Справа № 152/546/17
В И Р О К
іменем України
21 квітня 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового
засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
інспектора Шаргородського
РВ з питань пробації ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комаргород Томашпільського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, невійськовозобов`язаного, раніше судимого: 27.05.2003 року Крижопільським районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки; 21.11.2007 року Шаргородським районним судом за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки; 09.06.2011 року Томашпільським районним судом Вінницької області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік шість місяців; 28.09.2015 року Шаргородським районним судом за ст.395 КК України до покарання у виді арешту строком на чотири місяці; звільненого 18.03.2016 року зі Стрижавської ВК №81 по відбуттю строку покарання,

Обвинувачений ОСОБА_4 , знаючи, що йому 12.07.2016 року Шаргородським районним судом встановлено адміністративний нагляд терміном на один рік з обмеженнями у вигляді: заборони виходити з будинку, де він постійно проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 , з 23 години до 06 години, щоденно; заборони виїздити в особистих справах за межі Шаргородського району без дозволу керівництва Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області; проходити реєстрацію в Шаргородському ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області один раз на місяць, порушуючи встановлені щодо нього обмеження, 25.02.2017 року, умисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, не отримавши дозволу керівництва Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, самовільно залишив місце проживання АДРЕСА_1 , де він проживає без реєстрації та проживав на час встановлення йому адміністративного нагляду, виїхавши за межі Шаргородського району, поїхавши у с. Висока Гребля Крижопільського району Вінницької області, де перебував до 04.03.2017 року.
Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 29.03.2017 року, визнав повністю, щиро покаявся. Суду показав, що йому дійсно було встановлено Шаргородським районним судом Вінницької області адміністративний нагляд терміном на один рік з обмеженнями, в тому числі, заборони виїзду за межі району без дозволу керівництва районного відділу поліції. На час встановлення адміністративного нагляду він проживав у АДРЕСА_1 , із своєю співмешканкою ОСОБА_6 . В лютому 2017 року він дізнався, що за кілька місяців до цього померла його матір, яка проживала в с. Висока Гребля Крижопільського району, тому вирішив поїхати на свою батьківщину та відвідати могилу матері, а також відвідати свою сестру. Про те, що він має намір виїхати в с. Висока Гребля, нікого не повідомив, ні дільничного інспектора, ні керівництво Шаргородського ВП та умисно, самовільно залишив місце проживання в с. Слобода-Шаргородська і поїхав у с. Висока Гребля, оскільки за відповідним дозволом в Шаргородське ВП не звертався. На теперішній час він розуміє, що вчинив злочин, готовий нести покарання.
Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ст.395 КК України і викладений в обвинувальному акті від 29.03.2017 року.
Прокурор Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_3 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому органом досудового розслідування злочині, який передбачений ст.395 КК України і викладений в обвинувальному акті від 29.03.2017 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 про можливість розгляду справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_4 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_4 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
За таких обставин, допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 , вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 29.03.2017 року, доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ст.395 КК України, тобто самовільно залишив місце проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, а саме: знаючи, що йому 12.07.2016 року Шаргородським районним судом встановлено адміністративний нагляд терміном на один рік з обмеженнями у вигляді: заборони виходити з будинку, де він постійно проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 , з 23 години до 06 години, щоденно; заборони виїздити в особистих справах за межі Шаргородського району без дозволу керівництва Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області; проходити реєстрацію в Шаргородському ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області один раз на місяць, ОСОБА_4 , порушуючи встановлені щодо нього обмеження, 25.02.2017 року, умисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, не отримавши дозволу керівництва Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, самовільно залишив місце проживання АДРЕСА_1 , де він проживає без реєстрації та проживав на час встановлення йому адміністративного нагляду, виїхавши за межі Шаргородського району, поїхавши у с. Висока Гребля Крижопільського району Вінницької області, де перебував до 04.03.2017 року.
Отже, суд вважає, що ОСОБА_4 повинен нести кримінальну відповідальність за скоєне за ст.395 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ст.395 КК України, який, відповідно до ст.12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, від цього злочину потерпілих немає.
Крім того, при призначенні покарання суд враховує дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
ОСОБА_4 щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, що, відповідно до вимог ч.1 ст.66 КК України, є обставинами, що пом`якшують покарання.
При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки обвинувачений визнав вину у інкримінованому йому злочині, надав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Відповідно до абзацу 17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
З досудової доповіді, що складена представником персоналу органу пробації Шаргородського районного відділу з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 11.04.2017 року вбачається, що ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив умисний злочин невеликої тяжкості, але щиро покаявся; обвинувачений не має власного житла, проживає із співмешканкою ОСОБА_7 , не працює, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра Шаргородської ЦРЛ не перебуває, не виявляє агресії щодо оточуючих людей. Також, обвинувачений не заперечує злочинності своїх дій, розуміє, що вчинив злочин, але не висловлює бажання до змін способу свого життя, не заперечує можливість вчинення злочинів у подальшому. Ризик повторного вчинення злочину оцінюється як високий. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як високий. Відповідно до висновку укладача досудової доповіді, виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства (а.с.21-23).
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, що обтяжують покарання, особи ОСОБА_4 , соціально-психологічної характеристики обвинуваченого представником органу пробації, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе в умовах ізоляції від суспільства та призначення останньому покарання за вчинення злочину, передбаченого ст.395 КК України, у виді чотирьох місяців арешту.
Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових злочинів.
Зазначене вище узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Цивільні позови у кримінальній справі не заявлялися.
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ст.395 КК України, суд
засудив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.395 КК України, за якою засудити його до покарання у виді арешту строком на чотири місяці.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не застосовувати.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 вираховувати з дня звернення вироку до виконання.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1