У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

судді-доповідача ОСОБА_5,

суддів: ОСОБА_6 та ОСОБА_7,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 22 грудня 2016 року заяву захисника - адвоката ОСОБА_8 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_3,

в с т а н о в и л а:

вироком Дарницького районного суду міста Києва від 27 серпня 2015 року ОСОБА_3 засуджено за частиною першою статті 185, пунктом 13 частини другої статті 115 та на підставі статті 70 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк одинадцять років.

Вироком Апеляційного суду міста Києва від 25 лютого 2016 року вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та вирішення цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди - скасовано, та ухвалено свій вирок, яким ОСОБА_3 засуджено за цими ж статтями до покарання у виді довічного позбавлення волі. Постановлено стягнути з нього на користь ОСОБА_4 у рахунок відшкодування моральної шкоди 500 000 (п'ятсот тисяч) гривен. У іншій частині вирок Дарницького районного суду міста Києва від 27 серпня 2015 року щодо ОСОБА_3 залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2016 року зазначені судові рішення щодо ОСОБА_3 залишено без зміни.

Захисник ОСОБА_8 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд вищенаведеної ухвали касаційного суду щодо ОСОБА_3 з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Просить змінити вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_3 та ухвалити судове рішення, яким призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Наводячи доводи на підтвердження цієї підстави, захисник ОСОБА_8 зазначає, що судом апеляційної інстанції при постановленні свого вироку не враховано дані про особу засудженого, а саме те, що він щиро розкаявся у вчиненому, сприяв органам досудового слідства у розкритті злочину, характеризується позитивно, має на утриманні батьків похилого віку.

На обґрунтування неоднакового правозастосування захисник ОСОБА_8 додав до заяви копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2015 року в справі № 6774ск15.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши заяву та долучену до неї копію судового рішення, встановила наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 445 КПК підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень (крім питань неоднакового застосування санкцій кримінально ˗ правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання).

Отже, вказана процесуальна норма містить застереження, що із зазначених у ній підстав не переглядаються судові рішення з питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання.

Як убачається зі змісту заяви, захисник ОСОБА_8, хоча і посилається на неоднакове застосування норм права при призначенні ОСОБА_3 покарання у виді довічного позбавлення волі, проте фактично зазначає про суворість призначеного йому покарання, стверджуючи, що воно не відповідає ступені тяжкості вчиненого засудженим діяння та його особі. Вказує, що у порівнюваному рішенні суд касаційної інстанції за аналогічних обставин, залишив у силі судові рішення нижчестоящих судів, згідно яких ОСОБА_1 була засуджена за умисне вбивство до покарання у виді позбавлення волі на строк п'ятнадцять років.

Отже, перевірка Верховним Судом України вказаних доводів заявника перебуває поза межами його законодавчо визначених повноважень щодо перегляду судових рішень у кримінальних справах у порядку, передбаченому главою 33 КПК, і є недопустимою. Адже вихід за межі визначених законом підстав та порядку перегляду Верховним Судом України судових рішень призведе до повторного касаційного перегляду, що не відповідатиме положенням статті 445 КПК і буде суперечити принципу правової визначеності. До того ж, заявник, хоча формально і посилається у своїй заяві на рішення суду касаційної інстанції, яким рішення нижчестоящих судів щодо ОСОБА_3 залишено без зміни, проте, питання про необхідність втручання в нього, не порушує.

Окрім того, всупереч вимогам статті 449 КПК, захисник ОСОБА_8 не долучив до заяви копії судових рішень, про перегляд яких подано заяву.

З огляду на викладене, колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верхового Суду України вважає, що подана захисником Соколовим В.А заява про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2016 року є необґрунтованою і не вбачає підстав для допуску справи щодо ОСОБА_3 до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 445, 446, 450, 451 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити захиснику Соколову В.А. у допуску справи до провадження за його заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_3.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_5