АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/3703/16-к Номер провадження 11-кп/786/95/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Кременчуцькою виправною колонією № 69 провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 серпня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою суду,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , засудженому вироком Деснянського районного суду м. Києва від 20.02.2015 року за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України до покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі;

відмовлено в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Мотивуючи своє рішення, суддя зазначив, що хоча засуджений і відбув 1/2 строку, характеризується задовільно, але має тільки одне заохочення. При цьому представник Кременчуцької виправної колонії № 69 заперечує проти звільнення ОСОБА_7 умовно-достроково, оскільки засуджений не довів свого виправлення.

Врахувавши наведене, повно та всебічно вивчивши дані про особу засудженого, суд прийшов до висновку, що засуджений на час звернення до суду, в повній мірі не довів свого виправлення, а тільки став на шлях виправлення, а тому його заява про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання не підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, до апеляційного суду звернувся з апеляційною скаргою засуджений ОСОБА_7 , в якій просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Вказує на те, що на даний час він не має змоги отримувати заохочення, оскільки знаходиться на лікуванні в лікарні ВК № 69, режиму не порушує, дотримується всіх вимог представників установи, на утриманні має 2 неповнолітніх дітей.

Інші учасники судового провадження ухвалу суду не оскаржували.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого ОСОБА_7 на підтримку його апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і вважав рішення суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження та особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-дострокове звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Як вбачається з матеріалів провадження та особової справи засудженого, суд першої інстанції всебічно та об`єктивно дослідив дані про особу засудженого.

Врахував те, що під час утримання в слідчому ізоляторі м. Києва, ОСОБА_7 характеризувався задовільно, порушення режиму утримання не допускав, стягнень заохочень не мав, за час відбування покарання в Божківській виправній колонії № 16 характеризувався задовільно, дотримувався встановлених вимог порядку відбування покарання та правил внутрішнього розпорядку дня, допустив порушення режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника відділення, стягнення погашено у встановленому законом порядку, мав одне заохочення оголошене правами начальника відділення.

Крім того, судом було враховано поведінку і за час відбування покарання у Кременчуцькій виправній колонії № 69, де ОСОБА_7 проходить курс лікування, зокрема, його добре ставлення до лікування, задовільну характеристику, дотримання ним встановлених вимог порядку відбування покарання та правил внутрішнього розпорядку дня, відсутність стягнень та заохочень та інші відомості, які характеризують особу засудженого ОСОБА_7 .

А тому, доводи засудженого що судом не взято до уваги його перебування на лікуванні не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення, та на підставі наявних матеріалів провадження та особової справи засудженого, не вбачає відомостей які б свідчили про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, що є головною умовою при прийнятті рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.
Також, колегія суддів приймає до уваги і те, що на момент апеляційного розгляду, відповідно до постанови від 21.01.2017 року, наявної в особовій справі засудженого ОСОБА_7 , правами начальника установи він був поміщений в ДІЗО строком на 10 діб без виведення на роботу, за допущене порушення розпорядку дня. Звільнений з ДІЗО 31.01.2017 року.
Зазначені відомості повністю спростовують доводи апеляційної скарги засудженого, що режиму він не порушує, дотримується всіх вимог представників установи.

Окрім того, в матеріалах особової справи засудженого наявна психологічна характеристика від 21.01.2017 року, відповідно до якої в поведінці засудженого ОСОБА_7 проявляється кримінальна деформація особистості, асоціальна спрямованість ціннісно-нормативних орієнтацій. В ієрархії мотивів особистості переважають егоцентричні, антисуспільні установки. Потреби засудженого в основному аморальні і фрустровані. Система відносин особистості дисгармонічна. Світогляд засудженого представляє собою спрощену і грубу систему поглядів, принципів і переконань. Життєва стратегія не сформована. Система цінностей в цілому суперечить соціальним нормам.

Таким чином, поведінка засудженого не є сумлінною, на шлях виправлення він не став, а тому ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а з огляду на викладене, апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 серпня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4