останній у травні 2014 року відпрацював 5 днів, у червні 2014 року - 2 дня, у липні 2014 року - 1 день.
Окрім того, покази свідка ОСОБА_20 підтверджуються письмовим доказом у вигляді табеля обліку використання робочого часу за травень-липень 2014 року, згідно якого ОСОБА_7 працював водієм БМУ-3 філії «фірма «Укргазпромбуд» у травні 2014 року - 5 днів, у червні 2014 року - 2 дні, у липні 2014 року - 1 день.
Таким чином, ОСОБА_7 у період інкримінованого йому злочину не перебував на роботі, оскільки знаходився у незаконних збройних формуваннях.
Прокурор вважає , що суд поклав у основу виправдувального вироку виключно показання свідків сторони захисту, незважаючи на те, що вони є зацікавленими особами та їх покази слід оцінювати критично, так як вони спростовуються доказами та показаннями свідків обвинувачення.
Так, свідок ОСОБА_17 є матір`ю обвинуваченого, яка не буде при жодних обставинах свідчити проти сина, що знайшло своє підтвердження під час її допиту в частині, що її син постійно працював у БМУ-3 філії «фірма «Укргазпромбуд», які спростовуються показами свідка ОСОБА_20 , а також дослідженими доказами - табелю обліку використання робочого часу. Крім того, ОСОБА_17 сама склала, підписала та надала органу досудового розслідування характеристику на свого сина, що є недопустимим, однак судом вона необґрунтовано прийнята до уваги , як документ, що характеризує обвинуваченого.
Окрім того, свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 є сусідами батьків обвинуваченого та мешкають у смт. Метьолкіне, тому їх покази слід також сприймати критично.
Прокурор вважає, що висновок суду про визнання показів свідків обвинувачення : ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_16 неналежними доказами, є безпідставний, тобто не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та не ґрунтується на матеріалах справи.
Судом допущена неповторна судового розгляду, оскільки не досліджені обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного рішення, а саме судом не було вжито усіх передбачених законом заходів щодо допиту у якості свідка обвинувачення ОСОБА_13 , який згідно показів свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_21 також міг підтвердити або спростувати їх покази, надані ними в суді.
Належним чином не перевірені покази під час допиту у судовому засіданні свідка ОСОБА_12 , який у зв`язку з тим, що пройшло багато часу, невпевнено давав покази та іноді його покази відрізнялися від показань, наданих ним на досудовому розслідуванні, під час допиту його співробітниками СБУ. Разом з тим, він в повному обсязі підтвердив свої показання, надані ним під час досудового розслідування.
Крім того, судом належним чином не перевірені твердження свідка ОСОБА_10 щодо крадіжки її сімейних автомобілів, які , вона вважає, могли бути використані представниками ополчення, її підозру, що саме ОСОБА_22 причетний до скоєного злочину, оскільки у судовому засіданні вона пояснила, що з цього приводу зверталася до правоохоронних органів, однак зазначений факт судом не будо належним чином перевірено.
Так, суд не прийняв до уваги покази свідків сторони обвинувачення, поклавши в основу виправдувального вироку покази свідків сторони захисту, які були спростовані та не підтверджені в суді свідком ОСОБА_23 .

Суд дав невірну оцінку показам свідка ОСОБА_20 , необґрунтовано визнав документи обліку робочого часу роботи обвинуваченого ОСОБА_7 у БМУ-3 філії «фірма «Укргазпромбуд» непереконливим доказом, тобто судом також не вірно дана оцінка зазначеним письмовим доказам.

Позицію обвинуваченого ОСОБА_7 , яку він займав під час всього судового розгляду, заперечуючи свою вину у вчинені злочину ,необхідно розцінювати як спосіб захисту і як бажання ОСОБА_7 уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин, його винуватість повністю підтверджена доказами, отриманими у судовому засіданні.

