Провадження № 11-кп/792/359/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Справа № 683/134/17-к Доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисників обвинуваченого ОСОБА_9 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 29 березня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
Вироком Старокостянтинівського районного суду від 29 березня 2017 року,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Самчинці Старокостянтинівського району Хмельницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-23.02.2009 р. Хмельницьким міськрайонним судом за ч.3 ст.185, ч.1 ст.304, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

-13.10.2009 р. Хмельницьким міськрайонним судом за ч.2 ст.190, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці, звільненого з місць позбавлення волі 16.11.2012 р. на підставі постанови Шепетівського міcькрайонного суду від 08.11.2012 р. умовно-достроково з невідбутим строком 10 місяців 24 дні,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 до вступу вироку в закону силу змінено з домашнього арешту на тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 визначено рахувати з 29 березня 2017 року.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_9 22 грудня 2016 року біля 12 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з корисливих мотивів та з метою власної наживи, шляхом вільного доступу, зайшов на територію будинковолодіння по АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_10 , де ліктем руки розбив шибку вікна житлового будинку. Після цього, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, через розбите вікно проник до даного будинку, звідки умисно, таємно, повторно із кімнати-спальні з серванту викрав грошові кошти в сумі 80 грн., дві плитки шоколаду «Корона молочний шоколад», вартістю 25 грн. за одну на загальну суму 50 грн., 300 г шоколадних цукерок «Snickers», вартістю 180 грн. за 1 кг на загальну суму 54 грн., три цукерки «Chupa Chups», вартістю 2 грн. за одну на загальну суму 6 грн., та з кімнати-вітальні з жіночого гаманця, що знаходився у шафі, викрав грошові кошти в сумі 150 грн. Після цього, маючи намір залишити приміщення будинку, був виявлений його власницею ОСОБА_10 у приміщенні кухні, однак, на неодноразові прохання потерпілої зупинитись та повернути викрадене, останній зник з місця вчинення кримінального правопорушення, чим спричинив останній майнову шкоду на загальну суму 340 гривень.
Не погоджуючись із рішенням суду, захисники обвинуваченого подали апеляційні скарги, в яких просять оскаржуваний вирок відносно ОСОБА_9 змінити, перекваліфікувавши його дії з ч.3 ст.186 КК України на ч.3 ст.185 КК України та звільнити від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України.

Свої вимоги аргументують неврахуванням місцевим судом фактичних обставин справи при кваліфікації дій обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_11 проник до будинку потерпілої таємно, викрав майно та вийшов із будинку непомітно для потерпілої.
Зазначають, що судом безпідставно не взято до уваги ряд пом`якшуючих покарання обставин, які встановлені в обвинувальному акті, а саме щире каяття обвинуваченого та сприяння у розкритті злочину, не дано належної оцінки і тому, що на утриманні обвинуваченого перебуває двоє малолітніх дітей, а розмір заподіяної злочином шкоди є незначним та повністю відшкодованим обвинуваченим.
Наголошують, що на час ухвалення вироку, судимість за вчинення ОСОБА_11 останнього злочину, погашена, а тому її врахування судом при призначенні покарання є неприпустимим.
Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскаржуваного судового рішення з коротким викладом доводів апеляційної скарги сторони захисту, вислухавши доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників на підтримку поданих апеляційних скарг з підстав наведених у них, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи вирок місцевого суду законним та обґрунтованим, а вимоги процесуальних опонентів безпідставними, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, колегія суддів приходить до наступного.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що викладені у вироку суду першої інстанції висновки про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені з урахуванням всіх об`єктивних і суб`єктивних факторів, що взяті до уваги при з`ясуванні дійсних обставин події та ґрунтуються на сукупності ретельно досліджених, належним чином проаналізованих, та докладно наведених у вироку доказах, яким дана належна правова оцінка.

Твердження сторони захисту про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого як таємного викрадення чужого майна є безпідставними, оскільки спростовуються фактичними обставинами кримінального провадження, встановленими судом першої інстанції, та розцінюються колегією суддів, як спосіб захисту від кримінальної відповідальності.
Той факт, що в даному кримінальному провадженні в діях обвинуваченого присутнє саме відкрите викрадення чужого майна, тобто грабіж, свідчать послідовні показання потерпілої ОСОБА_10 , проаналізувавши котрі, місцевий суд прийшов до правильного висновку що дії ОСОБА_9 були розпочаті, як крадіжка, а потім переросли у грабіж, оскільки були виявлені потерпілою та незважаючи на це, продовжені обвинуваченим з метою заволодіння майном, що повністю узгоджується із правовою позицією, викраденою у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності».

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпіла з будь-яких причин обмовила чи могла обмовити обвинуваченого у зазначеному злочині, а тому в суду, як і в судової колегії, не було і немає підстав сумніватися в їх достовірності.

Хоча потерпіла і не бачила обличчя особи, яка проникла до її будинку, однак застала її на місці події.

Сам обвинувачений під час допиту в місцевому суді не заперечував як факту проникнення до будинку потерпілої так і викрадення майна належного останній, що в сукупності із вище наведеним свідчить про правильність кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч.3 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний з проникненням у житло.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б могли вплинути на прийняте рішення або свідчать про необ`єктивність, в тому числі виклад показань потерпілої щодо обставин події, упередженість та незаконність проведення судового провадження апеляційним судом не встановлено. В ході розгляду кримінального провадження місцевим судом забезпечено принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними до суду своїх доказів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_9 та безпідставність доводів апеляційних скарг сторони захисту з приводу неправильності кваліфікації його дій.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах призначеного покарання, колегія суддів не вбачає підстав для його зміни, а саме пом`якшення обвинуваченому покарання із врахуванням положень ст.ст.69, 75 КК України, оскільки покарання ОСОБА_9 належним чином судом мотивоване, з врахуванням вимог ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами, внесеними Постановами № 18 від 10 грудня 2004 року і № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Зокрема, суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , врахував конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер і ступінь його суспільної небезпеки, сукупність всіх даних, які характеризують його особу, в тому числі й ті, на які посилається сторона захисту у поданих апеляційних скаргах, та призначив необхідне та достатнє покарання для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, в мінімальних межах санкції інкримінованого йому злочину.

Доводи сторони захисту про неврахування судом при призначенні обвинуваченому покарання ряду пом`якшуючих обставин, які, на їх думку, давали підстави призначити покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої в санкції інкримінованого злочину, а також можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів не приймає, оскільки застосування при призначенні покарання положень ст.69 КК України можливе за наявності не лише ряду обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, але й з урахуванням особи винного, тобто його характеризуючих даних. Тоді як для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, необхідно враховувати не тільки дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують покарання, а й ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи з особливостей та обставин його вчинення.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_9 неодноразово судимий, в тому числі за вчинення умисних тяжких та середньої тяжкості корисливих злочинів, після звільнення із місць позбавлення волі вчинив новий тяжкий злочин, яким порушується одне із найцінніших соціальних благ людини, гарантованих Конституцією України, таке як право власності, що свідчить про стійку злочинну спрямованість, підвищену суспільну небезпечність особи та небажання ставати на шлях виправлення, що, в свою чергу, на переконання колегії суддів, не дає підстав для пом`якшення обвинуваченому призначеного місцевим судом покарання із застосуванням положень ст.ст.69,75 КК України.

Відповідно до ст. 66 КК України щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину є різними формами дійового каяття, за якого особа добровільно, своєю активною поведінкою сприяє розкриттю злочину, запобіганню або усуненню заподіяної ним шкоди.

Щире каяття припускає критичну оцінку особою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність, чого в даному кримінальному провадженні не встановлено, так як обвинувачений під час судового провадження в межах лінії свого захисту вину визнав частково, заперечуючи ряд фактичних обставин, визнаних судом доведеними, і які прямо впливали на кваліфікацію його дій.

Обвинувачений категорично заперечував зустріч із потерпілою в будинку, та виявлення останньою його протиправних дій, що також не дає підстав для висновку про наявність і такої пом`якшуючої покарання обставини, як активне сприяння розкриттю злочину.

Навіть з врахуванням вище вказаних обставин, останні істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та не свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без відбування реального покарання.

Приймаючи до уваги ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_9 за попереднім вироком засуджений за ч.2 ст.190 КК України до остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України, строки погашення судимості не минули.

На підставі викладеного, колегія суддів не знаходить підстав для зміни вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 за тяжкістю призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а:
Вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 29 березня 2017 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_9 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без задоволення.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_9 у строк відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі період з 29 березня 2017 року по 20 червня 2017 року включно.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2 .