Справа № 308/8171/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 серпня 2017 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 та його захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгороді, клопотання старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Закарпатської області радника юстиції ОСОБА_4 , погоджене прокурором, про обрання відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою юридичною освітою, адвоката, одруженого, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,-
ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділом прокуратури Закарпатської області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000285 від 08.08.2017 за підозрою ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що адвокат ОСОБА_5 , здійснюючи на підставі свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю № 000076 від 12.06.2017, яке видане на підставі рішення Ради адвокатів Хмельницької області №7-2.4/17 від 10.05.2017, в серпні 2017 року, діючи умисно, за попередньою змовою із суддею Берегівського районного суду ОСОБА_9 , який є службовою особою, яка займає відповідальне становище, в інтересах останнього, вимагав та одержав від ОСОБА_10 неправомірну вигоду в розмірі 500 доларів США та 2000 грн. при наступних обставинах.

Так, 14.07.2017 працівниками патрульної поліції за керування ОСОБА_10 біля с. Яноші, Берегівського району, Закарпатської області, автомобілем марки ВАЗ 21013, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння на останнього складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Після цього, 04.08.2017 ОСОБА_10 , знаходячись у приміщенні Берегівського районного суду в м. Берегово, вул. Габора Бетлена, 3, під час зустрічі із помічником судді ОСОБА_11 дізнався від неї, що справа про адміністративне правопорушення за протоколом про вчинення ним вказаного адміністративного правопорушення перебуває на розгляді в судді Берегівського районного суду ОСОБА_9 .

В ході вказаної розмови, помічник судді ОСОБА_11 порадила ОСОБА_10 звернутися до адвоката ОСОБА_5 який з її слів є компетентним в даній категорії справ. При цьому, ОСОБА_11 для контакту із адвокатом ОСОБА_5 надала ОСОБА_10 номер його мобільного телефону НОМЕР_2 .

Далі, цього ж дня, близько 17.00 год., в ході попередньо домовленої зустрічі ОСОБА_10 із адвокатом ОСОБА_5 , яка відбувалася в його офісі в м. Берегово, останній повідомив, що після телефонного дзвінка ОСОБА_10 попередньо мав розмову з суддею ОСОБА_9 , який повідомив, що зможе позитивно вирішити дане питання, тобто прийняти рішення про закриття даної справи про адміністративне правопорушення, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В подальшому, ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, які полягали у особистому протиправному збагаченні судді Берегівського районного суду ОСОБА_9 , в інтересах останнього, висунув ОСОБА_10 вимогу про необхідність сплати судді ОСОБА_9 неправомірної вигоди в розмірі 500 доларів США за прийняття ним позитивного рішення про закриття справи про адміністративне правопорушення за протоколом про вчинення ОСОБА_10 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з чим останній погодився.

Поряд з цим, адвокат ОСОБА_5 за свої посередницькі послуги, які полягали у передачі ним судді ОСОБА_9 одержаної від ОСОБА_10 неправомірної вигоди в розмірі 500 доларів США, зобов`язав останнього сплатити йому окремо грошові кошти в сумі 2000 грн.

Далі, 18.08.2017 у період з 09.36 год. по 13.10 год. адвокат ОСОБА_5 , знаходячись поряд з адміністративним приміщенням Берегівського районного суду в м. Берегово, вул. Габора Бетлена, 3, діючи умисно, з корисливих мотивів, одержав від ОСОБА_10 обумовлену суму неправомірної вигоди, частину з якої, а саме в сумі 300 доларів США передав судді ОСОБА_9 за прийняття ним рішення про закриття вищевказаної справи про адміністративне правопорушення, а з рештою обумовленої суми неправомірної вигоди в розмірі 200 доларів США та 2000 грн. був викритий на місці вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, адвокат ОСОБА_5 вчинив пособництво у одержанні суддею Берегівського районного суду ОСОБА_9 , який займає відповідальне становище, неправомірної вигоди в розмірі 500 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 18.08.2017 становило 12753,2 грн., для себе за прийняття рішення про закриття стосовно ОСОБА_10 справи за протоколом про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

