Справа № 363/3952/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1626/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 22.12.2016

УХВАЛА
Іменем України
22 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника - ОСОБА_8
представника потерпілого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Вишгородського відділу Києво Святошинської місцевої прокуратури Київської області на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000855 по обвинуваченню ОСОБА_7 за п.7 ч.2 ст. 115, ч.2 ст.15 п.п.1,7 ст. 115, ч.1 ст.263 КК України повернуто прокурору, -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженню №0000855 по обвинуваченню ОСОБА_7 за п.7 ч.2 ст. 115, ч.2 ст.15 п.п.1,7 ст. 115, ч.1 ст.263 КК України повернуто прокурору для усунення недоліків.
Прокурор, не погоджуючись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам провадження та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. Також прокурор просить вирішити питання про доцільність продовження тримання під вартою ОСОБА_7 до спливу двомісячного терміну.
На думку прокурора, висновок суду про недостатність визначення обставин справи щодо послідовності вчинення злочинів, не відповідає тексту обвинувального акту. Так, в обвинувальному акті чітко зазначено, що обвинувачений спочатку здійснив постріл у ОСОБА_10 о 01 годині 12 хвилин, а в подальшому, о 01 годині 13 хвилин здійснив постріл у ОСОБА_11 , який накинувся на нього відразу після пострілу
Крім того, прокурор зазначає, що відповідно до тексту обвинувального акту дії ОСОБА_7 , яки полягали в тому, що він знайшов сумку (чохол) в якій знаходився предмет ззовні схожий на револьвер із бойовими припасами та носив їх при собі без передбаченого законом дозволу, кваліфіковані як незаконне придбання та носіння вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, а дії, які полягали в тому, що ОСОБА_7 заховав револьвер на території колишнього радгоспу, і кваліфіковані, як незаконне зберігання вогнепальної зброї. Тому в формулюванні обвинувачення і вказано, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме, у незаконному придбанні, носінні та зберіганні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Прокурор зазначає, що умисна форма вини ОСОБА_7 під час вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України полягає у тому, що, достовірно знаючи про відсутність у нього відповідного дозволу, обвинувачений, незаконно придбав револьвер, та в подальшому носив його з собою та за допомогою нього вчинив інше кримінальне правопорушення, а потім заховав знаряддя вчинення злочину.
На думку прокурора, твердження суду першої інстанції щодо вимог обвинувального акту містять розширене тлумачення ст. 223 КПК України, прийнятої 28.12.1960, які ставилися раніше до обвинувального висновку.
Крім того, прокурор ставить питання про доцільність продовження строків тримання під вартою ОСОБА_7 , які спливають 24.12.2016.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора в підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечував проти її задоволення, думку представника потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу прокурора в частині продовження строків тримання під вартою, вивчивши матеріали провадження, та обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Одним із рішень, яке приймається судом за результатами підготовчого засідання, відповідно до положень п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, є повернення прокурору обвинувального акту у випадку невідповідності його вимогам КПК України. Вимоги, які пред`являються до обвинувального акту, викладені у ст. 291 КПК України.

Мотивуючи своє рішення про необхідність повернення обвинувального акту, суд послався на те, що акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, в частині неконкретного формулювання обвинувачення, з чим погоджується і колегія суддів.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_12 обвинувачується у незаконному придбанні та носінні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, а також в умисному вбивстві, тобто, в умисному протиправному заподіяння смерті іншій людині, з хуліганських мотивів.
З матеріалів провадження убачається, що органами досудового розслідування в обвинувальному акті не вказані фактичні обставини кримінального правопорушення, а формулювання предмету злочину здійснено в формі, яка притаманна повідомленню про підозру. Крім того, відсутність вказівок про суб`єктивне відношення обвинуваченого до наслідків злочину, причинного зв`язку між діями обвинуваченого та наслідками, що настали, форми вини та обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого злочину, розцінюються судом як недотриманням вимог закону, які ставляться до обвинувального акту.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на відсутність викладення в обвинувальному акті причин здійснення пострілів та припинення обвинуваченим злочинних дій, а також з чиєї волі він припинив вчиняти дії, спрямовані на заподіяння смерті потерпілим, поведінка винного і потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що передувала події та їх поведінка після неї, їх особисті стосунки; ставлення обвинуваченого до потерпілих та бажання настання їм смерті. Формулювання обвинувачення викладено таким чином, що впливає на неоднозначне розуміння об`єктивної сторони складу злочину та надає йому недопустимий характер припущення.
Таким чином, на думку колегія суддів, доводи апеляційної скарги прокурора щодо відповідності обвинувального акту вимогам закону, спростовуються матеріалами провадження та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Разом з тим, на думку суду, клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 заслуговує на увагу, оскільки обставини по справі з моменту обрання запобіжного заходу - не змінились, а ризики, передбачені п. 1, 3 ст. 177 КПК України продовжують існувати. Доводи захисника про обрання іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою виявилися не спроможними для забезпечення мети запобіжного заходу, враховуючи обставини справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про можливість задоволення клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу, однак не знаходить підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про повернення обвинувального акту. Інших порушень закону, які б тягли за собою зміну чи скасування рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000855 по обвинуваченню ОСОБА_7 за п.7 ч.2 ст. 115, ч.2 ст.15 п.п.1,7 ст. 115, ч.1 ст.263 КК України повернуто прокурору - залишити без змін.

Строк тримання під вартою ОСОБА_7 продовжити до 25 січня 2017 року.

Головуючий:

Судді: