Справа № 1407/1-179/11
Номер провадження1/179/11
ВИРОК

іменем України

"27" травня 2011 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Дробинського О.Е.,

при секретарі Каракадько Ю.В.,

з участю прокурора Нижнік Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Вознесенська кримінальну справу справу по обвинуваченню:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працює, сімейний стан не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого за місцем проживання та фактично мешкаючого за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, провулок Хмельницького, будинок №2, не судимого,

в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

09 січня 2011 року біля 19 годин 30 хвилин в місті Вознесенську Миколаївської області, підсудний ОСОБА_1, керуючи технічно справним автомобілем VOLKSWAGEN PASSAT, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, який належав йому на праві приватної власності, рухався по мокрій асфальтованій проїжджій частині вулиці Жовтневої революції, яка є головною дорогою, в темний час доби, по освітленій вуличним міським освітленням ділянці дороги, при включеному ближньому світлі фар, в умовах обмеженої видимості, з боку міста Южноукраїнськ в напрямку міста Миколаєва зі швидкістю біля 45 кілометрів на годину.

В цей час проїжджу частину вулиці Жовтневої революції в районі будинку №247, по ходу руху транспортного засобу під керуванням підсудного ОСОБА_1, по пішохідному переходу переходили пішоходи ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які дійшли до центру проїжджої частини та зупинилися на розділовій осьовій смузі.

При під`їзді до вказаного пішохідного переходу, підсудний водій ОСОБА_1, завчасно був проінформований про його наявність: світлофором, який працював в режимі жовтого мигаючого сигналу, дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 Пішохідний перехід, а також дорожньою розміткою 1.14.1 Пішохідний перехід Правил дорожнього руху України. При під`їзді до вказаного пішохідного переходу, підсудний водій ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом автомобілем VOLKSWAGEN PASSAT, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, в порушення вимог п.п. 2.3 б, 12.3, 18.1, 18.3 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до створених дорожніх обставин та їх змінам, маючи об`єктивну можливість заздалегідь побачити, що спереду транспортного засобу, яким він керував, на пішохідному переході в районі розділової осьової смуги, зупинилося двоє пішоходів, своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості руху автомобіля, аж до повної його зупинки, хоч об`єктивно міг та зобов`язаний був їх вжити, не врахував ширину проїжджої частини та габарити керованого ним транспортного засобу, не вибрав безпечний інтервал, внаслідок чого, не застосовуючи гальмування, допустив наїзд керованим транспортним засобом на пішоходів ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_2 отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді тупої травми голови, переломів кісток черепу, субарахноїдальних крововиливів, внаслідок яких померла на місці пригоди.

Пішохід ОСОБА_3 в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримала легкі тілесні ушкодження.

Дана подія сталася внаслідок грубого злочинного порушення підсудним водієм ОСОБА_1 вимог дорожніх знаків 5.35.1 та 5.35.2 Пішохідний перехід, а також дорожньої розмітки 1.14.1 Пішохідний перехід, п.п. 2.3 б, 12.3, 18.1, 18.3 Правил дорожнього руху України, що стало причинним звязком з наслідками, які настали.

Під час проведення досудового слідства підсудним ОСОБА_1 родичам загиблої ОСОБА_2 в рахунок відшкодування завданих збитків та усунення заподіяної матеріальної та моральної шкоди передано 49000 гривень, внаслідок чого цивільний позов в судовому засіданні заявлений не був.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 визнав себе винним повністю, та підтвердив факт скоєння ним цього злочину, при викладених вище обставинах. Він визнає, що своїми неумисними діями вчинив злочини, та щиро розкаюється в скоєному.

Суд вважає визнати недоцільним дослідження доказів, у відношенні тих фактичних обставин, які нікім не оспорюються, і проти цього не заперечують учасники судового розгляду справи.

Аналіз та оцінка приведених в сукупності доказів приводять суд до переконання доведенності вини підсудного ОСОБА_1.

Необережні самовпевнені дії підсудного ОСОБА_1 суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_2.

