Справа180/1308/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2017 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з секретарями с/з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Марганець кримінальне провадження, внесене 25 травня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000386, а також кримінальне провадження, внесене 28 травня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000398, за якими

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Марганець Дніпропетровської області, громадянин України, не одружений, з середньою освітою, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-13 травня 2015 року Добровеличівським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки,

обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.15, ч.2 ст.28-ч.3 ст.186, ч.2 ст.185 КК України, за участю:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИВ:
25 квітня 2016 року приблизно о 20:00 годині поблизу житлового будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_5 зустрівся з раніше відомими йому ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та потерпілим ОСОБА_8 , де вони разом спілкувалися, пили пиво. Згодом ОСОБА_8 покинув компанію та направився до своєї квартири, в якій проживав разом з сім`єю ОСОБА_13 , та яка розташована у вищевказаному будинку, а ОСОБА_12 , звинувативши ОСОБА_8 в тому, що той розбив йому мобільний телефон, разом з ОСОБА_5 і ОСОБА_11 в ході подальшого спілкування домовилися вчинити відкрите викрадення майна з квартири АДРЕСА_3 , в якій мешкав ОСОБА_8 , під приводом отримання від останнього боргу, тим самим вступивши між собою у злочинну змову.
Увечері того ж дня, 25 квітня 2016 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_5 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 підійшли до будинку АДРЕСА_2 , де ОСОБА_11 піднявся на крівлю при вході до під`їзду, переліз на балкон квартири АДРЕСА_4 , вибив скло на балконі, відкрив балконні двері, після чого проник до приміщення вищезазначеної квартири. В свою чергу ОСОБА_12 та ОСОБА_5 піднялись до вхідних дверей квартири і очікували на їх відкриття ОСОБА_11 . В наступному ОСОБА_11 , опинившись у приміщенні квартири, прослідував до вхідних дверей та відчинив їх, чим усунув перешкоди для ОСОБА_12 і ОСОБА_5 у проникненні до квартири АДРЕСА_3 , а сам вибіг з квартири та з будинку.
Перебуваючи в приміщенні вказаної квартири, ОСОБА_5 , діючи відкрито для потерпілого та свідків, разом з ОСОБА_12 пройшов до кімнати (зали), де знаходився персональний комп`ютер у збірці (системний блок, клавіатура монітор, мишка), загальною вартістю 4370,00 гривень, який, як він вважав, належить ОСОБА_8 . Разом ОСОБА_12 та ОСОБА_5 почали від`єднувати всі складові комп`ютеру від дротів з`єднання, після чого, утримуючи вказане майно, направились до виходу з кімнати, однак мешканці квартири, а саме потерпілий ОСОБА_8 , свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які правомірно розцінили дії ОСОБА_5 та ОСОБА_12 як замах на вчинення злочину, застосувавши фізичний вплив, затримали ОСОБА_12 з викраденим майном на місці вчинення злочину. ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, залишивши комп`ютер в квартирі.
Також, в ніч з 24 травня 2016 року на 25 травня 2016 року ОСОБА_5 перебував в будинку АДРЕСА_5 , в якому тимчасово проживав за добровільною згодою власниці житла ОСОБА_9 , попередньо уклавши з нею усний договір проживання, і в нього виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, яке знаходилося у вказаному будинку. З метою реалізації свого злочинного умислу, діючи повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів 25 травня 2016 року о 07 годині виявив в будинку ноутбук «Lenovo G 575», вартістю 4300 гривень, планшет «Ainol Novo 8», варістю 1300 гривень, колонки «Trust Polo Compakt 2.0 Speaker Set», вартістю 200 гривень, мобільний телефон «Samsung G350E», вартістю 1350 гривень, які належать ОСОБА_9 , та, поклавши їх до своєї сумки, пішов з вказаного будинку, своїми умисними діями заподіявши ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 7150 гривень.
Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні злочину за ч.3 ст.15, ч.2 ст.28-ч.3 ст.186 КК України не визнав, зазначив, що у нього не було наміру проникати в квартиру, де проживав ОСОБА_8 , та виносити з квартири комп`ютер, він намагався лише поспілкуватися з потерпілим. Суду пояснив, що весною 2016 року, точної дати не пам`ятає, він з зустрівся з раніше знайомими йому ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Біля парадного під`їзду будинку, де проживав останній, пили пиво, і ОСОБА_19 , не скоординувавши свої рухи, випадково розбив телефон Манзі, хоча сам він цього не бачив. Потерпілий пішов додому, а ОСОБА_17 сказав, що ОСОБА_19 повинен відшкодувати йому вартість розбитого телефону, тому вони вдвох ОСОБА_20 та ОСОБА_17 піднялися на другий поверх будинку до квартири, де жив потерпілий, і стали дзвонити в двері, але ОСОБА_8 відмовився до них виходити. Тоді ОСОБА_21 вирішив перелізти через балкон на другому поверсі будинку АДРЕСА_2 та залізти до квартири, де проживав ОСОБА_8 , що й зробив. В цей же час він з ОСОБА_12 знову піднялися сходами до вхідних дверей вказаної квартири, які виявилися відчиненими. ОСОБА_11 вибіг з квартири та спустився сходами вниз. Біля дверей квартири стояв літній чоловік, який спитав, що їм потрібно. Вони відповіли, що їм потрібен ОСОБА_22 , і дідусь запросив їх до квартири. В коридорі вони розмовляли з ОСОБА_23 , просили в нього гроші за розбитий телефон, але той повідомив, що грошей у нього немає. Тоді вони, побачивши комп`ютер в одній з кімнат, запропонували ОСОБА_18 віддати комп`ютер, на що останній не погодився. ОСОБА_17 зайшов до кімнати, підняв монітор, і в цей час мешканці квартири напали на них і почали бити. Він отримав удар по голові гострим предметом, впав, піднявся, вибіг з квартири та пішов до своїх знайомих.