До початку апеляційного розгляду, прокурор доповнив свою апеляційну скаргу, посилається, що СВ УСБУ в Луганській області розслідувалось кримінальне провадження відносно ОСОБА_24 , якого вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21.10.2015 року визнано винним в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14,ч.2 ст.258, ч.1 ст.253-3, ч.2 ст.260, ч.1 ст.263 КК України та призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі. По зазначеному кримінальному провадженню допитано в якості свідка ОСОБА_7 , який показав, що в липні 2014 року разом зі своїм знайомим Сироваткою , він записався до лав ополчення міста та здійснював охорону периметру будівлі ДІАП, також під час допиту ОСОБА_7 пояснив, що чергував на блок-постах у напрямку виїзду на м. Луганськ. З тим, щоб перевірити покази ОСОБА_7 , надані ним під час розслідування іншого кримінального провадження шляхом встановлення місця перебування Сироватки та його допиту у якості свідка, якого, як на досудовому розслідуванні так і в суді першої інстанції по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_7 , не було допитано, в зв`язку із чим, прокурор просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в зв`язку із допущеною неповнотою розгляду та допущеними істотними порушеннями вимог КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу з доповненнями до неї, просить її задовольнити, вирок суду скасувати та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції, обвинуваченого та його захисника, які просять вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу з доповненнями прокурора без задоволення, свідка ОСОБА_25 , дослідивши матеріали кримінального та судового проваджень, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора з доповненнями до неї, провівши судові дебати та вислухавши обвинуваченого в останньому слові, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно із ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК України суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Згідно із вимогами ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є:
1/ неповнота судового розгляду;
2/ невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;
3/ істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;
4/ неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо: необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.411 КПК України, судове рішення визнається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо :

-суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки;

-за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші;

-висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Разом із тим, вичерпний перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції , зазначено в ст. 415 КПК України, однак у вказаній статті відсутнє посилання , що неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду , викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, на які посилається в своїй апеляційній скарзі прокурор, являються підставою для нового розгляду в суді першої інстанції.

Згідно із вимогами п.3 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій новий вирок у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції, однак прокурор в своїй апеляційній скарзі з доповненнями до неї не ставить питання про ухвалення нового вироку, а відтак , апеляційні вимоги прокурора щодо призначення нового розгляду в суді першої інстанції з підстав зазначених в апеляційній скарзі не ґрунтуються на нормах кримінального процесуального Закону.

Відповідно до обвинувального акту від 06.09.2017 року прокурора відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_5 , погодженого з заступником прокурора Луганської області ОСОБА_26 , під час судового розгляду в суді першої інстанції, ОСОБА_7 змінено обвинувачення з ч.1 ст.258-3 КК України на ч.2 ст.260 КК України, згідно якого останній обвинувачується в тому, що у період часу з першої половини червня до середини липня 2014 року ОСОБА_7 перебував у лавах « комендантської роти» та «окремої розвідувальної роти» незаконного збройного формування «Армії Південного Сходу», де отримував вогнепальну зброю / СКС/ з метою перешкоджання діяльності Збройних сил України.

Крім того, разом з іншими невстановленими особами незаконного збройного формування ніс чергування на блокпостах, здійснював контрольно - пропускний режим з метою недопущення в`їзду до міста представників органів державної влади та військових підрозділів України.

Колегією суддів задоволено клопотання прокурора та під час апеляційного розгляду досліджено покази свідків обвинувачення, наданих в суді першої інстанції, а саме: ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та допитано безпосередньо в залі апеляційного суду свідка обвинувачення ОСОБА_25 , оскільки про нього прокурору стало відомо лише після ухвалення виправдувального вироку щодо ОСОБА_7 .

Із досліджених апеляційним судом показів свідка обвинувачення ОСОБА_11 вбачається, що у квітні 2014 року його погляди та погляди його двоюрідного брата ОСОБА_7 розійшлись, оскільки він був налаштований проукраїнські , а ОСОБА_7 , навпаки, - проросійські, через це у них почались серйозні сварки.