При визначенні покарання підсудному ОСОБА_1 суд в якості обставин, які пом`якшують йому покарання, визнає його щире та дійове каяття, активне сприяння розкриттю скоєного ним злочину, добровільне відшкодування завданого збитку та усунення заподіяної шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання підсудному ОСОБА_1 судом не встановлено.

При визначенні покарання підсудному ОСОБА_1 суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним злочину, умови життя підсудного, його соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я самого підсудного, а також стан здоров`я його родича ОСОБА_4, який є інвалідом першої групи з дитинства, та якому підсудний ОСОБА_1 призначений піклувальником на підставі рішення №74 від 26 травня 2000 року виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області. Суд також враховує стать та вік підсудного ОСОБА_1, те що він позитивно характеризується за місцем проживання, не має судимості, є високоморальною віруючою особою, членом релігійної християнської громади Церква Господа ОСОБА_5 з 1998 року, наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання підсудному ОСОБА_1.

З урахуванням всіх обставин кримінальної справи, враховуючи тяжкість злочину, його наслідки, особу підсудного ОСОБА_1, думку потерпілого ОСОБА_6, який просив суд призначити підсудному ОСОБА_1 тільки реальне основне покарання, без звільнення підсудного від відбування покарання з випробуванням, суд дійшов висновку, що підсудному ОСОБА_1 повинно бути призначено покарання в виді обмеження волі, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, з переходом до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст.286 КК України, з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Крім того суд дійшов висновку про неможливість виправлення підсудного ОСОБА_1 із звільненням від відбування основного покарання з випробуванням, відповідно до ст.75 КК України, яке буде необхідним та достатнім для виправлення підсудного ОСОБА_1, а також попередження нових злочинів, відповідно до ст.65 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.57 КВК України після набрання вироком законної сили, засудженого ОСОБА_1, до місця відбування покарання, необхідно направити в порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі, звільнивши його з під варти при прибутті до місця відбування покарання.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, засудженому до обмеження волі ОСОБА_1, час його перебування під вартою, необхідно зарахувати в строк відбування покарання, виходячи із співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Відповідно до ч.1 ст. 93 КПК України всі судові витрати покладаються на засудженого та підлягають стягненню з засудженого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.323, 324 КПК України, суд

З А С У Д И В :

ОСОБА_1 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України в виді обмеження волі на строк 01 /один/ рік 06 /шість/ місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 01 /один/ рік 06 /шість/ місяців, обчислюючи строк відбуття покарання з дня його взяття під варту.

Відповідно до ч.2 ст.57 КВК України після набрання вироком законної сили, засудженого ОСОБА_1 до місця відбування покарання, направити в порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі, звільнивши його з під варти при прибутті до місця відбування покарання.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, засудженому до обмеження волі ОСОБА_1, час його перебування під вартою, зарахувати в строк відбування покарання, виходячи із співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Засудженому ОСОБА_1 запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити без зміни підписку про невиїзд.

Судові витрати стягнути з засудженого ОСОБА_1:

на користь НДЕКЦ при УМВС України в Миколаївській області УДК в Миколаївській області р/р 0005, МФО 826013, код ЗКПО 25574110,

464 /чотириста шістдесят чотири/ гривні 40 копійок за проведення судової автотехнічної експертизи №2/12 від 19.01.2011 року /а.с. 62-69/,

2899 /дві тисячи вісімсот дев`яносто дев`ять/ гривень 80 копійок за проведення судової транспортно-трасологічної експертизи №4/3 від 01.02.2011 року /а.с.74-82/,

на користь Миколаївського відділення Одеського НДІСЕ Міністерства юстиції, р/р 0181, Банк ГУДКУ Одеської області, МФО 828011, , код платежа 25010100 - 1031 /одну тисячу тридцять одну/ гривню 80 копійок за проведення судової автотехнічної експертизи №1894 від 28.03.2011 року /а.с.115-120/.

Апеляції на вирок можуть бути подані до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд на протязі 15 діб з моменту оголошення вироку, а засудженим в той же строк, з моменту одержання копії вироку.

Суддя: Дробинський О.Е.