Щодо інкримінованого йому злочину за ч.2 ст.185 КК України, то свою вину ОСОБА_5 визнав частково. Суду показав, що дійсно одного ранку, дату не пам`ятає, прокинувся в будинку АДРЕСА_5 , де проживав за згодою власниці будинку ОСОБА_9 , яка є дружиною його двоюрідного брата ОСОБА_24 , і в нього виник умисел на викрадення майна з даного будинку. Скориставшись тим, що дома нікого не було, він зібрав та виніс з будинку ноутбук чорного кольору, планшет, мобільний телефон білого кольору та колонку. З викраденим майном поїхав до Запоріжжя, де заклав ноутбук своєму знайомому приблизно за 1500 гривень, планшет по дорозі викинув, оскільки він був не в робочому стані, мобільний телефон заклав у ОСОБА_25 , а колонку залишив в Одесі. Додатково пояснив, що взяв вказані речі тому що йому потрібні були гроші, і мав намір надалі викупити їх та повернути ОСОБА_9 . Однак, довідавшись, що вона звернулася із заявою на нього до поліції, вирішив нічого не повертати. Також, заперечував те, що забрав з будинку золото. Він навіть не знав, в якому місці воно лежить.
Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, його вина у вчиненні інкримінованого йому за ч.3 ст.15, ч.2 ст.28-ч.3 ст.186 КК України, злочину підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами, клопотань про визнання яких недопустимими від сторін кримінального провадження не надходило, а саме:

показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який в судовому засіданні повідомив про те, що він проживав в квартирі АДРЕСА_3 у своїх знайомих в сім`ї ОСОБА_13 . У квітні 2016 року, точної дати не пам`ятає, він пив пиво разом з ОСОБА_20 , ОСОБА_16 і ОСОБА_17 . Його звинуватили в тому, що він розбив телефон, який належить ОСОБА_17 , і він пішов до дому. Хрипко і ОСОБА_17 пішли за ним, і почали стукати у двері квартири АДРЕСА_3 . ОСОБА_26 або ОСОБА_27 , точно не пам`ятає, відчинили двері і запропонували ОСОБА_20 і ОСОБА_17 зайти до квартири і поговорити. Вони зайшли і почали вимагати гроші чи комп`ютер у відшкодування вартості мобільного телефону, якого він нібито розбив. Потім всі вийшли у під`їзд, і ОСОБА_20 з ОСОБА_17 його побили. Побиття припинилося, коли до під`їзду зайшов сусід з першого поверху та ОСОБА_28 . Він зайшов до квартири, і через півгодини, приблизно о 22-23 годині, він почув, що хтось лізе на балкон, виглянув зі своєї кімнати, і побачив, як ОСОБА_21 пробіг по коридору до вхідних дверей, відчинив їх та вибіг з квартири. В цей же час до квартири зайшли ОСОБА_29 та ще один хлопець, якого він не знає, та почали вимагати від нього комп`ютер, а потім зайшли до зали і почали від`єднувати комп`ютер від дротів. Хрипко ОСОБА_30 підняв чи то монітор, чи то системний блок, точно не пам`ятає, та хотів його винести, однак вчинилася бійка, під час якої ОСОБА_20 отримав по голові і втік, а іншого хлопця вони затримали і передали працівникам поліції;

показаннями свідка ОСОБА_31 , яка повідомила суду про те, що проживає зі своїм чоловіком, сином та донькою в квартирі АДРЕСА_3 . Разом з ними жив ОСОБА_19 . В один з вечорів навесні 2016 року в двері стали дзвонити, стукати. Двоє хлопців викликали ОСОБА_32 , і розмовляли з ним на площадці біля вхідних дверей до квартири. Вона вийшла з квартири і побачила, що ОСОБА_33 б`ють і забрала його до квартири. Коли всі полягали спати, донька сказала, що хтось лізе на балкон. Коли вона виглянула зі своєї кімнати, в квартирі вже знаходилися невідомі чоловіки, які намагалися винести із зали комп`ютер, однак почалася бійка. Осіб, які залізли до квартири, намагалися винести комп`ютер та вчинили бійку, вона не пам`ятає, назвати не може, оскільки дуже перехвилювалася;

показаннями свідка ОСОБА_15 , який показав суду, що в кінці квітня 2016 року, ввечері, коли всі полягали спати, він почув, як батько сказав, що лізуть у квартиру. Він виглянув в коридор і побачив, що невідомий чоловік відчиняє вхідні двері квартири, а двоє через ті двері заходять до квартири. ОСОБА_22 вийшов до коридору, і двоє чоловіків, що зайшли у двері, почали вимагати в нього гроші. Вважаючи, що хлопці самі розберуться, він пішов на кухню, а через деякий час почув грюкіт, зайшов з кухні до зали і побачив, що ОСОБА_20 тягне комп`ютер, вириває з проводами. Намагаючись зупинити злочинні дії, застосували до хлопців силу, почалася бійка і ОСОБА_20 утік, а іншого хлопця вони затримали до приїзду поліції;

показаннями свідка ОСОБА_14 , який повідомив суду, що в квітні 2016 року, точної дати не пам`ятає, він прийшов з роботи, ліг відпочити і почув, що до квартири хтось зайшов. Виглянув в коридор, де побачив двох хлопців, один з них ОСОБА_20 , які повідомили, що у них справа до ОСОБА_32 . Потім ОСОБА_22 , ОСОБА_20 та інший хлопець вийшли на площадку під`їзду, а коли ОСОБА_18 повернувся, то був вже побитий. Після того, як всі полягали спати, він почув, що через балкон лізе якийсь чоловік. Це був ОСОБА_34 . Він намагався зупинити ОСОБА_35 , але той відштовхнув його та побіг до вхідних дверей, відімкнув їх і вибіг з квартири, а ОСОБА_29 та ОСОБА_36 зайшли до квартири, тут же направилися до зали-кімнати, де знаходився комп`ютер і намагался його винести. Отримавши опір, ОСОБА_20 втік, а ОСОБА_37 вони затримали до приходу поліції.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_5 підтверджується письмовими доказами, відеозаписом, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме:

витягом з кримінального провадження № 0000398 щодо внесення 28.05.2016 року до ЄРДР відомостей про те, що 25.04.2016 року приблизно о 23 годині 30 хвилин невідомі особи з метою викрадення чужого майна через балконні двері проникли всередину квартири АДРЕСА_3 , звідки намагалися відкрито викрасти комп`ютер в зборі, що належить ОСОБА_8 , але з причин, що не залежали від їх волі, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, так як у квартирі були помічені ОСОБА_8 та членами його родини (а.с.88, 89);

протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, що 26.04.2016 року оперуповноваженим СКП Марганецького ВП ОСОБА_38 прийнято усну заяву від ОСОБА_8 про те, що 25.04.2016 року приблизно о 23 годині 30 хвилин до квартири, де він проживав, проникли сторонні особи з метою пограбування (а.с.90);

