1Справа № 335/3006/17 1-кс/335/2077/2017
У Х В А Л А І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 березня 2017 року місто Запоріжжя
Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 за участю скаржника адвоката ОСОБА_3 , прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 , слідчого Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжі скаргу адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора,
встановив:

До Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя звернувся адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 зі скаргою в якій просив зобов`язати процесуального прокурора по кримінальному провадженню №0000036 прийняти постанову про закриття даного кримінального провадження на підставі п.6 ч.1 ст.284 КПК України.

Скарга обґрунтована тим, що в провадженні органу досудового розслідування перебуває кримінальне провадження №0000036 за обставинами шахрайських дій у відношенні ОСОБА_7 .

При цьому, за наявності усіх обставин для закриття кримінального провадження, передбачених п.6 ч.1 ст.284 КПК України та обов`язку прокурора його закрити, кримінальне провадження не закривається, натомість 09.02.2017 року ОСОБА_6 оголошується підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

До обставин, що тягнуть за собою закриття кримінального провадження скаржник відносить обставини закриття кримінальних провадження по тому самому обвинуваченню ухвалами Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 29.12.2010 року та Якимівського районного суду Запорізької області від 09.01.2013 року.

Не погоджуючись з зазначеними діями (бездіяльністю) органу досудового розслідування скаржник 14.02.2017 року звернувся до процесуального керівника з клопотанням про закриття кримінального провадження. Зазначене клопотання було розглянуте прокурором, за результатами розгляду 16.02.2017 року прийнята постанова про відмову у задоволенні клопотання.

Не погоджуючись з зазначеною постановою, діями (бездіяльністю) органу досудового розслідування, процесуального керівника скаржник звернувся до суду.

У судовому засіданні адвокат підтримав скаргу, просив також скасувати оспорювану постанову прокурора та зобов`язати останнього у встановлені строки виконати вимоги ст.ст. 283, 284 КПК України та закрити кримінальне провадження.

Прокурор проти задоволення скарги заперечив, зазначивши, що підстави закриття кримінального провадження відсутні, оскільки відсутні кримінальні провадження де б ОСОБА_6 висувались обвинувачення. При цьому, оголошення останньому підозри викликано вимогами досудового розслідування, також результатами проведених слідчих дій. А наділення останнього відповідним статусом дасть можливість досягти задач, що стоять перед кримінальним провадженням.

Слідчий підтримала позицію прокурора, на поставлені запитання повідомила, що вже тричі приймала рішення про закриття даного кримінального провадження, проте відповідні постанови скасовувалися слідчими суддями, останній раз постанова скасована начальником слідчого відділу. На даний час проводяться слідчі дії.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши скаргу, матеріали подані в її обґрунтування, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя доходить наступного висновку.

Встановлено, що 18.01.2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000036 внесені відомості про вчинення кримінально правопорушення. Заявником виступив ОСОБА_7 , правова кваліфікація вчиненого - ч.4 ст.190, фабула: в період часу з 18.03.2010 року по 31.05.2010 року громадяни ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , шляхом обману та зловживання довірою заволоділи грошовими коштами заявника на суму 900000 грн., під час будівництва гостинного комплексу на території бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 (а.с.44).

У кримінальному провадженні 09.02.2017 року ОСОБА_6 оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України (а.с.42, 43).

Скаржник вважає, що рішення про повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України прийнято передчасно та в порушення вимог КПК України. В подальшому, прокурор, в порушення вимог ст.283, п.6 ч.1 ст.284 КПК України не виконав свій обов`язок щодо закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 .

Не погоджуючись з вказаною бездіяльністю ОСОБА_6 14.02.2017 року звернувся до прокурора з клопотанням про закриття кримінального провадження.

Відповідно до ст.220 КПК України клопотання сторони захисту про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язаний розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, у а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Постановою прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 від 16.02.2017 року у задоволенні клопотання було відмовлено, кримінальне провадження не закрите.

Зазначена постанова від 16.02.2017 про відмову в задоволенні клопотання є необґрунтованою, прийнятою з порушеннями норм чинного законодавства, з огляду на наступне.

Процесуальний керівник в силу вимог ст.ст. 3, 8, 19, 62, 68 Конституції України, ст.ст. 2, 8, 9, 28 КПК України не забезпечив швидке, повне та неупереджене розслідування кримінального провадження №0000036, в частині того, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, а жоден невинуватий не був обвинувачений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як встановлено вище, в ході досудового розслідування №0000036, ОСОБА_6 09.02.2017 року була оголошена підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КПК України. Разом із тим, тільки це кримінальне провадження розслідується проти скаржника вже більше чотирьох років.