Одного разу ОСОБА_7 приїхав до нього одягнений у військову форму у селище Мєтьолкіне на власному легковому автомобілі ВАЗ 2106, це було в кінці квітня - початку травня 2014 року, більш точної дати не пам`ятає. На ньому була чорна форма, як у інкасаторів, в якій ОСОБА_22 приїхав похизуватися перед ріднею. Він в цей час спочатку відійшов та не приймав участі у спілкуванні з ним. На поясі у ОСОБА_22 він бачив штик- ніж, та з багажнику автомашини було видно приклад зброї. Яка це була зброя, він не знає, бо до рук її не брав, вона була схожа на мисливський карабін, те що це був не автомат Калашникова, він точно знає, бо відрізняє його від іншої зброї. Штик-ніж , який був у чохлі, ОСОБА_22 дістав з дверей автомобіля. Який саме це був штик - ніж, пояснити не може. Тоді вони посварились та ОСОБА_22 пішов з двору. Коли владу захопили бойовики, він був вимушений поїхати до сестри, яка проживає у ОСОБА_27 . ОСОБА_22 неодноразово дзвонив йому та погрожував, ще дзвонив та погрожував якийсь товариш ОСОБА_22 через його проукраїнські переконання. До визволення ОСОБА_28 українськими військами невідомі повідкривали його гаражі в м.Сєвєродонецьку та сел. Метьолкіне, звідки викрали дві його автомашини, він вважає що це було зроблено з подачі ОСОБА_22 .

На момент приїзду ОСОБА_22 , коли він бачив штик - ніж та приклад якоїсь зброї, у Сєвєродонецьку, ще була влада України. Чому він не викликав поліцію, відповісти не зміг. Коли владу в Сєвєродонецьку захватили бойовики, його у місті не було , тому він нічого не може розповісти щодо діяльності в цей час ОСОБА_22 . З ОСОБА_27 він телефонував ОСОБА_22 , просив його зупинитись, останній його не слухав. На той момент у Сєвєродонецьку був батальйон «Призрак». Того факту, що ОСОБА_22 приймав участь у будівлі споруд та укріплень бойовиків , стояв на блок посту, підтвердити не може, так як не бачив, тоді його в місті не було , але про це йому розповідали знайомі та родичі, назвати яких він відмовився, оскільки вони просили їх не називати, давати пояснення правоохоронним органам з цього приводу вони також відмовились , оскільки всі вони являються родичами його та ОСОБА_22 . Йому відомо, що ОСОБА_22 перебував у , так званій «ЛНР» , але був відрахований за пияцтво, оскільки під час проходження курсів підготовки напився, через що був відрахований. Це йому розказали треті особи , назвати яких він також відмовився. Знає, що ОСОБА_22 в людей не стріляв , в бойових діях участі не приймав, вважає, що його брат вчинив цей злочин , оскільки його ввели в оману бойовики ,ворожа пропаганда та бажання заробити.

Із досліджених апеляційним судом показів свідка обвинувачення ОСОБА_12 вбачається, що з обвинуваченим ОСОБА_22 він знайомий не менше чотирьох років. Стосунки нормальні. Про його діяльність в стані бойовиків йому нічого не відомо. Він бачив ОСОБА_22 , коли останній приїздив , приблизно на початку травня 2014 року, до гаражу ОСОБА_15 щоб повернути каністру для пального . В той час ОСОБА_22 був одягнений у чорну форму. Він подумав, що ОСОБА_22 працює на заправці. Шевронів або інших військових знаків на одежі ОСОБА_22 не було, будь-якої зброї при ньому не бачив. З ОСОБА_22 не спілкувався, про що була розмова ОСОБА_22 та ОСОБА_15 - він не чув.

Про той факт, що ОСОБА_22 приймав участь в побудові укріплювальних споруд бойовиків, йому нічого не відомо, а про його перебування в стані бойовиків відомо лише зі слів ОСОБА_11 , якому також розповіли інші особи.