протоколом огляду місця події від 25.04.2016 року, що в проміжок часу з 23:30 години до 01 години 40 хвилин було оглянуто квартиру АДРЕСА_3 , під час якого зафіксовано розташування спальних кімнат, зали, речей в кімнатах, залі, кухні, коридорі, ванній кімнаті, і місце розташування комп`ютеру, а також було виявлено та вилучено: монітор, системний блок, сліди долоні руки, пальців рук, сліди речовини бурого кольору (а.с.140-143);

протоколом проведення слідчого експерименту від 27.04.2016 року, згідно якого підозрюваний ОСОБА_12 розповів в присутності слідчого, експерта-криміналіста та понятих обставини події, яка відбувалася 25.04.2016 року, а саме як приблизно о 23 годині 30 хвилин він разом зі своїми знайомими вирішили проникнути до квартири АДРЕСА_3 , на місці вказав на під`їзд № 1 зазначеного будинку та показав, як ОСОБА_21 заліз на балкон другого поверху, вибив засклене вікно балкону і заліз до квартири. В цей момент ОСОБА_12 разом з ОСОБА_5 піднялися сходами до двері квартири АДРЕСА_4 , які відчинив зсередини ОСОБА_11 , і зайшли до коридору квартири. Далі ОСОБА_12 вказав на залу-кімнату, де стояв комп`ютер, який вони з ОСОБА_39 почали від`єднувати від кабелів, і в цей момент його вдарили по голові, а далі він не пам`ятає, що було. Коли опритомнів, в квартирі ні ОСОБА_5 , ні ОСОБА_11 не було (а.с.91-93);

протоколом проведення слідчого експерименту від 06.05.2016 року, згідно якого підозрюваний ОСОБА_11 розповів в присутності слідчого та понятих обставини події, яка відбувалася 25.04.2016 року, як приблизно о 23 годині 30 хвилин він разом зі своїм знайомим ОСОБА_40 та раніше невідомим йому ОСОБА_12 прийшли до будинку АДРЕСА_2 . Попередньо вони домовилися про спільне вчинення злочину, а саме, вказані знайомі попросили допомогти їм викрасти з квартири АДРЕСА_4 вказаного будинку комп`ютер у потерпілого, який перед тим пошкодив їх дорогий мобільний телефон, під приводом повернення боргу. Також, вони розподілили обов`язки, хто що мав виконувати, та обговорили план спільного вчинення злочину, відповідно до якого ОСОБА_11 мав забратися на другий поверх через крівлю під`їзду, залізти на балкон та з середини відчинити вхідні двері до квартири. Хрипко ОСОБА_30 та другий хлопець мали чекати в під`їзді, коли співвиконавець відчинить вхідні двері, зайти до квартири і забрати комп`ютер. Сам ОСОБА_11 у викрадені майна не мав брати участь. Підійшовши до будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_11 забрався на крівлю під`їзду, з неї заліз на корпус зовнішнього блоку кондиціонеру, з якого, розірвавши плівку, - на балкон, видавив всередину двері та проник до квартири, пройшов по коридору, відчинив вхідні двері, вийшов в під`їзд та спустився по сходах на вулицю. ОСОБА_5 та ОСОБА_12 зайшли до квартири. Що відбувалося далі, він не бачив (а.с.94-96);

протоколом проведення слідчого експерименту та відеозаписом від 22.07.2016 року, згідно якого підозрюваний ОСОБА_5 в присутності слідчого та понятих добровільно розповів та показав, де саме і як саме ОСОБА_11 заліз до квартири АДРЕСА_3 , відчинив їм з ОСОБА_12 двері із середини квартири, а вони в цей час піднялися по сходах на другий поверх до квартири АДРЕСА_4 , де почали розмову з ОСОБА_8 про необхідність відшкодувати вартість розбитого телефону. Оскільки останній відмовився, сказав, що у нього немає коштів, вони вирішили забрати комп`ютер. Як тільки вони доторкнулися до комп`ютера, мешканці квартири на них напали, і ОСОБА_5 втік з місця злочину (а.с.107-109);

повідомленням про підозру від 17 червня 2016 року та від 20 липня 2016 року, яким ОСОБА_5 повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.28-ч.3 ст.186 КК України(а.с.97-101, 102-106).

