Справа № 368/1162/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/411/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 19.04.2017

УХВАЛА
Іменем України
« 19 » квітня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 3 лютого 2017 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, гр.України, уродженця м.Корсунь-Шевченківський Черкаської обл., з середньою професійно-технічною освітою, одруженого, фізичною особою підприємцем « ОСОБА_9 », зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 ; раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та засуджено на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави у відшкодування процесуальних витрат 1 100,50грн., 703,68 грн., 1320,60 грн. та 879,60 грн. за проведення судових інженерно-транспортних експертиз.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.
6.07.2016р., близько 10 год. 30 хв., на 70км+400м автодороги «Київ - Знам`янка», що на території Кагарлицького р-ну Київської області, ОСОБА_9 , керуючи власним технічно справним автомобілем марки «AUDI А6», д.н.з. « НОМЕР_1 », рухаючись в напрямку м.Київ, в порушення вимог п. 2.3 «б», п.10.1, п.1.10 терміну «узбіччя», п.12.6 «г», п.14.2 «б» Правил дорожнього руху України зі швидкістю більше 90км/год., не врахувавши дорожню обстановку, перед початком обгону автомобіля марки «ЗИЛ -ММЗ 4502», д.н.з. « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_10 , який рухаючись в попутному напрямку в смузі руху в бік м. Київ, здійснював маневр повороту ліворуч в бік прилеглої ґрунтової дороги з виїздом на поле, не переконався в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а також в тому, що водій попутного транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі не подав сигналу про намір повороту ліворуч, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, маючи технічну можливість уникнення дорожньо-транспортної пригоди при виконанні маневру обгону, продовжив рух прямо та здійснив виїзд за межі проїзної частини на узбіччя, відносно смуги руху в бік м. Кагарлик, не призначене для руху транспортних засобів, як наслідок рухаючись по узбіччю не впорався з керуванням транспортного засобу, внаслідок чого відбулося перекидання автомобіля марки «AUDI А6» в бік кювету.
Внаслідок дорожньо-транспортної пасажир автомобіля «AUDI А6» ОСОБА_11 , яка перебувала на задньому пасажирському сидінні ліворуч, від отриманих тілесних ушкоджень у вигляді скалково- фрагментованого перелому кісток черепа з руйнуванням головного мозку, загинула на місці пригоди.
Порушення водієм ОСОБА_9 вимог п.п.12.6. «г», 2.3. «б», 10.1, 14.2. «б» , 1.10. термін «узбіччя» Правил дорожнього руху України перебувають в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілої ОСОБА_11 .
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок щодо нього змінити в частині призначеного покарання посилаючись на суворість покарання та призначити йому покарання, яке є співмірним вчиненому та його особі.

Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт зазначив, що судом І інстанції при призначенні йому покарання не було враховано те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, злочин вчинив з необережності, не маючи ніякого умислу на настання таких тяжких наслідків, активно сприяв розкриттю злочину, повідомляв про всі відомі йому факти події та добровільно відшкодував завдані збитки, є законослухняним громадянином, являється фізичною особою підприємцем, має тісні соціальні зв`язки, дотримується вимог суспільного співжиття та вважає, що викладені обставини значно знижують ступінь тяжкості злочину та свідчать про те, що він не становить загрози для суспільства, крім того, потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_12 просили суд не призначати йому покарання у виді позбавлення волі, а прокурор просив призначити покарання із застосуванням ст.75 КК України, а тому вважає, що є достатньо підстав, зазначених у ст. 69 КК України для застосування до нього більш м`якого покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, яке буде достатнім та необхідним.

Також апелянт зазначає, що судом зроблено упереджений та необґрунтований висновок про часткове визнання вини обвинуваченим лише з метою пом`якшення покарання, вважає таке твердження суду необґрунтованим та таким що не підтверджується ніякими доказами.

Крім того зазначає, що під час проведення огляду місця події слідчим не було зафіксовано чи був увімкнений покажчик повороту в автомобілі марки ЗИЛ та гальмівного шляху автомобілю ЗИЛ, судом при наявності суперечливих доказів, не мотивовано чому він взяв до уваги одні покази і відкинув інші.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений підтримав свою апеляційну скаргу лише в частині прохання про пом`якшення покарання, в іншій частині апеляційну скаргу не підтримав.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 просить вирок щодо ОСОБА_9 змінити в частині призначення покарання та призначити ОСОБА_9 покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт вважає, що суд, призначаючи покарання ОСОБА_9 , не врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, вчинення злочину у формі необережності та злочинної недбалості, а також особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, розкаявся та повідомив про всі обставини злочину, а тому апелянт вважає, що необхідно пом`якшити призначене обвинуваченому покарання та підтримує думку прокурора про те, що ОСОБА_9 не становить небезпеки для суспільства, а тому просить застосувати до нього положення ст.75 КК України та не позбавляти його волі, оскільки реальне позбавлення волі, не відповідає особі обвинуваченого. Також апелянт вважає, що суд І інстанції неповно дослідив матеріали справи.

Під час апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_8 підтримав свою апеляційну скаргу лише в частині необхідності застосування до ОСОБА_9 ст. 75 КК України, в решті просив доводи апеляційної скарги не розглядати.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги частково, а саме лише в частині зміни вироку в частині призначеного покарання і просили застосувати до призначеного судом покарання ст. 75 КК України і звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі, в решті апеляційні скарги не підтримали, думку прокурора ОСОБА_6 , яка просила задовольнити апеляційні скарги в частині призначеного покарання і застосувати до ОСОБА_9 ст. 75 КК України звільнивши його від основного покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг з уточненнями, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються зібраними по справі доказати, є обґрунтованими та в апеляційній скарзі не оскаржуються.

Дії ОСОБА_9 судом І інстанції вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та потерпілого ОСОБА_8 про суворість призначеного ОСОБА_9 покарання колегія суддів знаходить обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до абз.1,3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003р. призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Призначаючи покарання ОСОБА_9 суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є необережним, його особу, обставини, що впливають на покарання.

Разом з тим, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, формально перерахувавши у вироку сукупність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 , фактично їх належним чином не врахував, а саме недостатньо врахував те, що обвинувачений активно сприяв розкриттю злочину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання, щире розкаюється у скоєному, пояснення потерпілих, які просили не позбавляти ОСОБА_13 волі зазначивши, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають, думку прокурора, який також просив призначити ОСОБА_13 покарання без реального відбування позбавлення волі.
Враховуючи сукупність наведених вище обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 , колегія суддів дійшла висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання призначеного судом з випробуванням, з іспитовим строком та покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 3 лютого 2017 року щодо ОСОБА_9 в частині покарання змінити.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч.2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

В решті вирок залишити без зміни.

Судді