Ухвала
іменем україни
25 липня2017 рокум. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000069 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Макмуд-Миктеб Ставропольського краю Російської Федерації, проживаючого на АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_7 , який брав участь у розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 10 лютого 2017 року,
в с т а н о в и в:

Вироком Малиновського районного суду міста Одеси від 17 листопада 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки із конфіскацією майна.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 210 000 грн. матеріальної шкоди.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 27 жовтня 2014 року в ранковий час доби за попередньою змовою з особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, перебуваючи на території бази «Орбіта» на АДРЕСА_2 , із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я ОСОБА_8 , здійснили напад на останнього, в ході якого заволоділи грошима потерпілого в сумі 210 000 грн. При цьому роль ОСОБА_6 полягала у спостеріганні за навколишньою обстановкою, поведінкою потерпілих та у разі необхідності наданні допомоги особам, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, у заволодінні майном потерпілого.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 10 лютого 2017 року вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання змінено, скасовано застосування щодо засудженого додаткового покарання у виді конфіскації майна. У решті вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок м`якості, просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вказує, що відмовивши у задоволенні апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд в порушення вимог ст. 419 КПК належним чином не перевірив доводів про неправильне застосування щодо ОСОБА_6 положень ст. 75 КК, що в свою чергу призвело до м`якості призначеного засудженому покарання.

Засуджений ОСОБА_6 , за клопотанням якого касаційний розгляд неодноразово відкладався, в судове засідання суду касаційної інстанції 25 липня 2017 року не з`явився і про причини неявки не повідомив.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_5 на підтримку касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно приписів ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, який згідно з вимогами ст. 12 КК є тяжким.

Обираючи ОСОБА_6 покарання, суд врахував молодий вік засудженого 26 років, наявність на утриманні малолітньої дитини, пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, сприяння слідству, відсутність обставин, що його обтяжують, врахував мотив, яким керувався засуджений надання допомоги хворій дитині, а також пасивну роль ОСОБА_6 серед інших співучасників, який безпосередньо насильницьких дій щодо потерпілих не вчиняв, а лише спостерігав за навколишньою обстановкою.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, суд визнав їх такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому призначив ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК покарання із застосуванням положень ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією майна, що є нижчим від найнижчої межі, встановленої в санкції вказаної норми. І застосування цієї норми прокурор у касаційній скарзі не оскаржив.

Разом з цим, свого рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК суд не обґрунтував, не навів мотивів, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання у виді позбавлення волі, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до м`якості призначеного покарання.

Переглядаючи вирок за апеляцією прокурора в частині призначеного покарання, апеляційний суд доводів апеляційної скарги належним чином не перевірив та безпідставно залишив вирок місцевого суду в частині звільнення засудженого від відбування покарання без зміни.

В ухвалі апеляційний суд не вказав які саме обставини, окрім тих, що були враховані місцевим судом при застосуванні щодо ОСОБА_6 положень ст. 69 КК, стали підставою для звільнення засудженого від відбування покарання.

Як убачається зі змісту судових рішень, обставини, які пом`якшують покарання та характеризують особу засудженого, в тому числі і ті, на які апеляційний суд послався в ухвалі, були враховані при призначенні засудженому покарання, нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 187 КК.

В даному випадку з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, а також об`єкту злочинного посягання, яким в тому числі обов`язково виступають життя та здоров`я потерпілих, скрутне матеріальне становище та потреба у коштах на лікування дитини не можуть бути підставою для звільнення засудженого від відбування покарання.

Таким чином, на думку колегії суддів, застосування щодо ОСОБА_6 положень ст. 75 КК є неправильним застосуванням кримінального закону, оскільки не сприяє меті покарання та є недостатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Враховуючи викладене, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене і, за умови підтвердження такого ж обсягу обвинувачення і тих же даних про особу винного, звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням слід вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність ст. 75 КК, що призвело до м`якості призначеного покарання.

Керуючись п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,статтями 434, 436, 441, 442 КПК, суд
п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 10 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3