Ухвала
іменем україни
14 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

переглянула в судовому засіданні ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 25 жовтня 2016 року за касаційною скаргою заступника прокурора Сумської області щодо ОСОБА_6 .

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 серпня 2016 року, залишеним без зміни апеляційним судом, засуджено:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 71 КК ОСОБА_6 визначено остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 червня 2012 року, у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

На підставі ст. 72 КК ОСОБА_6 зараховано строк попереднього ув`язнення з 04 вересня 2015 року по 17 серпня 2016 року включно, та з 18 серпня 2016 року по 25 жовтня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за те, що він, 04 вересня 2015 року, приблизно о 14.00 год., з метою викрадення чужого майна, проник на територію садиби № по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_7 на загальну суму 4612 грн.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Своє прохання обґрунтовує тим, що суд апеляційної інстанції, при перегляді вироку місцевого суду, порушуючи вимоги ст. 419 КПК, належним чином не розглянув доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд не спростував доводи засудженого щодо неправильності кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК. Вважає, що суд не послався на докази, які б підтверджували факт незаконного проникнення та у фактичних обставинах, які суд визнав доведеними не зазначено спосіб проникнення засудженим до домоволодіння. Зазначає, що не знайшли у вироку спростування доводи засудженого про те, що з переліченого в обвинувальному акті майна він викрав тільки частину. Стверджує, що суд безпідставно не допитав в судовому засіданні потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який не підтримав доводи касаційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Згідно ст. 434 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Свій висновок щодо доведеності вини засудженого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, суд першої інстанції належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 . Кваліфікація дій засудженого за ч. 3 ст. 185 КК України є правильною. Вирок відповідає вимогам статей 370, 373-374 КПК є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Твердження прокурора про те, що суд належним чином не спростував доводи ОСОБА_6 щодо неправильності кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК, не ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах.

Зокрема, суд першої інстанції правильно обґрунтував своє рішення показаннями: засудженого ОСОБА_6 , про обставини таємного викрадення ним чужого майна з садиби потерпілого, який в судовому засіданні свою вину визнав частково; протоколами огляду місця події; протоколом проведення слідчого експерименту; висновком товарознавчої експертизи, тощо.

Суд належним чином дослідив ці та інші докази по справі, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази у справі узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, а тому суд правильно обґрунтував ними обвинувачення засудженому та правильно, визнавши його винуватим, кваліфікував дії за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки він таємно, повторно викрав чуже майно, поєднане з проникненням в житло.
Апеляційний суд за апеляційною скаргою прокурора, переглянув вирок суду першої інстанції та з наведенням ґрунтовних мотивів визнав доведеність вини та кваліфікацію дій засудженого за зазначеними у вироку нормами закону України про кримінальну відповідальність правильною. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Доводи прокурора про те, що суд не зазначив спосіб проникнення та місце розташування речей, які ОСОБА_6 викрав, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, за результатами якої, з наведенням належної аргументації, правильно відхилені судом.
Отже, підстав вважати ОСОБА_6 необґрунтовано засудженим за

ч. 3 ст.185 КК України, колегія суддів не вбачає.
Покарання засудженому призначено у відповідності до вимог статей 50, 65, 71 КК та за своїм видом і розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б тягли за собою безумовне скасування чи зміну судових рішень щодо ОСОБА_6 , як то зазначено в касаційній скарзі, не встановлено.

Виходячи з наведеного, підстав для задоволення касаційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 433436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів

у х в а л и л а:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 25 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3