АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/214/17 Справа № 199/6918/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2017 року м. Дніпро

26 січня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження №0000065 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, зареєстрованого та проживаючого до засудження у АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

В апеляції:

- обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, перекваліфікувати його дії за ст. 123 КК України, призначити більш м`яке покарання.

В обґрунтування доводів апеляції обвинувачений ОСОБА_7 посилається на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження, його дії були не правильно кваліфіковані, оскільки потерпілий наносив оточуючим та йому тяжкі образи, які викликали у нього сильне душевне хвилювання. При цьому, вказується на те, що між провокаційними діями потерпілого та формуванням у обвинуваченого злочинного умислу сплинув невеликий проміжок часу, тобто

Провадження № 11-кп/774/214/17 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
обвинувачений не мав достатнього часу необхідного для планування дій. Також, зазначається, що суд залишив поза увагою агресивну, неадекватну поведінку потерпілого, що підтверджують свідки провадження. Крім того, зазначає, що судом не усунуті протиріччя та не надано належної оцінки показам потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в частині даних, які характеризують потерпілого.

Прокурор подав заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого, в яких просить апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 , 8.07.2015 року приблизно о 4-20 годині знаходився біля будинку АДРЕСА_2 , де до нього підійшов незнайомий ОСОБА_12 , з яким у ОСОБА_7 стався конфлікт, в ході якого у останнього на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, виник злочинний намір, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 ..

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 , 8.07.2015 року о 4-28 годині прослідував за ОСОБА_12 вздовж будинку АДРЕСА_2 , наздогнав потерпілого та знаходячись позаду останнього, наніс удар ногою по ногах ОСОБА_12 , від якого останній впав на асфальтовану поверхню тротуару на спину.

ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , підійшов спереду до потерпілого, який піднявся та сидів на тротуарі до нього обличчям та наніс два удари ногою в область голови ОСОБА_12 , в результаті чого умисно спричинив останньому тілесні ушкодження. ОСОБА_7 після побиття ОСОБА_12 зник з місця вчинення кримінального правопорушення, а два удари ногою обвинуваченого у голову потерпілого, спричинили останньому відкриту черепно-мозкову травму у вигляді переломів кісток основи черепу та крововиливів під оболонки та у речовину головного мозку, яка ускладнилась розвитком набряку головного мозку, що за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень та 9.07.2015 року о 4-30 годині в лікарні настала смерть потерпілого ОСОБА_12 ..

Вислухавши пояснення ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити, думку прокурора, який наполягав на залишенні апеляції обвинуваченого без задоволення, наголосив на правильності кваліфікації дій та справедливості покарання, їх доводи в судових дебатах, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим.

Обґрунтованість судового рішення, означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Зазначені у статті 91 КПК України обставини повинні бути підтвердженні показаннями, речовими доказами, документами, висновками експертів.

Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Чинне законодавство визначено говорить про сукупність доказів як про найбільш важливу умову ухвалення обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. При цьому досить важливе значення мають виклад і мотивування оцінки кожного доказу у поєднанні з іншими доказами.

Дані вимоги закону судом першої інстанції були виконані.

Доводи апеляції обвинуваченого ОСОБА_7 про невідповідність вироку фактичним обставинам кримінального провадження, з посиланням на те, що потерпілий ОСОБА_12 своїми діями викликав у нього стан сильного душевного хвилювання, а також на ненадання судом належної оцінки поясненням потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , що призвело до неправильної правової кваліфікації його дій, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, досліджені судом та покладені в основу вироку докази беззаперечно вказують на вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, що виразилися в заподіянні потерпілому ОСОБА_12 умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Факт заподіяння обвинуваченим тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , що спричинило наступної доби, його смерть підтверджений, зокрема свідченнями потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , яка є співмешканкою обвинуваченого, в місцевому суді показала, що з боку потерпілого не було дій, які б несли загрозу для життя чи здоров`я оточуючих, свідка ОСОБА_11 , який районному суду вказав, що не бачив як потерпілий ОСОБА_12 кидався камінням у обвинуваченого, не був очевидцем, як потерпілий кидався битися до ОСОБА_7 , а дії ОСОБА_12 , на його погляд, загрози життю або здоров`ю оточуючим не представляли, він особисто потерпілого не боявся.

За поясненнями брата померлого, що були відібрані судом першої інстанції, у померлого ОСОБА_12 був слабкий фізичний стан.

Неупередженими, на думку колегії суддів, є пояснення свідка ОСОБА_11 , який також стверджував, як видно з вироку, що ОСОБА_12 зовнішньо був «худенький».

Поряд з цим, судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 має зріст 195 см та вагу 110 кг, а відтак, на думку колегії суддів, щоб встановити, що обвинувачений мав значну фізичну перевагу над потерпілим, не потрібно якихось спеціальних знань.

Вищенаведені пояснення є логічними та послідовними, такими, що узгоджуються фактичними даними, що містяться в матеріалах справи, зокрема з протоколом огляду місця події, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_11 , висновками судово-медичних експертиз, показами судового медичного експерта.

Вчинення злочину в стані сильного душевного хвилювання передбачає перш за все протиправні дії потерпілого відносно обвинуваченого, які можуть виражатися в протизаконному насильстві чи тяжкій образі. Разом з тим, потерпілий не вчиняв відносно ОСОБА_7 таких дій, а дослідженими судом доказами підтверджено, що обвинувачений, в ході виниклого конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, знаходячись позаду ОСОБА_12 , наніс удар ногою по його ногам, від якого той впав на спину, після чого обвинувачений підійшов спереду до потерпілого, який піднявся та сидів на тротуарі обличчям до нього, та наніс йому два удари ногою в область голови, що спричинило ОСОБА_12 відкриту черепно-мозкову травму, яка ускладнилась розвитком набряку головного мозку, і від якої 9 липня 2015 року о 4-30 годині настала його смерть.

Таким чином, при розгляді справи в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для її правильного вирішення, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують суб`єктивну сторону злочину, допитані всі особи, показання яких мали суттєве значення для справи, що спростовують твердження обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про те, що потерпілий наносив оточуючим та йому тяжкі образи, які викликали у нього сильне душевне хвилювання та що між такими, на його думку, провокаційними діями потерпілого та формуванням у нього злочинного умислу сплинув невеликий проміжок часу.

При встановлених судом фактичних обставинах справи, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України.

Вирок суду ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, а висновки у судовому рішенні прямо випливають з аргументації, а також є чіткими, тобто не допускають неоднозначного трактування, а тому колегія суддів погоджується з вироком суду першої інстанції.

Щодо доводів про призначення більш м`якого покарання, то як вбачається із вироку, призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, наближене до мінімального, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України. Суд врахував характер і ступень суспільної небезпеки, скоєного кримінального правопорушення, обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, має постійне місце реєстрації, роботи, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, провину визнав частково, демонструє готовність понести заслужене покарання. Таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку на більш м`яке покарання.

Окрім того, враховуючи, що термін участі обвинуваченого у судовому розгляді при перегляді судового рішення у цьому ж кримінальному провадженні включається у строк попереднього ув`язнення, колегія суддів, вважає необхідним виконати вимоги ч. 5 ст. 72 КК України та зарахувати обвинуваченому цей строк з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 , без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 15 липня 2015 року по 24 березня 2016 року та з 15 листопада 2016 року по 26 січня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення, а засудженим у той же строк з дня отримання ним копії ухвали.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області