18.08.2017 о 13.21 год. ОСОБА_5 затриманий в порядку ст. 208 КПК України. 19.08.2017 о 12.44 год. ОСОБА_5 повідомлений про підозру за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

Відповідно до клопотання, вина ОСОБА_5 повністю підтверджується протоколом заяви про злочин ОСОБА_10 та його показаннями в яких він викриває протиправні наміри ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , протоколами вручення ОСОБА_10 грошових коштів від 18.08.2017 в сумі 300 доларів США та 200 доларів США, протоколом затримання ОСОБА_5 від 18.08.2017 в ході чого було виявлено та вилучено частину предмету неправомірної вигоди в сумі 200 доларів США, та іншими матеріалами кримінального провадження.

Так, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, який відноситься до категорії тяжких і за який йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна. З огляду на те, що із 25.01.2015 набрали чинності зміни до Кримінального кодексу України (ст.ст. 45-48, 69, 75, 79, 81, 86, 87 та 91), і згідно яких по корупційних злочинах виключена можливість застосування судами звільнення від кримінальної відповідальності, призначення відбування покарання з випробуванням, та призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом, орган досудового розслідування не виключає можливості, що ОСОБА_5 з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Крім цього, не виключена можливість, що ОСОБА_5 завдяки своїм соціальним зв`язкам з метою уникнення від кримінальної відповідальності в інший спосіб буде здійснювати вплив на заявника ОСОБА_10 , який викрив його протиправні дії, а також буде здійснювати вплив на свідків у даному кримінальному провадженні працівників Берегівського районного суду та експертів на виконанні в яких будуть перебувати судові експертизи призначені у даному кримінальному провадженні.

Крім цього, не виключена можливість, що ОСОБА_5 може і в подальшому вчиняти корупційні злочини пов`язані із вимаганням та одержанням від громадян неправомірної вигоди для передачі службовим особам, у тому числі суддям.

З метою запобігання вчинити підозрюваним ОСОБА_5 будь-яку з вищеописаних дій, виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, а саме обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного.

Крім цього, за допомогою застосування до ОСОБА_5 заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого ним кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, орган досудового розслідування вважає, що є обґрунтовані підстави для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігти вищеописаним ризикам та забезпечити належну поведінку підозрюваного.

Враховуючи наведене, керуючись вимогами ст.ст. 40, 131, 132, 176-178, 182, 183, 184 та 194 КПК України, старший слідчий слідчого відділу прокуратури Закарпатської області радник юстиції ОСОБА_4 , просить застосувати щодо підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою юридичною освітою, адвоката, одруженого, раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. У випадку обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави та внесення останнім визначеної судом суми застави покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу; не відлучаться із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; з метою уникнення будь-якого тиску на заявника ОСОБА_10 спілкуватися з останнім лише з дозволу слідчого, прокурора та суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; з метою уникнення тиску на працівників суду ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які є свідками у даному кримінальному провадженні, не відвідувати Берегівський районний суд; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 клопотання підтримали та просили таке задовольнити.

Захисники підозрюваного ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у судовому засіданні просили врахувати відсутність обґрунтованість підозри, оскільки на даний час рішення про закриття стосовно ОСОБА_10 справи за протоколом про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП органом досудового розслідування не надано, просили врахувати особу підозрюваного, оскільки останній не має наміру ухилятися від органу досудового розслідування та суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, та обрати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав думку своїх захисників. Вказував на непричетність до вчинення вказаного злочину, крім того просив врахувати, що не перебуває в родинних стосунках з суддею ОСОБА_9 ..

