Ухвала
іменем україни
21 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу захисника

ОСОБА_4 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 21 листопада 2016 року щодо ОСОБА_5 ,

встановила:

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 26 серпня 2016 року

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Вінниця, який мешкає у цьому ж місті за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено:

- за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією майна.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 26 серпня 2016 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винним і засуджено за те, що він 21 червня 2016 року при невстановлених обставинах, місці та час придбав з метою збуту особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс.
Того ж дня, приблизно о 23.40 год. ОСОБА_5 , зберігаючи при собі з метою збуту згаданий наркотичний засіб, переніс його до паркану Вінницької виправної колонії № 86 (вул. Привокзальна у м. Вінниця), де і був зупинений працівниками поліції, які виявили у нього та вилучили наркотичний засіб канабіс, маса якого у перерахунку на суху речовину 22, 01 г.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 21 листопада 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 в частині призначеного покарання змінено. Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. В решті вирок місцевого суду залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого, просить ухвалені судові рішення щодо ОСОБА_5 змінити, призначити засудженому покарання за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 років та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Обгрунтовучи свої вимоги, захисник посилається на неправильне застосовано закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. Захисник зазначає, що місцевим та апеляційним судом не повною мірою враховані дані про особу засудженого, обставини, що пом`якшують покарання, а тому, на думку захисника, судами обох інстанцій при призначенні ОСОБА_5 покарання не мотивовано не застосовано положення ст. 75 КК України.
Заслухавши доповідача, перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів, дотримуючись положень ст. 433 КПК України, вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 307 КК України в касаційному порядку захисником не оспорюються, з цього приводу не надійшло касаційних скарг і від інших учасників судового процесу, а тому ці обставини у касаційному порядку не переглядаються.

Згідно зі ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Як убачається із копій судових рішень щодо ОСОБА_5 при призначенні йому покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення, дані про його особу (раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше ні в чому вартому осуду помічений не був, його мати є інвалідом другої групи, яка потребує стороннього догляду, від кримінального правопорушення фактично ніяких наслідків не настало, матеріальної чи іншої шкоди його діями завдано не було), а також обставини, що пом`якшують покарання (активне сприяння розкриттю злочину та повне визнання вини).

З урахуванням цих обставин, а також обставин вчиненого ним злочину, суд апеляційної інстанції обґрунтовано дійшов висновку про можливість застосувати до засудженого положення ст. 69 КК України й призначив йому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Апеляційний суд, у відповідності до вимог ст. 419 КПК України, належним чином вмотивував своє рішення про застосування ст. 69 КК України та призначив покарання нижче від найнижчої межі та відмовив у застосуванні ст. 75 КК України.

У касаційній скарзі захисника відсутні достатні дані та переконливі доводи, які б спростовували вказані висновки судів першої та апеляційної інстанції та давали б підстави визнати призначене засудженому покарання явно несправедливим.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є законною та вмотивованою.
З огляду на викладене підстав для задоволення касаційної скарги захисника немає, а тому у відкритті касаційного провадження відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України п.6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 21 листопада 2016 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3