Із досліджених апеляційний судом показів свідка обвинувачення ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_22 є двоюрідним братом її чоловіка. Неприязних стосунків між ними не має. Її чоловік ОСОБА_15 проходив військову службу за контрактом. На початку травня 2014 року подружжя було у с. Мєтьолкіне , куди приїхав ОСОБА_22 на своєму автомобілі. Був одягнений у чорну форму, хоча було жарко. На формі були відсутні будь-які військові знаки. Коли його запитали чому він так одягнений, він відповів, що вступив до ополчення . При собі у нього був штик - ніж, в багажнику автомобіля була зброя, якої вона особисто не бачила. ОСОБА_22 агітував всіх присутніх вступити до ополчення , а саме : її чоловіка, ОСОБА_29 та ОСОБА_30 . Її відомо, що в травні 2014 року під час референдуму у м. Сєвєродонецьку ОСОБА_22 приймав активну участь у його проведенні. Це її відомо зі слів мешканців сел. Мєтьолкіне, яких вона назвати не може, бо вони просили її про це.

У червні 2014 року, коли у м. Сєвєродонецьку почались військові дії, вона та її сім`я виїхали до м. Київа, де мешкає сестра з чоловіком. ОСОБА_22 неодноразово телефонував чоловікові та погрожував, вимагав щоб вони передали йому ключі від двох своїх автомобілів, які знаходились у гаражах у м. Сєвєродонецьку та у селищі Мєтьолкіне. Після дзвінків та погроз ОСОБА_22 їм стало відомо, що люди у військовій формі самовільно повідкривали їх гаражі та викрали належні їм автомашини.

ОСОБА_22 неодноразово спонукав її чоловіка та ОСОБА_29 вступити до ополчення, казав що там платять великі гроші. Під час допиту її в суді першої інстанції пояснила, що Перевишко знаходиться на заробітках у Росії.

У серпні 2014 року, коли вона з чоловіком повернулись з ОСОБА_31 , до її чоловіка ОСОБА_11 приїжджали озброєні люди, одягненні у камуфльовану форму, погрожували її та чоловіку. З початку вони побили останнього, а потім вимагали гроші. ОСОБА_22 тоді не було, але вона вважає, що ці люди приїхали до них за його наведенням, бо у той час чоловік вже не підтримував стосунки з ОСОБА_22 . З приводу викрадення автомобілів ОСОБА_15 писали заяву до поліції , один автомобіль їм повернуто, а іншу автомашину ні .

Допитаний безпосередньо апеляційним судом свідок обвинувачення ОСОБА_25 пояснив, що з ОСОБА_22 особисто не знайомий, неприязних стосунків між ними не має. Вперше побачив ОСОБА_22 , приблизно в липні 2014 року, у ГІАПі, точної дати не пам`ятає. ОСОБА_22 був одягнений у штанах захисного кольору та цивільній футболці червоного кольору. На поясі ОСОБА_22 мав штик - ніж. Чи була у нього зброя, він не пам`ятає. Чи ніс чергування ОСОБА_22 на блок постах чи ні, йому не відомо. Те, що ОСОБА_22 ніс службу у ГІАПі та, що останній був підпорядкований особі з позивним « ОСОБА_32 », йому відомово зі слів інших осіб, назвати яких він не може. У травні 2014 року у приміщенні ОСОБА_33 знаходився штаб ополчення. Будівля ОСОБА_33 охоронялась з центрального входу, з бокових воріт та по задньому периметру. ОСОБА_22 , начебто бачив біля воріт. У його підрозділі ОСОБА_22 не служив. На полігон чи тренування ні разу не виїжджав.

Бойовик із позивним « ОСОБА_34 » займався тренуванням та фізичним вихованням бойовиків. Діяльність його підрозділу була також пов`язана з розвідкою. ОСОБА_22 впізнав спочатку по фотографіях, наданих йому слідчим 26.06.2017 року та підтвердив, що особа, яка знаходиться в залі апеляційного суду та особа, яку він бачив в 2014 році в ГІАПі, одна й таж сама , якою являється ОСОБА_7 .

