Справа № 191/5032/16-к
Провадження № 1-кп/191/89/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2017 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Синельникове матеріали кримінального провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянин України, українець, з неповною середньою освітою, не одружений, не працюючий, зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживаючий: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

1) 29.10.2007 року Синельниківським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнився 31.12.2010 року умовно-достроково на 1 рік 6 місяців 9 днів;

2) 19.10.2012 року Павлоградським міським судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу 850 грн.;

3) 20.02.2013 року Павлоградським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК з іспитовим строком на 1 рік;

4) 25.11.2013 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 263, ст.. 70, 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

5) 10.01.2014 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст.185, ч.2 ст. 263, ч.2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України

до 3 років 6 місяцям позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст.71 КК України приєднано невідбутий строк покарання 6 місяців за вироком Павлоградського

міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.02.13 року і остаточно призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.05.2014

року, керуючись ст.379 УПК України доповнено резолютивну частину вироку вказаного міськрайонного суду від 10.01.14; на підставі ч. 4ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.13 більш суворим за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області та остаточно призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Звільнився 05.05.2016 з П`ятихатської ВК Дніпропетровської області (№122) за ухвалою Синельниківського міськрайонного суду від 25.04.2016 року за ст. 81 КК України, умовно-достроково, не відбутий строк - 1 рік 3 місяці 10 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

а також за участю:

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 26 вересня 2016 року приблизно о 01 годині 00 хвилин, з метою крадіжки чужого майна, прийшов до домоволодіння АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_5 . Після чого, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне, поєднане з проникненням у житло, таємне викрадення чужого майна, та звернення його на свою користь, впевнившись у відсутності свідків-очевидців та в тому, що його дії носять таємний характер та за ними ніхто не спостерігає, діючи з корисливих мотивів, шляхом відчинення хвіртки безперешкодно проник на територію вказаного домоволодіння. Знаходячись коло будинку, шляхом виставлення скла у віконному пройомі, проник всередину приміщення будинку АДРЕСА_2 , звідки діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, повторно викрав чавунну плиту грубного опалення, вартість якої згідно висновку судово-товарознавчої експертизи від 12.10.2016 № 06/10 становить 320 гривень, котра належить потерпілій ОСОБА_5 . Після чого, доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_4 , діючи умисно з викраденим майном залишив територію домоволодіння та розпорядився викраденим майном, належним ОСОБА_5 , на власний розсуд, чим заподіяв останній матеріальних збитків на суму 320 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, розкаявся в скоєному, та пояснив, що все було так як викладено в обвинувальному акті. Плиту приніс в будинок по АДРЕСА_2 , де в той час проживав, оскільки потрібно було топити піч.

Потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що 28.09.2016 року прийшла на АДРЕСА_2 та побачила, що у вікні будинку витягнуте скло. В будинку помітила зникнення чавунної плити. Син співмешканки ОСОБА_4 сказав, що вночі дядя ОСОБА_6 приніс плиту. Також сусід повідомив, що по АДРЕСА_2 топиться піч. Коли вона зазирнула через хвіртку будинку АДРЕСА_2 , то побачила свою чавунну плиту. Вона просила ОСОБА_4 повернути плиту, але у відповідь почула лише погрози. Потім працівники поліції повернули їй плиту. ОСОБА_4 вибачився перед нею. Претензій матеріального та морального характеру не має. Питання щодо обрання міри покарання просила вирішити на розсуд суду.

Оскільки учасники судового провадження не оспорювали обставин вчиненого кримінального правопорушення та не заперечували проти судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, відтак, у суворій відповідності до даних вимог, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. За таких обставин суд прийняв рішення про проведення судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене вище, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілу, дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, що його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю та встановлена винність обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (краждка), вчинена повторно, поєднане з проникненням у житло.

Суд, призначаючи покарання обвинуваченому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчинення кримінального правопорушення, яке згідно з ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який раніше неодноразово судимий, судимості не зняті та непогашені в установленому законом порядку, даний злочин вчинив в період умовно-дострокового звільнення, що свідчить про схильність обвинуваченого до скоєння умисних тяжких злочинів та його небажання стати на шлях виправлення, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся в скоєному та попросив вибачення у потерпілої, шкода потерпілій відшкодована шляхом повернення майна.

До обставини, що пом`якшує покарання згідно ст. 66 КК України, суд відносить шире каяття.

Обставин, що відповідно до вимог ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, його відношення до скоєного, наслідки суспільно-небезпечного діяння, відсутність у обвинуваченого будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим та враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що також при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а тому суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 повинно бути обрано необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, а саме у вигляді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті Кримінального Кодексу України, із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369 - 371, 373 - 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі з поміщенням його до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.01.2014 року остаточно призначити покарання ОСОБА_4 у вигляді 3 (трьох) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі з поміщенням його до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з моменту його затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази, що знаходяться під зберігальною розпискою (а.с. 22), залишити у володінні потерпілої ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1