Справа № 583/3798/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" грудня 2016 р. м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі :

головуючого ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Охтирського міськрайонного суду Сумської області кримінальне провадження № 0000353 від 05.05.2015 року по обвинуваченню :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лиманське, Роздільнянського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 2 ст. 191, ч.1 ст.366 КК України, -
встановив:

27.12.2016 року до Охтирського міськрайонного суду Сумської області надійшов з Охтирської місцевої прокуратури обвинувальний акт, складений прокурором ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.05.2015 року за №0000353 за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, разом з угодою про визнання винуватості, укладеної на стадії досудового розслідування 23.12.2016 року.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення, та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди, та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості. При цьому, підтверджуючи викладені в обвинувальному акті обставини заявив, що умислу на вчинення злочинів не мав, помилки при заповненні офіційного документу виникли у зв`язку з неодноразовим змінами до договору, тобто по необережності.

Захисник просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що зміст угоди та узгоджена міра покарання відповідають вимогам закону, тому не вбачає перешкод для затвердження судом угоди про визнання винуватості.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи, дійшов такого висновку.
23 грудня 2016 року у кримінальному провадженні №0000353 в ході досудового розслідування між прокурором Охтирської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , підозрюваним ОСОБА_4 та захисником ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до даної угоди сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 191, ч.1 ст.366 КК України, обвинувачений зобов`язувався беззастережно визнати свою вину в обсязі підозри у судовому провадженні.

Крім того, сторони кримінального провадження узгодили покарання, яке буде призначено ОСОБА_4 :
за ч.2 ст.191 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00грн, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю;
за ч.1 ст. 366 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів громадян що складає 850,00грн, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00грн, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
При цьому, в пункті 3 угоди вказано про наявність підстав для призначення більш м`якого покарання, встановленого санкцією ч.2 ст. 191 КК України на підставі ст. 69 КК України.
Відповідно до вимог ст. 470 КПК України прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати, зокрема, такі обставини: характер і тяжкість обвинувачення (підозри); наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.
Згідно із ч.4 ст. 474 КПК України суд перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості під час судового засідання повинен з`ясувати у обвинуваченого, чи цілком від розуміє , в тому числі, характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим.
З наданих в судовому засіданні пояснень обвинуваченого ОСОБА_4 , суд дійшов висновку, що обвинувачений не розуміє характер кожного пред`явленого йому обвинувачення та не визнає вину.
Разом з тим, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, санкції яких передбачають:
за ч.2 ст. 191 КК України обмеження волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
за ч. 1 ст. 366 КК України штраф до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
Отже, сторони угоди призначили покарання за ч. 2 ст. 191 КК України із застосуванням ст. 69 КК України перейшли до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини статті, та не призначили додаткове покарання, а за ч. 1 ст. 366 КК України без застосування ст. 69 КК України не призначили додаткове покарання.
При цьому, в угоді не вказано яку частину статті 69 КК України застосовано.
Таким чином, вирішуючи питання про відповідність угоди вимогам закону та наявність підстав для її затвердження, суд враховує положення ст.65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи положення пунктів 1-2 ч. 1 ст. 65 КК, тобто у межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Частиною 3 ст.65 КК України передбачено, що підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, визначаються статтею 69 КК України.
Таким чином, визначене сторонами угоди покарання суперечить вимогам Кримінального кодексу України.
Відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди.
Відповідно до п. 1 ч. 3ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468 - 475 КПК України.
З огляду на викладене, судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості суперечать вимогам Кримінального кодексу України, обвинувачений не визнав вину у пред`явленому йому обвинуваченні, тому наявні підстави для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості та поверненні кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 474 КПК України, суд,-
ухвалив:
Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості від 23 грудня 2016 року, укладеної у кримінальному провадженні №0000353 в ході досудового розслідування між прокурором Охтирської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , підозрюваним ОСОБА_4 та захисником ОСОБА_5 .

Матеріали кримінального провадження повернути прокурору для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя
Охтирського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1