Справа № 524/5627/17
Провадження № 1-кс/524/1407/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.08.2017 року слідчий суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , особи у якої вилучено майно особи у якої вилучено майно ОСОБА_4 розглянувши у відкртому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці клопотання слідчого СВ Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 про арешт майна, внесене у кримінальному провадженні № 0002832 від 02.08.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 290 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002832 від 02.08.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 290 КК України, яке погоджене з прокурором Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_5 .

Просив накласти арешт на транспортний засіб ВАЗ 2109, бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , тимчасово вилучений згідно з протоколом огляду місця події від 01.08.2017.

Заслухавши слідчого, особу у якої вилучено майно, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Між тим, відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у клопотанні про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Другий абзац частини першої статті 170 КПК України, зазначає, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

В судовому засіданні, слідчий не довів необхідності у застосування арешту, оскільки автомобіль з 1989 року перебуває у власності однієї особи, а ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 липня 2017 року прийняла його у спадщину. Ризиків передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК України не встановлено

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; можливість спеціальної конфіскації майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

За таких обставин, клопотання слідчого не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 131,132, 167, 170-175,309,369-372,532 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 про арешт майна, внесене у кримінальному провадженні № 0002832 від 02.08.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 290 КК України відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1