Крім того, суд приймає до уваги, що під час судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , останні не заперечували своєї вини у вчиненні даного злочину у змові з ОСОБА_5 , були засуджені за ч.3 ст.15, ч.2 ст.28-ч.3 ст.186 КК України, і вирок набрав законної сили.
Вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому за ч.2 ст.185 КК України, злочину підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами, клопотань про визнання яких недопустимими від сторін кримінального провадження не надходило, а саме:

показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка під час судового розгляду повідомила, що ОСОБА_5 є двоюрідним братом її чоловіка ОСОБА_41 . Навесні 2016 року, точної дати не пам`ятає, ОСОБА_5 приїхав з м.Києва і попросився пожити в її будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_5 , де проживала вона та троє її доньок. Приблизно через тиждень обвинувачений виїхав з будинку в невідомому напрямку, а вона виявила відсутність двох золотих хрестиків. Через деякий час ОСОБА_5 повернувся і вона знов дозволила йому жити в її будинку. Через тиждень, приблизно 25 травня 2016 року, коли вона поїхала до своєї матері, о 06 годині 30 хвилин ранку вона отримала від ОСОБА_5 через мережу «В контакте» повідомлення, в якому останній просив пробачення і повідомляв, що він взяв з її будинку ноутбук, тому що йому терміново необхідно виїхати і потрібні кошти. Вона зателефонувала до поліції. Окрім ноутбуку з будинку зникли: планшет, мобільний телефон і колонки.

витягом з кримінального провадження № 0000386 щодо внесення 25.05.2016 року до ЄРДР відомостей про те, що в ніч з 24.05.2016 року на 25.05.2016 року невстановлена особа шляхом вільного доступу таємно викрала майно, яке знаходилося в будинку АДРЕСА_5 та належало ОСОБА_9 , чим завдала останній матеріальну шкоду (а.с.145);

протоколом огляду місця події від 25.05.2016 року, згідно якого в будинку АДРЕСА_5 на момент огляду вхідні двері відчинені, замки на вхідних дверях та всі вікна будинку в справному стані, останні зачинені (а.с.148-149);

протоколом огляду від 18.08.2016 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_9 впізнала по фотографії ОСОБА_5 , який сидить за столиком у кафе, а поруч з ним на столі знаходиться мобільний телефон, в якому вона впізнала належний їй мобільний телефон «Samsung G350E», білого кольору. Вказана фотографія була взята потерпілою ОСОБА_9 з соціальної мережі «В контакте» на сторінці ОСОБА_5 (а.с.123-124);

протоколом огляду від 18.08.2016 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_9 , використовуючи комп`ютер, добровільно відкрила свою сторінку в соціальній мережі «В контакте» та сторінку ОСОБА_5 , та з її згоди були зроблені скриншоти її переписки з ОСОБА_5 . Відповідно до вказаної переписки ОСОБА_5 зізнався потерпілій, що він взяв у неї ноутбук, телефон, колонку, та заклав ноутбук за 1000 гривень (а.с.125-137);

повідомленням про підозру від 30 серпня 2016 року яким ОСОБА_5 повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України(а.с.118-122).

Аналізуючи досліджені під час судового розгляду докази, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів доведена та підтверджена сукупністю зібраних по кримінальному провадженню доказів.

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує:

- за ч.3 ст.15, ч.2 ст.28-ч.3 ст.186 КК України як незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з проникненням у житло, вчинений за попередньою змовою групою осіб;

- за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Доводи захисту про те, що обвинувачений не мав умислу на поникнення до квартири потерпілого ОСОБА_8 з метою викрадення належного останньому майна, суд вважає необґрунтованими та неприйнятними, виходячи з наступного.

Як достемно встановлено судом під час судового розгляду, ОСОБА_5 та ОСОБА_12 двічі піднімалися на другий поверх будинку АДРЕСА_2 до квартири АДРЕСА_4 , де проживав потерпілий ОСОБА_8 .

Далі показання обвинуваченого та потерпілого і свідків відрізняються. А саме: ОСОБА_5 стверджує, що в перший раз їм двері ніхто не відчинив, тоді ОСОБА_11 заліз через балкон до квартири, відчинив їм двері, а вони піднялися вдруге, аби поговорити з потерпілим з приводу відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_12 , і лише не домовившись про таке, вирішили забрати комп`ютер. Тобто, що проникли вони у квартиру не з метою пограбування, а з метою поспілкуватися з потерпілим.