З огляду на вищезазначене колегія суддів вважає безпідставними посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що суд не вірно виклав у вироку покази свідків обвинувачення, а саме : ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , які начебто, викривають ОСОБА_7 у вчиненні злочину, оскільки їх покази , навіть в тому вигляді, як їх виклав в апеляції прокурор, ґрунтуються на припущеннях та суб`єктивних догадках свідків .

Окрім того, ряд фактів, вказаних в показаннях свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 стали відомі їм зі слів інших осіб, на яких ОСОБА_11 та ОСОБА_10 відмовились посилатись, а ряд фактичних обставин щодо ОСОБА_7 , зазначених в показах ОСОБА_12 , стали відомі останньому зі слів подружжя ОСОБА_15 .

Показання свідка ОСОБА_20 та табель обліку використання робочогу часу за травень липень 2014 року, також не підтверджують обвинувачення ОСОБА_7 , оскільки останній працював водієм БМУ-3 філії « фірми «Укрзагбуд» та у травні 2014 року відпрацював 5 робочих днів; у червні 2014 року 2 дні, а у липні 2014 року 1 день, оскільки в зазначені місяці підприємство фактично не працювало із-за складної суспільно-політичної обстановки, яка склалась на той момент у м. Сєвєродонецьку та на прилеглій до нього території, а не в зв`язку з тим, що ОСОБА_7 перебував у незаконних збройних формуваннях.

Доводи прокурора щодо неповноти судового розгляду, оскільки суд не допитав свідка обвинувачення ОСОБА_13 , спростовуються матеріалами судового провадження, із якого вбачається, що суд приймав необхідні заходи з тим, щоб допитати в судовому засіданні вказаного свідка, однак, на момент розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції свідок ОСОБА_13 , зі слів іншого свідка обвинувачення ОСОБА_10 , знаходився в Російській Федерації на заробітках, в зв`язку із чим, прокурор в судовому засіданні відмовився від його допиту та визнав за можливе закінчити з`ясування обставин та перевірку їх доказами та перейти до судових дебатів без допиту вказаного свідка , якого суд не зміг допитати в поважних причин.

Допитаний безпосередньо апеляційним судом свідок обвинувачення ОСОБА_25 також не надав показів, які б підтвердили чи, навпаки, спростували, обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.260 КК України, оскільки в липні 2014 року , біля будівлі ГІАПу , приблизно два-три рази бачив ОСОБА_7 , однак, конкретно йому нічого не відомо щодо участі обвинуваченого у діяльності незаконного збройного формування, а ряд фактів, які він вказав апеляційному суду, йому відомі зі слів інших осіб, назвати яких він не зміг.

Разом із тим, будь-яких підстав ставити під сумнів достовірність показань інших свідків, допитаних в суді першої інстанції, покази яких зазначені у вироку суду, а саме: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , колегія суддів не вбачає.

Доводи прокурора , що суд не перевірив причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до викрадення двох автомашин із гаражів подружжя ОСОБА_15 , не приймаються до уваги, оскільки, відповідно до вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд проводився лише в межах зміненого прокурором обвинувачення, в порядку ст.338 КПК України, з ч.1 ст.258-3 КК України на ч.2 ст.260 КК України.

Під час судового розгляду прокурором не було висунуто ОСОБА_7 додаткове обвинувачення щодо його причетності до викрадення автомашин ОСОБА_15 , окрім того, будь-яких об`єктивних даних, що ОСОБА_7 причетний до викрадення зазначених автомашин, прокурор, як суду так і апеляційному суду, не надав, разом із тим, обов`язок доведення винуватості особи лежить на органах обвинувачення, а не на суді, тому до- води прокурора в цій частині не ґрунтуються на вимогах Закону.

