ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8071/17
провадження № 1-кп/753/709/17
У Х В А Л А
підготовчого судового засідання
"09" червня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
провівши в залі суду в м. Києві підготовче судове засідання кримінального провадження № 0001119 від 04.02.2015 року з обвинувальним актом відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України,
ВСТАНОВИВ:
До Дарницького районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт з додатками за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України.
Прокурор просила призначити вказане кримінальне провадження до судового розгляду.
Захисник ОСОБА_4 , думку якого підтримав обвинувачений, просив повернути обвинувальний акт прокурору, посилаючись на відсутність даних щодо всіх пом`якшуючих покарання обставин.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.
Так, у відповідності з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Зокрема, згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, згідно ст. 337 КПК України, проводиться судовий розгляд. При цьому обвинувальний акт не може містити положень, що суперечать одне одному.

Також, однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до п. «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є негайна і детальна проінформованість обвинуваченого про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Суд має схилятись до вибору на користь «змістовного», а не «формального» поняття звинувачення в тексті ст. 6 п. 1 Конвенції. Суд покликаний бачити, що приховано за зовнішньою стороною справи і досліджувати реалії процедури, що розглядається (справа Девеер проти Бельгії).

Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту (справа Маттоціа проти Італії).

Надання повної та детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду та має розглядатись у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції ( рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», а також «Даллас проти Угорщини»)

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п. «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії»).

Проте, в порушення вимог КПК України та практики Європейського суду з прав людини, встановлені фактичні обставини справи, формулювання обвинувачення та кваліфікація дій ОСОБА_5 є неконкретними та містять істотні суперечності.
Так, кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 309 КК України настає у випадку, коли розмір наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, що були предметом цього злочину, перевищує невеликий, оскільки незаконне виробництво, придбання, зберігання, перевезення, пересилання наркотичних засобів або психотропних речовин без мети збуту у невеликих розмірах тягне відповідальність за ст. 44 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Проте в обвинувальному акті по епізоду за ст. 309 ч. 1 КК України взагалі не встановлено та не зазначено кількість наркотичного засобу, який ОСОБА_5 відповідно виготовив, перевозив та зберігав.

Крім того, предметом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, виступають наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги. Тому для кваліфікації дій особи за ч. 2 ст. 307 КК України необхідно встановити яку саме речовину винний відповідно незаконно виробляв, виготовив, придбав, зберігав, перевозив або пересилав з метою збуту, чи незаконно збув. Проте, висуваючи ОСОБА_5 , обвинувачення за епізодом від 05.01.2015 року за ч. 2 ст. 307 КК України, в обвинувальному акті не вказано вид речовини (наркотичний засіб, психотропна речовина чи їх аналоги), яку ОСОБА_5 збув, а зазначено лише про те, що це була порошкоподібна речовина білого кольору.
Крім того, кваліфікуючи дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 307 КК України по вказаному епізоду (від 05.01.2015 року) як «...незаконний збут психотропної речовини амфетамін, будучи особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених ст. ст. 308-310, 312, 314, 315, 317 КК України», в обвинувальному акті не конкретизовано, який же конкретно злочин із зазначеного переліку вчинив обвинувачений.
Крім того, по епізодам: 22.03.2015 р., 24.03.2015 р., 27.03.2015 р. (період часу з 20 год. 10 хв. по 20 год. 20 хв.) не зазначена кількість психотропної речовини амфетаміну; по епізоду від 27.03.2015 р. (період часу з 20 год. 36 хв. по 21 год. 30 хв.) взагалі не зазначено ні вид, ні кількість речовини, що є предметом вказаного злочину. При цьому дії ОСОБА_5 по вказаним епізодам кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут саме наркотичних засобів.
Крім того, як вбачається зі змісту обвинувального акту дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 та ч. 2 ст. 307 КК України. Разом з тим в підсумку кваліфікації вказано про те, що всіма своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив злочини, передбачені ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України (а.с. 10).
Таким чином обвинувальний акт не містить викладення об`єктивної сторони складу злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309 та ч. 2 ст. 307 КК України, та формулювання обвинувачення, яке би відповідало диспозиціям вказаних норм, а також містить суперечності при викладенні фактичних обставин та кваліфікації всіх дій, що інкримінуються ОСОБА_5 .
При цьому, суд приймає до уваги вимоги положень ст. 22 КПК України, відповідно до яких на суд покладається функція розгляду справи, недопустимим є покладення на нього функцій, які властиві органам досудового розслідування та державного обвинувачення. Крім того, відповідно до ст. 337 КПК України, суд не вправі, за результатами судового розгляду, змінити обвинувачення на таке, що істотно відрізняється від пред`явленого, а також, не вправі за власною ініціативою в будь-якій спосіб поставити питання про таку зміну обвинувачення.
Також суд вважає, що питання дотримання слідчим та прокурором вимог кримінально-процесуального закону щодо форми та змісту обвинувального акта досліджується судом саме у підготовчому судовому засіданні.
З огляду на викладене суд приходить до висновку, що вказані недоліки обвинувального акта унеможливлюють прийняття законного вироку будь-якого виду, у зв`язку з чим вказаний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.
Що стосується посилань захисту на не зазначення всіх пом`якшуючих обставин, то суд вважає, що наведене не є безумовною підставою для повернення обвинувального акту.
Керуючись ст. 314 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0001119 від 04.02.2015 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України - повернути прокурору.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.
Суддя