Потерпілий та свідки ОСОБА_13 стверджують, що ОСОБА_5 та ОСОБА_12 перший раз піднялися до квартири, де їм відчинив двері хтось із ОСОБА_13 , розмовляли з ОСОБА_8 , і ця розмова перетворилася в побиття останього в під`їзді. Другий раз двері ОСОБА_20 та ОСОБА_17 відчинив ОСОБА_16 , вони зайшли до квартири і майже без розмов направилися в кімнату до комп`ютера. Тобто, оскільки ОСОБА_20 та ОСОБА_17 вже розмовляли з потерпілим, і з цієї розмови нічого не вийшло, вдруге вони незаконно проникли до квартири саме з метою отримати з ОСОБА_8 гроші або будь-яку річ.

Диспозиція ч.3 ст.186 КК України передбачає кримінальну відповідальність за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдав значної шкоди потерпілому. Як зазначає Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 06 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», з об`єктивної сторони грабіж є відкритим викраденням чужого майна, тобто вилученням майна в присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи. Одночасно і особа, яка викрадає майно, усвідомлює, що її дії помічені іншими і оцінюються ними як викрадення. Грабіж вважається закінченим, коли майно вилучене і винна особа має реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним (винести, сховати, передати, викинути тощо).

За частиною 3 ст.15 КК України замах на вчинення злочину є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця. Причини недоведення злочину до кінця можуть бути різними.

Із суб`єктивної сторони грабіж передбачає тільки прямий умисел: особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, відкрито вилучає чуже майно, на яке вона не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає завдати таку шкоду.

Обов`язковими суб`єктивними ознаками пограбування є корисливий мотив спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корислива мета збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.

Така кваліфікуюча ознака грабежу, як проникнення у житло, інше приміщення чи сховище, передбачає визначення «проникнення».

Згідно тієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище розуміється незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів). Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясувати, з якою метою особа опинилася у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування у цьому приміщенні.
Обов`язковою ознакою проникнення є його незаконність, тобто відсутність у особи права перебувати у перелічених місцях, де знаходиться майно.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 незаконно проник у квартиру АДРЕСА_3 без дозволу її мешканців, скориставшись тим, що ОСОБА_11 незаконно заліз у квартиру через балкон та відчинив із середини вхідні двері.

Про наявність у обвинуваченого прямого умислу на відкрите викрадення чужого майна свідчить зокрема, те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_12 проникли в квартиру з метою будь-яким чином отримати в ОСОБА_8 або гроші, або комп`ютер, і свого умислу не приховували. Крім того, за показаннями потерпілого і свідків, ОСОБА_5 та ОСОБА_12 самовільно, без дозволу на те мешканців квартири, пройшли до зали-кімнати, де знаходився комп`ютер, і намагалися його винести, тобто посягнули та чужу власність.

Дії обвинуваченого та ОСОБА_12 не свідчать про їх намір лише поговорити з потерпілим, оскільки такі дії невідповідають заявленій меті.

Не витримує перевірки доказами і твердження обвинуваченого про те, що до квартири їх запросив її мешканець ОСОБА_14 , оскільки, як встановлено судом, запрошення прозвучало лише першого разу, коли дійсно ОСОБА_20 та ОСОБА_17 піднялися до квартири поспілкуватися з потерпілим. В другий раз запрошень не було ОСОБА_5 незаконно проник до чужого житла. Вказана обставина підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Суд вважає непереконливими і твердження ОСОБА_5 про те, що він не торкався комп`ютера, оскільки таке спростовується показаннями потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , відеозаписом слідчого експерименту, проведеного 22.07.2016 року за участю ОСОБА_5 , під час якого останній повідомив слічому в присутності понятих, що як тільки вони з ОСОБА_12 доторкнулися до комп`ютеру, то отримали від мешканців квартири по голові, а також протоколом проведення слідчого експерименту від 27.04.2016 року, згідно якого підозрюваний ОСОБА_12 розповів, як вони з ОСОБА_39 почали від`єднувати від кабелів комп`ютер, і в цей момент на них напали.

Невизнання обвинуваченим вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.28-ч.3 ст.186 КК України, суд розцінює як обраний ним спосіб захисту та спробу уникнути відповідальності за вчинене.