Доводи прокурора в доповненій апеляційній скарзі, щодо перевірки показів ОСОБА_22 , які він надав, як свідок за кримінальним провадженням щодо засудженого вироком Сєвєродонецького міського суду від 21.10.2015 року ОСОБА_24 та встановлення місця перебування іншої особи ОСОБА_35 та допиту останнього, як свідка в апеляційному суді , колегіє суддів не приймаються до уваги, оскільки відповідно до вимог ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них. Про допит , як свідка обвинувачення ОСОБА_35 , прокурор не заявляв клопотання ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді, а відтак, його доводи в цій частині не ґрунтуються на нормах Закону.

Доводи прокурора, що ОСОБА_17 , яка є матір`ю обвинуваченого, сама склала, підписала та надала органу досудового розслідування характеристику на свого сина, що є недопустимим, однак судом вона необґрунтовано прийнята до уваги, як документ, що характеризує обвинуваченого, не приймаються до уваги, оскільки в матеріалах кримінального провадження / т.2 ар.пр.68 / є побутова характеристика від 08.09.2014 р. за № 384 директора КП « Жилсервіс Евріка» ОСОБА_36 , а тому побутова характеристика обвинуваченого, підготовлена його матір`ю ОСОБА_17 від 15.09.2014 року / т.2 ар.пр.67/ ніяким чином не перешкодила та не могла перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженню підлягають доказуванню : подія кримінального правопорушення / час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення / , винуватість обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Зазначені вимоги кримінального процесуального Закону органами досудового розслідування та обвинувачення не виконані, суд ретельно дослідив зазначені докази, надав їм правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов висновку про те, що у своїй сукупності досліджені докази свідчать про недоведеність вини ОСОБА_7 у зміненому в суді прокурором ОСОБА_5 обвинувачені за ч.2 ст.260 КК України, при цьому, відповідно до закріпленої у ст.62 Конституції України презумпції невинуватості, суд всі сумніви щодо доведеності обвинувачення тлумачив на користь обвинуваченого.

Так, свідки обвинувачення ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 дали пояснення щодо подій, які мали місце в першій половині травня 2014 року, а не в період з першої половини червня до середини липня 2014 року, який вказано органами обвинувачення, як час скоєння ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Пояснення допитаного в апеляційній інстанції свідка ОСОБА_25 також фактично не підтверджують зміненого прокурором обвинувачення щодо ОСОБА_7 із підстав, зазначених вище.

Разом із тим, всі докази, досліджені судом першої інстанції та перевірені апеляційним судом, не підтвердили, що ОСОБА_7 у зазначений у зміненому обвинувачені час, перебував у лавах « комендантської роти» та «окремої розвідувальної роти» незаконного збройного формування « Армія Південного Сходу», отримував вогнепальну зброю /СКС/, з метою перешкоджання діяльності ЗСУ, разом з невстановленими особами незаконного формування ніс чергування на блокпостах, здійснював контрольно-пропускний режим з метою недопущення в`їзду до міста представників органів державної влади та військових підрозділів України.

Окрім того, органами досудового розслідування взагалі не надано будь-яких об`єктивних доказів на підтвердження факту, що з першої половини червня до середини липня 2014 року , в м. Сєвєродонецьку та на прилеглій до нього території, були незаконно створені та діяли , так звані «комендантська рота» та «окрема розвідувальна рота» незаконного збройного формування «Армії Південного Сходу» , в лавах яких, згідно зміненого обвинувального акту, незаконно перебував обвинувачений.

Колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно досліджені надані сторонами докази, висновки суду, викладені у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом не допущено неповноти судового розгляду та істотних порушень вимог кримінального процесуального Закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що виправдувальний вирок суду належить залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора з доповненнями до неї - без задоволення.

На підставі вищезазначеного, керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404,405,ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Кремінського районного суду Луганської області від 18 листопада 2016 року , яким ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано у кримінальному провадженні через недоведеність вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.
Копію ухвали направити сторонам.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3

_______________ __________________ __________________