Справа № 346/978/17
Провадження № 11-кп/779/273/2017
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000023 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 квітня 2017 року, згідно якого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, неодруженого, з неповною середньою освітою, не працюючого, не судимого, депутатом не обирався, на утриманні нікого не має,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

Міру запобіжного заходу - тримання під вартою, обвинуваченому ОСОБА_7 залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Визначено початок строку відбування покарання ОСОБА_7 з часу його затримання 05 січня 2017 року 22.30 год. та ухвалено час його попереднього ув`язнення з вказаної дати до вступу вироку в законну силу зарахувати в строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, одруженого, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, раніше судимого Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області 19 квітня 2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі з іспитовим строком один рік, що депутатом не обирався, на утриманні має двоє малолітніх дітей,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

У відповідності до ст. ст. 71, 72 КК України, шляхом часткового складання покарань за сукупністю вироків: Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2016 року та даного вироку, визначено остаточне покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

Міру запобіжного заходу - тримання під вартою, обвинуваченому ОСОБА_8 залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Визначено початок строку відбування покарання ОСОБА_8 з часу його затримання 05 січня 2017 року 23.50 год. та ухвалено час його попереднього ув`язнення з вказаної дати до вступу вироку в законну силу зарахувати в строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цим же вироком відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Захисник ОСОБА_6 просив оскаржений вирок суду щодо ОСОБА_7 змінити в сторону пом`якшення. В обґрунтування таких вимог зазначає, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 беззаперечно визнав свою вину повністю у вчиненні злочину, не оспорюючи дійсних обставин кримінального провадження, попередньо звернувся до суду з клопотанням, щоб не досліджувати докази по даних обставинах і суд проводив розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи його добровільну позицію. Звертає увагу, що потерпілим подано заяву, в якій зазначено, що йому повністю відшкодовано матеріальну шкоду, компенсації моральної шкоди не вимагає і просить суд не визначати суворого покарання, так як претензій до обвинуваченого не має. Зазначає, що в суді встановлено, що причиною скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_7 стали соціальні обставини, відсутність коштів на проживання. Уточнив, що основне джерело виживання це випадкові заробітки. Вказує, що обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено, а до обставин, які пом`якшують покарання, необхідно віднести: зізнання, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; вчинення злочину внаслідок збігу тяжких матеріальних обставин; добровільне відшкодування завданої матеріальної шкоди потерпілому; письмове звернення потерпілого, в якому зазначає, що претензій не має і не вимагає покарання; молодий вік обвинуваченого. Стверджує, що при обранні міри покарання суд не навів в повному обсязі пом`якшуючих обставин. Зазначає, що мотивуючи судове рішення у змісті вироку суд не відобразив причин та умов, які спонукали ОСОБА_7 піти на вчинення злочину. Вказує, що суд не навів аргументів, які стали підставою для висновку про неможливість виправлення без ізоляції від суспільства. Вважає, що зазначені ним обставини свідчать, що призначене покарання не відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України і є несправедливим, за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого за своїм видом та розміром.

Обвинувачений ОСОБА_7 просить пом`якшити покарання за вироком, застосувавши ст. ст. 69, 69-1 КК України. Мотивує свою позицію тим, що, на його думку, при постановленні вироку суд не взяв до уваги ч. ч. 1, 2 ст. 66 КК України. Зазначив, що обставинах, які пом`якшують його покарання: щире каяття та сприяння розкриттю кримінального правопорушення; те, що збитки відшкодовано і представники потерпілого не мають претензій; за місцем проживання характеризується позитивно.

Обвинувачений ОСОБА_8 просить застосувати ст. ст. 69, 69-1 КК України, призначити менш суворе покарання. Мотивує свою позицію тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання не взяв до уваги, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 66 КК України, обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття та сприяння розкриттю злочину; що збитки відшкодовано і представники потерпілого не мають претензій; позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачені таємно викрали чуже майно, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням на територію ПП «Маестро М».

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

04 січня 2017 року приблизно о 23.30 год. ОСОБА_7 за попередньою домовленістю із ОСОБА_8 , перебуваючи в АДРЕСА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, маючи на меті таємне викрадення чужого майна, шляхом пошкодження навісного замка, незаконно проникли в приміщення майстерні, звідки таємно викрали електричний зварювальний апарат, чорного кольору, кустарного виробництва, бувшого у вжитку, вартістю 1000 грн, пластмасовий ящик, чорного кольору із наявними всередині металевими ключами та металевими головками в кількості 40 одиниць, бувшими у вжитку, вартістю 1000 грн, апарат для чистки та буріння каналізації, темного кольору із колесами, червоного кольору, бувший у вжитку, вартістю 20000 грн, перетворювач напруги сірого та бежевого кольору із ручкою, бувший у вжитку, вартістю 4000 грн, електричний компресор, чорного та синього кольорів, бувший у вжитку, вартістю 2000 грн, глибинний насос, бувший у вжитку, вартістю 1000 грн, які належать ОСОБА_10 . Після чого ОСОБА_8 та ОСОБА_7 місце вчинення кримінального правопорушення покинули, викраденим майном розпорядились на власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 29000 грн.

Представник потерпілого ОСОБА_11 та захисник ОСОБА_12 в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду були належним чином повідомлені, заяв про розгляд справи за їх участю до суду апеляційної інстанції не надходило. Обвинувачений ОСОБА_8 просив проводити апеляційний розгляд без участі його захисника ОСОБА_12 .