Заслухавши учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно наявного у матеріалах клопотання витягу з кримінального провадження № 0000285, органом досудового розслідування, а саме прокуратурою Закарпатської області, проводиться досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України, відомості про які 08.08.2017 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Клопотання старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Закарпатської області радник юстиції ОСОБА_4 , про обрання відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивоване тим, що останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України, яке належить до категорії тяжких і за який йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна. З огляду на те, що із 25.01.2015 набрали чинності зміни до Кримінального кодексу України (ст.ст. 45-48, 69, 75, 79, 81, 86, 87 та 91), і згідно яких по корупційних злочинах виключена можливість застосування судами звільнення від кримінальної відповідальності, призначення відбування покарання з випробуванням, та призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом, орган досудового розслідування не виключає можливості, що ОСОБА_5 з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також наявністю ризиків, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: що ОСОБА_5 завдяки своїм соціальним зв`язкам з метою уникнення від кримінальної відповідальності в інший спосіб буде здійснювати вплив на заявника ОСОБА_10 , який викрив його протиправні дії, а також буде здійснювати вплив на свідків у даному кримінальному провадженні працівників Берегівського районного суду та експертів на виконанні в яких будуть перебувати судові експертизи призначені у даному кримінальному провадженні, і в подальшому може вчиняти корупційні злочини пов`язані із вимаганням та одержанням від громадян неправомірної вигоди для передачі службовим особам, у тому числі суддям.

Відповідно до положень ст. 480 КПК України, адвокат відноситься до тих осіб, стосовно яких застосовується особливий порядок кримінального провадження. Так, п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК України, передбачено, що письмове повідомлення про підозру адвокату здійснюється Генеральним прокурором України, його заступником, прокурором Автономної Республіки Крим, області, міст Києва або Севастополя в межах його повноважень. Аналогічні вимоги гарантій професійної діяльності адвоката містяться в п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчим суддею враховуються вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Водночас, слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, у слідчого судді наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

Відповідно до наявної у матеріалах клопотання заяви про злочин ОСОБА_10 та досліджених в судовому засіданні протоколі допиту в якості свідка ОСОБА_10 , останній безпосередньо вказує, на протиправні наміри ОСОБА_5 та ОСОБА_9 ..

Згідно протоколів про ідентифікацію (помічення) та вручення ОСОБА_10 грошових коштів від 18.08.2017 останньому було вручено в сумі 300 доларів США та 200 доларів США, та 2000 гривень.

Відповідно до наявної у матеріалах клопотання фотокопії протоколу затримання ОСОБА_5 від 18.08.2017 в ході чого було виявлено та вилучено частину предмету неправомірної вигоди в сумі 200 доларів США та 1900 гривень.

Відповідно до наявної у матеріалах клопотання фотокопії протоколу обшуку від 18 серпня 2017 року, у житловому будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , з повідомлення власника ОСОБА_13 проведено обшук, у ході якого зокрема виявлено та вилучено частину предмету неправомірної вигоди в сумі 300 доларів США.

Перевіряючи достатність доказів для такого висновку, слідчий суддя, наряду з положеннями КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007р., п. 48), у відповідності до якої слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, слідчий суддя позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Посилання захисників на відсутність обґрунтованої підозри слідчий суддя не може взяти до уваги, оскільки відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Як встановлено в судовому засіданні, громадянин ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою юридичною освітою, є адвокатом, одружений, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, відсутні негативні характеристики за місцем постійного проживання або роботи.

Оцінюючи доводи слідчого та прокурора про необхідність обрання ОСОБА_5 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через ризики можливого незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні працівників Берегівського районного суду та експертів на виконанні в яких будуть перебувати судові експертизи призначені у даному кримінальному провадженні, і в подальшому може вчиняти корупційні злочини пов`язані із вимаганням та одержанням від громадян неправомірної вигоди для передачі службовим особам, у тому числі суддям, слідчий суддя констатує, що їх можливе настання прокурором та слідчим жодним доказом не доведено. Також прокурором та слідчим не доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно п. 3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства від 25.04.2003 року № 4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки. В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Під час розгляду клопотань про застосування запобіжного заходу слідчий суддя бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема такі приписи: «При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» (п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України), «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якшого запобіжного заходу» (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 р. у справі «Хайредінов проти України»).

