АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 211/296/17-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/242/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 25 квітня 2017 року апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2017 року по кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000054 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, військовозобов`язаного, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,-
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити, зазначивши в мотивувальній частині вироку при кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.3 ст.15,ч.3 ст.185 КК України кваліфікуючу ознаку зазначеного кримінального правопорушення - «незакінчений замах на вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаного з проникненням в сховище, з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця» , так як судом першої інстанції дії ОСОБА_6 були невірно кваліфіковані за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України , як «незакінчений замах на вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаного з проникненням в сховище».
Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2017 року ОСОБА_6 був визнаний винним та засуджений за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та йому було призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки, та покладено обов`язки передбачені п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Питання з речовими доказами вирішено. Цивільний позов не заявлявся.
Вироком суду ОСОБА_6 був визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України за наступних обставин.
Так, ОСОБА_6 , 19.12.2016 близько 01.00 години, маючи злочинний намір, спрямований на викрадення чужого майна, прийшов до охоронюваної території Структурного підрозділу «Вагонне депо Батуринська» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться за адресою: вулиця С.Параджанова, 35, в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу, де, не маючи законного права перебування на вказаній території, проліз під воротами, які огороджують дану територію, тим самим незаконно проник на територію структурного підрозділу «Вагонне депо Батуринська» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».
Надалі ОСОБА_6 , реалізуючи злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, скориставшись відсутністю свідків та очевидців, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, з корисливих мотивів таємно з залізничного вагону, який знаходився на території депо, викрав корпуси роликових букс вантажних вагонів в кількості 9 штук, загальною вагою 425 кг.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, ОСОБА_6 корпуси роликових букс вантажних вагонів у кількості 5 штук виніс за територію депо та поклав в лісосмузі, а корпуси роликових букс вантажних вагонів у кількості 4 штук перенести не встиг, оскільки був виявлений та зупинений на території структурного підрозділу «Вагонне депо Батуринська» працівниками воєнізованої охорони СК-1 ст. Кривий Ріг-Головний, тобто з причин, що не залежали від його волі, не вчинив всіх дій, які вважав за необхідне для доведення злочинного наміру до кінця.
Своїми умисними діями ОСОБА_6 міг спричинити матеріальні збитки ПАТ «Укрзалізниця» в особі Структурного підрозділу «Вагонне депо Батуринська» Регіональної філії «Придніпровська залізниця», згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 49 від 13.01.2017, на загальну суму 2 120,75 гривень.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор просить вирок суду змінити, у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зазначивши в мотивувальній частині вироку при кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.3 ст.15,ч.3 ст.185 КК України кваліфікуючу ознаку зазначеного кримінального правопорушення - «незакінчений замах на вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаного з проникненням в сховище, з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця» , так як судом першої інстанції дії ОСОБА_6 були невірно кваліфіковані за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України , як «незакінчений замах на вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаного з проникненням в сховище».
На думку прокурора, суд першої інстанції істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, так як диспозицією ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України передбачено виключний перелік кваліфікуючих ознак вказаного злочину, який не підлягає будь-якому збільшенню або уточненню. Крім цього, надана судом кваліфікація діянь обвинуваченого не відповідає конкретній кримінально-правовій нормі, а судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги, просив вирок суду змінити.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Згідно технічного запису судового засідання, журналу судового засідання та вироку суду, обвинувачений ОСОБА_6 при розгляді кримінального провадження повністю визнав себе винним у скоєних кримінальних правопорушеннях і не оспорював фактичні обставини провадження та кваліфікацію його дій.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувалися і стосовно яких, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, докази не досліджувалися.
У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно п.2 ч.3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку зазначається, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини й мотивів кримінального правопорушення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції цих вимог закону дотримався.
Тому, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора про те, що вирок суду підлягає зміні, у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону , які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.
Так, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 органами досудового розслідування обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15,ч.3 ст.185 КК України за ознаками незакінченого замаху на вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаного з проникненням в сховище, з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.
Суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст.15,ч.3 ст.185 КК України за ознаками незакінченого замаху на вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаного з проникненням в сховище.
З вироку суду вбачається, що судом було встановлено і про це було зазначено в мотивувальній частині вироку, що свій злочинний намір обвинувачений не закінчив з причин, що не залежали від його волі, а саме він не вчини всіх дій, які вважав за необхідне для доведення злочинного наміру до кінця ( а.кп.114).
Тому, надана у мотивувальній частині вироку судом кваліфікація кримінального правопорушення , вчиненого обвинуваченим за ч.3 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України за ознаками: незакінченого замаху на вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаного з проникненням в сховище, відповідає конкретній кримінально-правовій нормі диспозиції ч.3 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що при ухвалені вироку відносно ОСОБА_6 суд першої інстанції дотримався вимог ст.374 КПК України.
Судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Дії ОСОБА_6 вірно були кваліфіковані судом за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України , за ознаками: незакінченого замаху на вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаного з проникненням в сховище.
В мотивувальній частині вироку при викладені обставин вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення встановлених судом, було зазначено про те, що свій злочинний намір обвинувачений не закінчив з причин, що не залежали від його волі, а саме він не вчини всіх дій, які вважав за необхідне вчинити для доведення злочинного наміру до кінця.
Колегія суддів приходить до висновку , що та обставина , що в мотивувальній частині вироку при кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України не було зазначено «з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця» , не може бути визнано істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Тому, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню доводи прокурора в апеляційній скарзі про зміну вироку суду, відповідно до вимог ст.409, 412 КПК України з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.
Крім того, в апеляційній скарзі прокурор просить змінити вирок щодо ОСОБА_6 , в частині кваліфікації дій обвинуваченого, та зазначити в мотивувальній частині вироку при кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.3 ст.15,ч.3 ст.185 КК України кваліфікуючу ознаку зазначеного кримінального правопорушення - «незакінчений замах на вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаного з проникненням в сховище, з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця».
Таким чином, прокурор в апеляційній скарзі ставить питання про збільшення обсягу обвинувачення, а саме доповнення обвинувачення кваліфікуючою ознакою, передбаченою ч.3 ст.15 КК України «з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця», що погіршує становище обвинуваченого.
Відповідно до ст. 420 КПК України у разі необхідності збільшення обсягу обвинувачення, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок.
Ст.421 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції , може бути скасований у випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
В апеляційній скарзі прокурор не ставить питання про скасування вироку суду першої інстанції та ухвалені свого вироку апеляційним судом відповідно до вимог ст. 420 КПК України.

П.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 15.05.2006 року «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку» передбачено, що «виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку , ніж та, яку дав суд першої інстанції, якщо їх не було досліджено під час апеляційного розгляду справи».
Згідно з ч.3 ст.404 КПК України лише за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції , виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Відповідно ж до п.19 ч.1 ст.7 ГПК України та ч.1 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використані своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом. Тоді , як суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень кримінальним процесуальним законом.
Тому, колегія суддів в цьому випадку позбавлена можливості перевірити правильність оцінки судом першої інстанції кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки в апеляційній скарзі прокурором не ставиться питання про дослідження обставин, встановлених під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції .
При апеляційному розгляді прокурором також не заявлялось клопотань про дослідження доказів на предмет перевірки правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 .
Колегія суддів, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме: з вимог ст. ст.7, 20, 26 КПК України вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню .
Вивченням матеріалів кримінального провадження, колегією суддів не було встановлено підстав, передбачених ст. 409, 412 КПК України для зміни вироку суду першої інстанції, про що зазначає в апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2017 року по кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000054 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.
На судові рішення першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4