Справа № 536/1161/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 cерпня 2017 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області в в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Кременчуці матеріали кримінального провадження № 0001162, які надійшли з Кременчуцької місцевої прокуратури з обвинувальним актом, щодо обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.388 КК України:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 02.12.2016 року вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень,-
ВСТАНОВИВ:

Вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18.02.2015 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на один рік.

За вироком суду речовий доказ - велосипед «Аіст», який є знаряддям вчинення злочину та переданий обвинуваченому ОСОБА_5 під розписку для збереження ухвалено конфіскувати та передати в дохід держави. Вказане рішення суду набрало законної сили 23.03.2015 року.

Проте, ОСОБА_5 , будучи попереджений 25.01.2015 року про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України, усвідомлюючи, що речовий доказ за вироком суду підлягає конфіскації у дохід держави, 30.03.2015 року продав велосипед «Аіст» незнайомій жінці, тим самим здійснив незаконні дії щодо майна, яке підлягало конфіскації за вироком суду.

Таким чином, суд вважає доведеним, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 вірно кваліфіковані органами досудового слідства за ч. 2 ст. 388 КК України, тобто відчуження майна, здійснене особою, якій це майно ввірено та яке підлягає конфіскації за рішенням суду, що набрало законної сили.
30 червня 2017 року між сторонами кримінального провадження: прокурором Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 за участю захисника обвинуваченого ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості відповідно до вимог ст. 468, 469, 472 КПК України та згідно до умов якої ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2ст.388 КК України, сторонами погоджено покарання за ч.2 ст.388 КК України у виді 1 року обмеження волі із звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням. Покарання за вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 02.12.2016 року за ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу 850 гривень, до самостійного виконання.
Обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винним у пред`явленому йому обвинуваченні в повному обсязі, та пояснив суду, що цілком розуміє характер обвинувачення, наслідки укладення та затвердження даної угоди, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Обвинувачений також пояснив, що укладення угоди з його боку є добровільним та просить суд затвердити угоду.
Захисник обвинуваченого не заперечував проти затвердження даної угоди.
Прокурор в судовому засіданні пояснила, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просить затвердити угоду і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання.
Суд, заслухавши думки прокурора, захисника обвинуваченого та обвинуваченого, та розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, доходить таких висновків.

Згідно ч.2 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладено угоду між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості

Згідно ч.2, 5, ст.469 КПК України укладання угоди про визнання винуватості може бути за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого, та може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 цілком розуміє положення ч.4, 6 ст. 474 КПК України та укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, інтересам суспільства, кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором ОСОБА_3 .
Керуючись ст.ст. 373, 468-470, 472-476 КПК України, ст.ст. 75,76, 388 КК України, суд ,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 30 червня 2017 року між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором ОСОБА_3 по кримінальному провадженню № 0001162.

Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 388 КК України, призначивши покарання у виді 1 року обмеження волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік, та покласти на нього обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, та періодично з`являтися для реєстрації до цього органу.

Штраф у розмірі 850 гривень призначений ОСОБА_5 за вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 02.12.2016 року за ч.1 ст.185 КК України виконувати самостійно.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України до апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1