Поняття «обвинувачення» трактується достатньо широко: як «офіційне повідомлення, виходить від компетентного державного органу та містить вказівку на вчинення кримінально-караного правопорушення». Це може бути і арешт, і початок слідства, коли особу притягують як підозрювану, і повідомлення про кримінальне переслідування.

Крім того, «у ряді випадків воно може приймати форму інших заходів, що передбачають таке твердження і що таким чином впливають на положення підозрюваного» (рішення Європейського суду з прав людини від 27.02.1980 року по справі Deweer, Series A: Judgements and Decisions, Volume 35 (1980), P.24; рішення Європейського суду з прав людини по справі Eckle v. Germany, 1982).

У справі «Меріт проти України» (п.70 рішення від 30.03.2004), Європейський суд з прав людини зазначив, що обґрунтування, надане Урядом в оцінці тривалості провадження, не відповідає прецедентній практиці Суду. Він нагадує, що у кримінальних справах «розумний строк», передбачений статтею 6 §1 Конвенції, починається з того часу, коли особі було пред`явлено обвинувачення; це може статись як до моменту розгляду справи в суді, так і з дня арешту, дня, коли відповідна особа була офіційно повідомлена, що проти неї висунуте обвинувачення у справі, або з дня, коли було розпочато попереднє слідство (досудове розслідування).

У практиці Європейського суду з прав людини таким обвинуваченням визнається арешт, офіційне повідомлення про намір переслідувати у кримінальному порядку, а також початок попереднього розслідування (рішення Європейського суду з прав людини від 27.06.1968 по справі Wemhoff, P.26; рішення ЄСПЛ від 27.06.1968 по справі Neumeiser, Р 41; рішення Європейського суду з прав людини від 16.07.1974 по справі Ringesein, P.45).

В Україні, зазвичай, таким першим офіційним повідомленням, як зазначає Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у Постанові Пленуму від 17.10.2014 року №11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення», є повідомлення про підозру і відповідно, «розумний строк» з цього моменту починає обраховуватись, як період досудового розслідування.

У даному кримінальному провадженні тривалість досудового розслідування щодо ОСОБА_6 слід рахувати з часу внесення до ЄРДР даних про його, як особу, яка вчинила злочин, а це 18.01.2013 року.

Відповідно до ч.1 ст.276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках, зокрема, наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Як вбачається з фабули витягу кримінального провадження №0000036 ОСОБА_7 , ще в січні 2013 року вказав на ОСОБА_6 як на особу яка вчинила злочин. Протягом всього часу останній перебував під слідством, проте в супереч вимогам закону підозра останньому не вручалася.

Відповідно до вимог ч.2 цієї статті у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно положень ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст.63 Конституції України та ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Підозра, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 68 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У відповідності до принципів і засад, гарантованих ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4, 5, 6 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

З викладеного слід зробити висновок, що маючи достатні підстави для оголошення підозри ОСОБА_6 , ще з моменту звернення потерпілого, але не виконання слідчим та прокурором вимог, передбачених ст.276 КПК України, дало можливість останнім протягом останніх чотирьох років здійснювати досудове розслідування, лише у цьому провадженні, відносно скаржника, розміщуючи його прізвище в ЄРДР, як особи яка вчинила тяжкий злочин.

Зазначені дії не відповідають загальним засадам та завданню, що стоїть перед кримінальним провадженням.

Разом з тим, в ході судового розгляду встановлено, що окрім кримінального провадження внесеного 18.01.2013 року до ЄРДР за №0000036, за звинуваченнями ОСОБА_7 за обставинами заволодіння ОСОБА_6 його коштами під час будівництва гостинного комплексу на території бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 останній обвинувачувався і в інших справах за цими самими обставинами, у справах які на даний час закритті судами.

Так, постановою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.12.2011 року була скасована постанова начальника сектору дізнання Орджонікідзевського РО ЗМУ УМВС України в Запорізькій області майора міліції ОСОБА_10 від 16.12.2010 року про відкриття кримінальної справи №13131002 за фактом шахрайських дій у відношенні ОСОБА_7 (а.с.17-21). Не зважаючи на те, що зі скаргою на постанову про відкриття кримінальної справи зверталася ОСОБА_8 дружина скаржника, фігурантом кримінальної справи був і скаржник ОСОБА_6 .. Як вбачається з постанови суду саме з його діями потерпілий пов`язував вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України (а.с.18, 19).

