Справа № 369/7103/17
Провадження № 1-кс/369/1923/17
У Х В А Л А
05 липня 2017 року м. Київ

Під час огляду місця події, проведеного 09.01.2015, встановлено, що вищевказані земельні ділянки дійсно знаходяться в лісосмузі на території Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району, а саме 2 та 3 кварталів 23 виділу Києво-Святошинського державного агролісництва, що підтверджується даними лісовпорядкування 2006 року.
Натомість, всі вищевказані земельні ділянки були відведені для індивідуального садівництва або особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що не відповідає дійсності, оскільки вказані земельні ділянки розташовані в межах лісосмуги.
Отже, в діях службових осіб Головного управління Держземагентства у Київській області та Управління Держземагентства у Києво-Святошинському районі, які зловживаючи своїм службовим становищем, видали накази про відведення вищевказаних земельних ділянок та зареєстрували вищевказані земельні ділянки з грубим порушенням земельного законодавства, в результаті чого земельні ділянки вибули з державної власності, у зв`язку з чим прокурором правова кваліфікація кримінального правопорушення змінена з ч. 1 ст. 366 на ч. 1 ст. 364 КК України.
За інформацією Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області документація із землеустрою на вищевказані земельні ділянки в Управлінні відсутня, оскільки не передана розробником до архіву.
З огляду на викладене, вищевказані земельні ділянки у даному кримінальному провадженні є предметом кримінального правопорушення, набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення та є доказом вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України. Крім того, на цей час існує обґрунтована загроза, що в разі невжиття заходів забезпечення кримінального провадження на вказані земельні ділянки, зелені насадження, якими вони вкриті можуть бути пошкоджені, зіпсовані, знищені, а спірні земельні ділянки можуть бути відчужені.
Згідно положення ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.
Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним участині другій статті 167цього Кодексу.
Згідно п. 1, 4 ч. 2 ст. 167 КПК України вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні дані вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди, або одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Згідно абзацу другого ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
В даній ситуації задля збереження вилучених речей, які можуть виявитися речовими доказами є необхідність у накладенні арешту на них.
На підставі викладеного, приймаючи до уваги, що вищевказані речі можуть бути предметом та знаряддям вчинення злочину, відповідно до вимог ст. ст. 40, 131, 132, 170, 171 КПК України, ст.. слідчий просить накласти на них арешт; заборонити розпоряджатися та користуватися будь-яким чином вищевказаними речами.
Відповідно до ч.1 ст.107 КПК України фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалась.
Вивчивши клопотання, додані до нього документи, приходжу до переконання, що клопотання обґрунтоване, підлягає задоволенню, оскільки прокуором доведено наявність достатніх підстав вважати, що було вчинене кримінальне правопорушення,передбачене ч.1 ст.364 КК України, зазначені у клопотанні речі можуть бути доказом вчинення злочину, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, можуть зберігати на собі сліди злочину, бути прихованими, відчуженими чи пошкодженими з метою приховування слідів злочину, що може перешкодити кримінальному провадженню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.170-173 КПК України, слідчий суддя,-

Клопотання задовольнити.
Ухвала виконується слідчим негайно.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом 5 (пяти) днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя: ОСОБА_1