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні даного кримінального правопорушення за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Відповідно до вимог п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

З врахуванням сукупності викладених висновків, а також даних про особу підозрюваного, за відсутності обґрунтованої впевненості в тому, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належної поведінки, суд вважає, що в силу характеру діяння, в якому підозрюється громадянин України ОСОБА_5 , наслідків, які настали внаслідок злочину та потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту слід відмовити.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя враховує тяжкість покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України, особу підозрюваного, вік та стан його здоров`я, постійне місце проживання, зайняття адвокатською діяльністю, сімейний стан підозрюваного, має досить міцні соціальні зв`язки, оскільки одружений, проживає та зареєстрований за конкретною адресою із родиною, його роль у вчиненні інкримінованого йому в вину кримінального правопорушення, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, пов`язаного з триманням під вартою.

Оскільки прокурор та слідчий не довели обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а саме: недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя дійшов висновку про застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваної під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

При цьому, приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України, яке відноситься до категорії тяжких і за який йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, тобто є обґрунтовані підстави вважати, що останній, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, або може здійснювати вплив на заявника ОСОБА_10 , який викрив його протиправні дії, слідчий суддя вважає за потрібне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, із застосуванням електронних засобів контролю, заборонивши останньому залишати місце свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , цілодобово, оскільки достатнім буде саме такий запобіжний захід, який зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, визначених ст.177 КПК України.

За таких обставин клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підлягає задоволенню.

При цьому доводи захисника щодо відсутності ризиків у даному кримінальному провадженні, які виправдовують застосування до підозрюваного домашнього арешту, є необґрунтованими, оскільки наявність існуючих в сукупності ризиків підтверджуються матеріалами кримінального провадження, які були предметом безпосереднього дослідження судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Згідно ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Застосування електронних засобів контролю, передбачене ст. 195 КПК України і полягає у закріпленні на тілі підозрюваного, обвинуваченого пристрою, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження. Такий пристрій має бути захищений від самостійного знімання, пошкодження або іншого втручання в його роботу з метою ухилення від контролю та сигналізувати про спроби особи здійснити такі дії. Електронні засоби контролю можуть застосовуватися: 1) слідчим на підставі ухвали слідчого судді, суду про обрання стосовно підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, якою на останнього покладено відповідний обов`язок; 2) працівниками органу Національної поліції на підставі ухвали слідчого судді, суду, якою щодо підозрюваного, обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Електронні засоби контролю застосовуються в порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ України. Не допускається застосування електронних засобів контролю, які суттєво порушують нормальний уклад життя особи, спричиняють значні незручності у їх носінні або можуть становити небезпеку для життя та здоров`я особи, яка їх використовує. Слідчий, працівник органу Національної поліції перед застосуванням електронного засобу контролю зобов`язаний під розпис роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому правила користування пристроєм, техніку безпеки поводження з ним та наслідки його зняття або неправомірного втручання в його роботу з метою ухилення від контролю. Відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на підозрюваного, обвинуваченого при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі або у вигляді домашнього арешту.

Керуючись п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25 квітня 2003 року Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства, ст. ст. 177, 178, 181, 183, 186, 194, 195, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Закарпатської області радника юстиції ОСОБА_4 - відмовити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою юридичною освітою, адвоката, одруженого, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України, міру запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, із застосуванням електронних засобів контролю, заборонивши останньому залишати місце свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , цілодобово.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- прибувати до слідчого та процесуального прокурора у кримінальному провадженні, суду за першим викликом;

- не залишати місце постійного проживання АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

- з метою уникнення будь-якого тиску на заявника ОСОБА_10 спілкуватися з останнім лише з дозволу слідчого, прокурора та суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. Відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на підозрюваного, обвинуваченого при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі або у вигляді домашнього арешту.

Ухвалу скерувати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Строк дії ухвали не може перевищувати двох місяців.

Ухвала може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1