В скасованій постанові начальника сектору дізнання ОСОБА_10 знову ж зазначено про невстановлених осіб (а.с.50), проте заява потерпілого, що стала підставою для відкриття кримінальної справи (а.с.45-49) містить чіткі посилання на скаржника, як на особу яка вчинила злочин заволоділа коштами ОСОБА_11 при будівництві бази відпочинку «Аквамарин».

Таким чином ОСОБА_6 перебував під слідством з 16.12.2010 року по 29.12.2011 року.

Також, постановою судді Якиміського районного суду Запорізької області від 09.01.2013 року, яка набрала законної сили, була скасована постанова слідчого СВ Якимівського РВ УМВС України в Запорізькій області ОСОБА_12 від 25.07.202 року про відкриття кримінальної справи №3511215 за фактом шахрайських дій у відношенні ОСОБА_7 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України (а.с.37-41).

Знову ж незважаючи, що зі скаргою на постанову про відкриття кримінального провадження зверталася зверталась дружина скаржника, ОСОБА_6 є фігурантом справи з його діями потерпілий пов`язував вчинення злочину при будівництві бази відпочинку «Аквамарин» та прямо на його вказував.

У кримінальній справі №3511215 ОСОБА_7 було визнано потерпілим, останній звертався до ОСОБА_8 , ОСОБА_6 з цивільним позовом (а.с.52, 53).

Таким чином ОСОБА_6 знову перебував під слідством з 25.07.2012 року по 09.01.2013 року, загальний строк по трьох справах за обвинуваченням складає близько шести років, протягом яких скаржник перебував під слідством.

Зазначені обставини, також спростовують доводи прокурора, викладені у оскаржуваній постанові про відмову у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження, оскільки як вбачається, починаючи з 2010 року потерпілий звинувачував як скаржника так і його дружину ОСОБА_8 .

Відповідно до ч.1 ст.219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. При цьому, з урахуванням можливого продовження строку, загальний строк досудового розслідування згідно з ч.2 ст.219 КПК України не може перевищувати дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Разом із тим, ст.28 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор. Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Слідчі (розшукові) дії не можуть проводитися після закінчення строків досудового розслідування, крім їх проведення за дорученням суду у випадках, передбачених ч.3 ст.333 КПК України.

Будь-які слідчі (розшукові) або негласні слідчі (розшукові) дії, проведені з порушенням цього правила, є недійсними, а встановлені внаслідок них докази - недопустимими (ч.8 ст.223 КПК України).

Згідно ст.113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Відповідно до ст.283 КПК України, особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження.

Відповідно до ч.2 цієї статті, прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити, одну з таких дій:

1) закрити кримінальне провадження;

2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності;

3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню.

Згідно ст.220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Відповідно до ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до ч.4 ст.284 КПК України, рішення про закриття кримінального провадження приймає слідчий, прокурор.

З огляду на викладене за наявності підстав для закриття кримінального провадження №0000036 з підстав, передбачених п.6 ч.1 ст.284 КПК України, прокурором безпідставно 16.02.2017 року винесена постанова про відмову у задоволенні клопотання скаржника про закриття кримінального провадження.

З вказаних підстав зазначена постанова прокурора підлягає скасуванню. За результатами розгляду доходжу висновку про необхідність спонукання уповноважених осіб органу досудового розслідування до вчинення дій спрямованих на виконання вимог, передбачених ст.ст.283, 284 КПК України та закриття кримінального провадження з підстав передбачених п.6 ч.1 ст.284 КПК України.

При розгляді даної скарги враховано і те, що у кримінальному провадженні №0000036 слідчими шість раз приймалися постанови про закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, посилаючись господарські відносини, що виникли між Гусейновими та Ковнірами. Декілька раз постанови скасовувалися слідчими суддями (а.с.77-87), останнім документом що став підставою для підготування та оголошення підозри стала постанова начальника СВ Вознесенівського ВП ДВП ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_13 (а.с.88), яка за своїм змістом не відповідає вимогам ст.110 КПК України, оскільки не містить в собі мотивів прийняття такого рішення.

Керуючись ст.ст. 303-309 КПК України,
ухвалив:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора задовольнити.

Постанову прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 про відмову у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження за №0000036 від 18.01.2013 року на підставі п.6 ч.4 ст.284 КПК України скасувати.

Зобов`язати уповноваженого прокурора у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР за №0000036 від 18.01.2013 року вчинити дії визначені п.1 ч.2 ст.283, п.2 ч.1, ч.4 ст.284 КПК України в частині підозри ОСОБА_6 та протягом трьох днів з часу постановлення ухвали слідчого судді, прийняти постанову про закриття кримінального провадження №0000036 від 18.01.2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1