Єдиний унікальний номер 725/1558/17
Номер провадження 1-кп/725/88/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.05.2017 року Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці кримінальне провадження внесене до ЄРДР №0000098 від 16 червня 2016 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Стара Жадова, Сторожинецького району, Чернівецької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , із вищою освітою, неодруженого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
Органом досудового слідства ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні дезертирства, тобто самовільного залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, при наступних обставинах.

Так, 13.03.2014 року наказом командира частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) солдата військової служби за контрактом ОСОБА_5 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 12.03.2014 року № 35-К навідником 2 відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) з 13.03.2014 року зараховано в списки особового складу частини на всі види забезпечення.

Положенням ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Відповідно до вимог ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Статтями 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ст.ст. 1 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовим статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, а згідно статтей 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі - Статуту) військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та беззастережно виконувати накази командирів (начальників) виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Крім того, статті 131, 216 Статуту передбачають, що військовослужбовці зобов`язані постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби в службовий час і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Згідно положення ст. 1 Закону України «Про оборону України» встановлено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 15/2015 від 14 січня 2015 року оголошено часткову мобілізація у тому числі в Чернівецькій області, що є підтвердженням особливого періоду, крім воєнного стану, на момент вчинення ОСОБА_5 інкримінованого кримінального правопорушення, по теперішній час.

Разом з тим, близько 08 год. 00 хв. 18 березня 2015 року солдат ОСОБА_5 з метою ухилитися від проходження військової служби, без поважних причин, умисно, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_3 , що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , та вибув до місця свого постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де перебуває до теперішнього часу та проводить час на власний розсуд.

Таким чином, солдат ОСОБА_5 , обвинувачується у тому, що будучи військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом, у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 1 Закону України. «Про оборону України», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 11, 16, 131, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, 18 березня 2015 року близько 08 год. 00 хв. з метою ухилитися від проходження військової служби, без поважних причин, умисно, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_3 , що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , та вибув до місця свого постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де проводить час на власний розсуд по теперішній час, чим вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 408 КК України.

В ході досудового слідства між сторонами кримінального провадження прокурором військової прокуратури Чернівецького гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , у присутності захисника, укладено угоду про визнання винуватості.

За умовами даної угоди обвинувачений ОСОБА_5 зобов`язався повністю визнати свою винуватість в обсязі підозри у судовому провадженні.

Крім цього, при укладенні угоди враховано, що ОСОБА_5 вину визнав повністю, у вчиненому щиро кається, активно сприяв розкриттю злочину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання та проходження військової служби характеризується посередньо, на диспансерному обліку і медичних установах не перебуває, вчинив злочин у молодому віці, що є пом`якшуючими обставинами.

Враховуючи всі обставини справи, особу винного, наявність зазначених вище кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, сторони погодилися на призначення ОСОБА_5 із застосуванням ст. 69 та ст. 50 КК України покарання за ч. 3 ст.408 КК України у виді штрафу в розмірі 325 (триста двадцять п`ять) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5 525 грн.

Також умовами угоди визначено, що сторонам відомо та зрозуміло, що у відповідності до вимог ст.473 КПК України наслідком укладення та затвердження даної угоди про визнання винуватості для прокурора та обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями ч. 4 ст. 394 та ч. 3 ст. 424 КПК України, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону і будь-якого положення складеної угоди.

Обвинуваченому відомо і зрозуміло, що відповідно до вимог ст.476 КПК України за наслідком невиконання даної угоди про визнання винуватості прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду, який затвердив угоду, з клопотанням про скасування вироку. Наслідком скасування вироку є призначення судового розгляду в загальному порядку або направлення матеріалів провадження для завершення досудового розслідування в загальному порядку.

Обвинуваченому відомо і зрозуміло, що умисне невиконання даної угоди про визнання винуватості є підставою для його притягнення до відповідальності, встановленої ст. 389-1 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор, обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник підтримали угоду про визнання винуватості від 31 березня 2017 року та просили суд її затвердити. При цьому, обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, щиро розкаявся, а також надав свою згоду на призначення йому узгодженого угодою покарання.

Заслухавши думку учасників процесу з приводу наявності підстав для затвердження угоди, дослідивши матеріали кримінального провадження, переконавшись у добровільності укладення угоди з боку обвинуваченого ОСОБА_5 , а також перевіривши умови угоди на відповідність вимогам ст.ст.472-473 КПК України та нормам КК України, суд вважає, що у суду відсутні підстави для відмови у її затвердженні.

Так, відповідно до вимог п.2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

При цьому, як передбачено ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Як було встановлено судом, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, тобто дезертирство, самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Враховуючи норму ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.408 КК України належить до категорії тяжких кримінальних правопорушень.

Крім того, враховуючи в сукупності обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме: визнання вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину, посередня характеристика з місця проживання та місця служби, вчинення злочину у молодому віці, не перебування на медичних обліках, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а також особи обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання із застосуванням ст. 69 та ст. 50 КК України у виді штрафу в розмірі 325 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між обвинуваченим та прокурором та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Керуючись ст.ст. 314, 376, 468-470, 472, 473, 474, 475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 31 березня 2017 року між прокурором військової прокуратури Чернівецького гарнізону ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України.

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України, і за його вчинення із застосуванням положень ст. 69 та ст. 50 КК України призначити йому узгоджену міру покарання у виді штрафу в розмірі 325 (триста двадцять п`ять) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5525 грн.

На вирок може бути подана апеляція з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Апеляційного суду Чернівецької області протягом 30-ти діб з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою ст. 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1