У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання прокурора захисника засудженого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004797, за обвинуваченням

ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 28 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

За вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 листопада 2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 3 911,30 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 15 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 28 грудня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 скасовано в частині звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням. Постановлено свій вирок, яким ОСОБА_7 призначено покарання за ч. 1 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років.
У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 17 жовтня 2014 року приблизно о 15.00 год у приміщенні Миколаївської обласної станції переливання крові розпочав конфлікт з ОСОБА_8 , у ході якого ОСОБА_7 умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень наніс потерпілому декілька ударів руками та ногами по голові і тулубу, чим спричинив ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження.
У касаційній скарзі, як убачається з її змісту, захисник порушує питання про зміну вироку апеляційного суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність (ст. 75 КК) та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК з випробуванням. Захисник вказує на те, що апеляційний суд безпідставно не визнав обставиною, що пом`якшує покарання, щире каяття обвинуваченого, не взяв до уваги усіх даних про особу винного та обставин, що пом`якшують покарання, неправильно виклав позицію потерпілого в місцевому суді щодо призначення покарання, оскільки останній не полягав на реальному позбавленні волі винного.
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого та його захисника, які підтримали скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі захисника, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Доводи, викладені у касаційній скарзі захисника, про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність покарання, призначеного ОСОБА_7 апеляційним судом, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про особу засудженого є безпідставними.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд апеляційної інстанції при призначенні засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, яке слід відбувати реально, дотримався вимог статей 50, 65 КК та принципу індивідуалізації покарання.
Так, цей суд урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, його наслідки для здоров`я потерпілого, зокрема те, що згідно висновків судово-медичних експертиз потерпілому ОСОБА_8 були спричинені такі тілесні ушкодження, як: тяжка черепно-мозкова травма у виді множинних саден обличчя, забій м`яких тканин обличчя та голови, гематоми в лівій завушній області, втиснутий перелам правої скроневої кістки з гемосінусітом, посттравматичний неврит лівого виличного нерву, перелам луски лівої скроневої кістки з крововиливом в ліву скроневу область, забій головного мозку 2 ступеня, забій грудної клітини. Потерпілий ОСОБА_8 мав інвалідність 3 групи в зв`язку із повною втратою слуху, спілкувався за допомогою мови жестів, а заподіяні йому ОСОБА_7 тілесні ушкодження суттєво ускладнили не тільки стан його здоров`я, але й можливість спілкування. Після отримання потерпілим цих тілесних ушкоджень він проходив тривале лікування, стан його здоров`я значно погіршився, у потерпілого не закривається ліве око, він вимушений весь час застосовувати краплі штучну сльозу, у нього погіршилася артикуляція, що негативно вплинуло на його повсякденне життя, наявний парез виличного нерва, який потребує постійного лікування. Враховано апеляційним судом також думку потерпілого про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі та його реального відбування винним.
За таких обставин суд апеляційної інстанції обґрунтовано не погодився з висновком місцевого суду про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції його від суспільства. При цьому суд також зазначив, що врахування місцевим судом при призначенні винному покарання даних про його особу та сімейний стан (позитивні характеристики, членство в спілці ветеранів ОСОБА_9 ) не можуть бути визнані достатніми підставами для звільнення його від відбування покарання з випробуванням, враховуючи конкретні обставини вчиненого злочину, його наслідки та поведінку засудженого після скоєного. Крім того, апеляційний суд зазначив, що не можуть бути достатньою підставою для застосування положень ст. 75 КК наявність таких обставин, що пом`якшують покарання, як визнання вини та часткове відшкодування витрат на лікування потерпілого, оскільки цей суд указав на формальність визнання винним своєї вини та його щирого каяття, які фактично відсутні в його діях та поведінці. З таким висновком погоджується і колегія суддів.
В судовому засіданні суду касаційної інстанції стороною захисту було надано квитанцію про сплату на адресу потерпілого 200 грн у рахунок відшкодування шкоди, копію свідоцтва про шлюб від 06 вересня 2016 року з ОСОБА_10 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та лікарський висновок про стан здоров`я останньої на підтвердження того, що ОСОБА_7 має на утриманні неповнолітню дитину. Водночас, згідно цього ж свідоцтва про народження, ОСОБА_11 не є його дитиною, а доказів того, що вона перебуває на його утриманні суду не надано.
Часткове відшкодування шкоди потерпілому та вищевказані дані про сімейний стан засудженого не є достатньою підставою для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.
Враховуючи те, що суду касаційної інстанції стороною захисту не надано інших даних, які б істотно зменшували ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також даних про особу засудженого, які б свідчили про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, то колегія суддів не вбачає підстав для застосування до винного положень ст. 75 КК, про що просить захисник у своїй касаційній скарзі. За таких обставин скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433 - 436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 28 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3