Крім того, ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення у тому, що він скоїв таємне викрадення (крадіжку) двох золотих хрестиків 585 проби, вагою 2 грами, належних потерпілій ОСОБА_9 , чим заподіяв їй матеріальну шкоду на загальну суму 1260 гривень
Як показала ОСОБА_9 під час допиту в судовому засіданні, ОСОБА_5 викрав два золотих хрестика ще до того, як вона вдруге пустила його жити до свого будинку.
Стороною обвинувачення не надано суду доказів на підтвердження того, коли, за яких обставин та які саме золоті вироби були викрадені в будинку АДРЕСА_5 , способу їх викрадення, їх кількість.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у викраденні золотих виробів в ОСОБА_9 не визнав.

Згідно частини четвертої ст.95 КПК Українисуд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Отже, з урахуванням викладеного вище, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження в ході судового розгляду, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення за епізодом викрадення ним в потерпілої ОСОБА_9 золотих виробів на суму 1260 гривень, не знайшло свого підтвердження, оскільки достатніх та допустимих доказів на доведення його участі у вчиненні даного кримінального правопорушення органом досудового розслідування не здобуто, стороною обвинувачення не надано, судом не виявлено.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ч.1 ст.65 КК України: ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та оставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Положеннями ч.2 ст.65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Суд враховує те, що злочини, які вчинив ОСОБА_5 , відносяться до категорії злочинів сердньої тажкості (ч.2 ст.185 КК України) та тяжких злочинів (ч.3 ст.186 КК України).

ОСОБА_5 раніше судимий за корисливий злочин, постійного місця проживання не має, не працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, вчинив злочини під час іспитового строку. Негативні наслідки, завдані злочинними діями обвинуваченого не усунені, матеріальну та моральну шкоду потерпілим не відшкодовано.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання відповідно до ст.67 КК України, є рецидив злочину.

При призначенні покарання суд враховує думку потерпілого ОСОБА_8 , який в судовому засіданні повідомив, що претензій до ОСОБА_5 не має, а також думку потерпілої ОСОБА_9 , яка просила суворо покарати обвинуваченого, оскільки матеріальна та моральна шкоди їй не відшкодована.

На підставі викладеного, враховуючи вимоги кримінального закону і передбачені цим законом санкції, суд вважає, що виправлення обвинуваченого є неможливим без ізоляції від суспільства і призначає йому міру покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.2 ст.185 та ч.3 ст.186 КК України з урахуванням вимог ст.68 КК України.

За правилами ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_5 має бути призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Разом з тим, суд приймає до уваги, що ОСОБА_5 вчинив злочин в період іспитового строку, встановленого йому вироком Добровеличівського районного суду Кіровоградської області, за яким ОСОБА_5 визнано винним у вчинні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців з випробуванням та встановленням іспитового строку на 2 роки. Тобто обвинуваченим вчинено нові злочини під час іспитового строку.

Відповідно до ч.3 ст.78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Отже, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

21 липня 2016 року згідно ухвали Марганецького міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тому у строк відбуття покарання ОСОБА_5 буде зараховано весь строк його попереднього ув`язнення з 21 липня 2016 року по 08 лютого 2017 року.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою слід залишити без змін.

Матеріальна шкода, завдана кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_8 , відсутня, оскільки злочин припинено на стадії замаху.

Матеріальна шкода в розмірі 7150 гривень, завдана кримінальним правопорушенням потерпілій ОСОБА_9 не відшкодована.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлені.

Судові витрати в справі відсутні.

Згідно постанови про прилучення до справи речових доказів від 26 квітня 2016 року комп`ютер у збірці, який належить потерпілому ОСОБА_8 , визнано речовим доказом. За вироком Марганецького міського суду від 15 червня 2016 року, яким ОСОБА_12 та ОСОБА_11 засуджено за ч.3 ст.15, ч.2 ст.28-ч.3 ст.186 КК України, ухвалено речовий доказ комп`ютер у збірці, переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_8 , залишити останньому.
Керуючись ст.ст.368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.15, ч.2 ст.28-ч.3 ст.186 та ч.2 ст.185 КК України, і призначити йому покарання:

- за ч.3 ст.15, ч.2 ст.28-ч.3 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців;

- за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Добровеличівського районного суду Кіровоградської області від 13 травня 2015 року, і призначити остаточне покарання ОСОБА_5 у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання рахувати з моменту взяття під варту, тобто з 21 липня 2016 року.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_5 зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 21 липня 2016 року по 08 лютого 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити незмінним тримання під вартою.

Копію вироку негайно вручити учасникам процесу.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Марганецький міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1