АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000800 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2017 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участю
прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі /а.с.п.146-150/ обвинувачений ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2017 року, яким його визнано винним за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.Звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням строком 1 рік, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України; вирішено питання позовних вимог, просить вказаний вирок суду змінити, а саме: виключити з вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2017 року вказівку про застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 1 рік; зменшити розмір відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого до 10 000 гривень, в решті вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог обвинувачений вказує, що у скоєному щиро розкаявся, вину визнав, допомагав слідству, скоїв злочин з необережності, який відноситься до категорії невеликої тяжкості.
Звертає увагу, що додаткове покарання, позбавить його можливості заробляти кошти на життя та відшкодування матеріальної шкоди потерпілому, оскільки це є єдиним джерелом його доходу.
Зазначає, що на утриманні має матір, яка перебуває на обліку у лікарні і потребує періодичного транспортування на обстеження.
Що стосується цивільного позову, то обвинувачений акцентує, що вказана сума у розмірі 19 786 гривень 55 копійок є явно завищеною і не відповідає нормам справедливості.
За встановлених у вироку обставин вбачається, що ОСОБА_6 06 серпня 2016 року близько 23 години 20 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Mazda 626», реєстраційний номер НОМЕР_1 на перехресті з вул. Козакова, не надав дорогу мотоциклу «Honda VT 750» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , що рухався в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого допустив з ним зіткнення.

В результаті дорожньо-транспортної події водію мотоциклу ОСОБА_8 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: саден лівого ліктьового суглобу; закритої травми лівого колінного суглобу, садна лівого колінного суглобу, розриву передньої хрестоподібної зв`язки та розриву медіального меніску зі зміщенням фрагментів з явищами гемартрозу лівого колінного суглобу; рваної рани середньої третини лівої гомілки по зовнішній поверхні з ушкодженням м`язів лівої гомілки, з міжм`язовою гематомою з нагноєнням якої в посттравматичному періоді, які відносяться згідно судово-медичної експертизи № 3825е від 08 жовтня 2016 року до середнього ступеню тяжкості.

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що водій ОСОБА_6 , управляючи автомобілем «Mazda 626» реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 16.13 Правил дорожнього руху України, невиконання яких, згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 5/10.1-974 від 24 жовтня 2016 року знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Вказаними діями ОСОБА_6 вчинив злочин, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 286 КК України, а саме, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, прокурора, потерпілого та його представника, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо необґрунтованого призначення йому додаткового покарання та відшкодування моральної шкоди колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, виходячи із такого.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Як витікає з вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 основного покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік із застосуванням вимог ст.75 КК України, то в цій частині вирок суду не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо зміни вироку суду в частині призначеного додаткового покарання, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу, оскільки його призначення є необхідним з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, відповідно до яких обвинуваченим було допущене порушення Правил дорожнього руху, його наслідків у виді заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим під час апеляційного розгляду кримінального провадження достатніх підстав для незастосування вказаного виду додаткового покарання до ОСОБА_6 не встановлено, а тому в цій частині вирок суду не підлягає зміні.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо неврахування судом ступеню тяжкості вчиненого злочину, тих обставин, що обвинувачений раніше не судимий, активно сприяв розкриттю злочину, вину визнав, не заслуговують на увагу, оскільки вони враховані судом при призначенні покарання обвинуваченому, про що зазначено у вироку суду, у тому числі фактично враховані при призначенні йому додаткового покарання.
Посилання сторони захисту на щире каяття обвинуваченого має ґрунтуватись не лише на визнанні ним своєї вини, а також враховувати суб`єктивне ставлення до наслідків вчиненого злочину, що характеризується висловленням жалю з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Однак в суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 , хоча і говорив, що щиро кається, але разом з тим, сам будь-яких заходів до надання матеріальної допомоги потерпілому не вживав, жодного разу не відвідував потерпілого у лікарні, що в своїй сукупності не свідчить про його щире каяття.
Надані характеристики за місцем проживання та роботи не можуть самі по собі впливати на призначення чи не призначення судом додаткового покарання, оскільки при його призначенні судом враховано в сукупності всі обставини, у тому числі, обставини та наслідки вчиненого злочину, крім того, зазначені характеристики були також враховані судом при призначенні судом основного покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Посилання обвинуваченого на те, що він працює водієм та має хвору матір, у зв`язку з чим йому життєво необхідно мати права на керування транспортними засобами, щоб заробляти кошти на життя та відшкодування матеріальної шкоди, на думку колегії суддів, не можуть слугувати підставою для не призначення йому додаткового покарання, оскільки будь-якого відшкодування шкоди у добровільному порядку до цього часу обвинуваченим не було здійснено, потерпілий заперечує щодо задоволення вимог апеляційної скарги, так як йому було спричинено тілесні ушкодження, він перебував у лікарні, тоді як обвинувачений не приходив до лікарні та допомоги не надавав.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого в частині необґрунтованого вирішення цивільного позову потерпілого про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно з вимогами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її заподіяла, при наявності вини вказаної особи.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин провадження, встановивши причинний зв`язок між скоєним злочином та шкодою, яка настала, а також характер та розмір шкоди, врахувавши душевні страждання потерпілого, який отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, характер та тривалість немайнових втрат, порушення нормальних життєвих зв`язків, дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення на його користь моральної шкоди з обвинуваченого в сумі 19 786 гривень 55 копійок та 213,45 гривень , що становить 5% страхової виплати - з ПАТ «Страхова компанія «Дім страхування», з чим погоджується колегія суддів, оскільки вказаний розмір моральної шкоди відповідає вимогам розумності і справедливості.
Отже, суд, з посиланням на норми матеріального права, з урахуванням спричиненої травми та у зв`язку із цим заподіяних моральних страждань потерпілому, якому будь-яких відшкодувань не здійснювалось, дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення з обвинуваченого моральної шкоди у зазначеному розмірі.
Отже, колегія суддів також не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого в частині вирішення цивільного позову потерпілого.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2017 року залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4