Тому, оскільки згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе переглянути вказане кримінальне провадження за їх відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник ОСОБА_6 підтримав доводи своєї апеляційної скарги з мотивів, викладених у них, а також апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , не заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 ;

- обвинувачений ОСОБА_7 просив задовольнити його апеляційну скаргу, а також його захисника ОСОБА_6 , пом`якшити йому покарання; не заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 ;

- обвинувачений ОСОБА_8 просив призначити йому менш суворе покарання, задовольнивши його апеляційну скаргу, не заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 ;

- прокурор вважає вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання законним та обґрунтованим, а тому просить залишити апеляційні скарги обвинувачених та захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів повторно досліджені докази, що містять відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , за клопотанням захисника ОСОБА_6 , (а.п. 32-34, 57, 72-77), а також обвинуваченого ОСОБА_8 (а.п. 35-37, 51, 58, 59-71).

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що їх належить залишити без задоволення, а вирок суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно фактичні обставини скоєного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , доведеність їх вини та кваліфікація дій за статтею КК України, за якою вони визнані винуватими, у поданих апеляційних скаргах не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється. Апелянти висловили свою незгоду щодо призначеного покарання, тому колегія суддів перевіряє оскаржуваний вирок в цій частині.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При розгляді кримінального провадження та ухваленні вироку суд першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, дотримався вказаних вимог закону.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог в частині призначення обвинуваченим покарання дотримався. Призначені покарання є справедливими та законними з врахуванням всіх фактичних обставин по кримінальному провадженню у їх сукупності, відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, є необхідними та достатніми для їх виправлення і попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень, а доводи апеляційних скарг в цій частині безпідставними та непереконливими.

Так, як вбачається зі змісту вироку, призначаючи покарання обвинуваченим, суд взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про осіб та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Суд визнав обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , рецидив злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд визнав щире каяття та сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що збитки відшкодовано і представники потерпілого не мають претензій до обвинуваченого, позитивно характеризується за місцем проживання , має на утриманні 2 дітей, однак вчинив злочин під час іспитового строку.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відсутні.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд визнав його щире каяття та сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що збитки відшкодовано і представники потерпілого не мають претензій до обвинуваченого, позитивно характеризується за місцем проживання.

Суд дійшов обґрунтованого висновку, що обвинуваченим необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, обрати покарання у виді позбавленням волі.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_8 під час відбування покарання за попереднім вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 185 КК України засуджений до 3 років позбавлення волі, вчинив нове кримінальне правопорушення, то дійшов висновку у відповідності до ст. 71 КК України, шляхом часткового складання покарань, приєднати покарання за даним вироком, а також згідно ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченим час попереднього ув`язнення з 05 січня 2017 року до вступу вироку в законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином, обставини, викладені в доводах апеляційних скарг, як підстави для пом`якшення обвинуваченим покарання, суд першої інстанції в повній мірі врахував.

При цьому, дані про особи обвинувачених включають їх характеристику.

Також, колегія суддів вважає безпідставним посилання захисника ОСОБА_6 на те, що суд не навів у повному обсязі обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , зокрема, до таких не відніс вчинення злочину внаслідок збігу тяжких матеріальних обставин та молодий вік обвинуваченого, оскільки переконливих підстав дійти таких висновків не було.

Так, захисник стверджує, що причиною скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_7 стала відсутність коштів на проживання, тобто важкий матеріальний стан.

В той час, не вказує на подію чи обставини, які раптово викликали такий життєвий стан, при яких іншим чином, ніж шляхом вчинення злочину, не міг запобігти обвинувачений.

Також, під молодим віком як обставиною, яка пом`якшує покарання, визнається вік винного у вчиненні злочину, що межує з досягненням ним повноліття. Це пояснюється тим, що в інтелектуальній та емоційній сфері цих осіб відбуваються певні зміни, які можуть знижувати здатність особи до самоконтролю та сприяти вчиненню ними суспільно-небезпечних діянь.

Захисником не наведено переконливих мотивів, про те, що, незважаючи на факт досягнення ОСОБА_7 27-річного віку, йому характерні такі вікові особливості.

Виходячи з обставин даного кримінального провадження, молодий вік обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів не розцінює, як об`єктивний чи суб`єктивний чинник, що свідчить про знижений ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння.

При цьому, вік обвинуваченого ОСОБА_7 враховано при призначенні покарання в рамках особи винного.

Щодо повного визнання вини ОСОБА_7 , на якому наголошує в своїй апеляційній скарзі його захисник, то колегія суддів зазначає, що це є характеристикою щирого каяття як обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , яка визнана такою та в повній мірі врахована судом при призначенні покарання.

Проаналізувавши зміст досліджених доказів, що містять відомості про особи обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , зокрема досудових доповідей про обвинувачених у кримінальному провадженні, де у висновках органу пробації вказано, що їх виправлення без ізоляції від суспільства не можливе та становить високу небезпеку для суспільства чи окремих осіб, а застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку осіб, з метою виправлення і запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, можливо здійснювати лише за умови цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції, колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченим більш м`яких покарань, в тому числі із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Застосування ст. 69 КК України можливе лише за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.

Колегія суддів вважає, що при обставинах, які врахував суд першої інстанції, призначаючи покарання у виді позбавлення волі на строк у найменшому розмірі, встановленому для такого виду покарання в санкції ч. 3 ст. 185 КК України, підстав для застосування ч. 1 ст. 69 КК України немає.

Крім того, під час апеляційного розгляду не наведено обставин, що б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими злочину.

Також, при призначенні покарання судом першої інстанції в повній мірі враховано приписи ст. 69-1 КК України.

З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг, оскільки призначені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання відповідають цілям, передбаченим ст. 50 КК України, та загальним засадам призначення покарання, що визначені ст. 65 КК України, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 квітня 2017 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_2