УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №295/4816/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.81 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі судове провадження №295/4816/17 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , діючої в інтересах засудженого ОСОБА_8 , на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 06 червня 2017 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання. При цьому, зазначає, що ОСОБА_8 відбуває покарання з 24.03.2009 р. по теперішній час, і за цей період лише один раз мав одне стягнення 30.09.2015 році у вигляді попередження, яке є погашене тобто останній визнається таким, що не має стягнення. Вважає, що ця обставина свідчить про те, що він прикладає зусилля для сумлінної поведінки. Ставить під сумнів заперечення представника УВП №8 та прокурора в частині того, що її підзахисний мав можливість працевлаштуватись на роботи, де не використовується тяжка праця. Зазначає, що на УВП №8 лежить обов`язок залучати засуджених до суспільно корисної праці, при цьому у відповідності зі ч.1 ст.118 КВК України «адміністрація зобов`язана створювати умови, що дають змогу засудженим займатися суспільно корисною оплачуваною працею» і тільки певні категорії осіб визначених ч.2 цієї статті, дозволяється працювати за їхнім бажанням з урахуванням висновку лікарської комісії колонії, при цьому ОСОБА_8 в цю категорію осіб не входить. Звертає увагу на цілий ряд захворювань які має ОСОБА_8 та те, що в теперішній час за станом здоров`я останній є інвалідом 3-ої групи і йому протипоказана тяжка праця, що й відображено в характеристиці від 22.05.2017 р. Також, зазначає, що пояснення представника УВП №8 та прокурора, що ОСОБА_8 мав можливість проявити ініціативу у роботах з благоустрою, але не виявив такого бажання не узгоджується з вимогами ч.5 ст.118 КВК України. Судом порушено вимоги вищенаведеного законодавства, як і порушення вимог ч.2 ст.81 КК України, оскільки її підзахисний не є працевлаштованим УВП №8 за станом здоров`я. Вважає, що саме ця обставина і повинна судом прийматись до уваги з наведеним законодавством, як і відсутність доказів щодо «не завжди має охайний вигляд». Одночасно звертає увагу на те, що ОСОБА_8 на протязі більше останніх двох років ніяких стягнень не має, ним погашена заподіяна шкода по виконавчим листам, став інвалідом 3-ої групи, має тяжкі захворювання та відбув більше 3/4 частин призначеного покарання.
Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 06 червня 2017 року, відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 .
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення засудженого та його адвоката, які просили задовольнити апеляційну скаргу, доводи прокурора, яка просила увалу суду залишити без зміни, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
З ухвали вбачається, що приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст.81 КК України та ст.539 КПК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 було засуджено вироком Апеляційного суду Київської області від 22 липня 2010 року за п.п.6, 11, 12 ч.2. ст.115, ч.4 ст.187, ст.70 КК України на 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. (а.п.2-3)
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 березня 2016 року, на підставі ч.5 ст.72 КК України, засудженому ОСОБА_8 було зараховано строк його попереднього ув`язнення з 24.03.2009 р. по 10.02.2011 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. (а.п.4)
Початок строку 24.03.2009 року, кінець строку 08.05.2020 року. Засуджений ОСОБА_8 з 10.09.2015 року відбуває покарання в УВП №8. (а.п.20)
Згідно характеристики начальника ДУ Житомирської УВП №8 ОСОБА_9 від 01.06.2017 р. - засуджений за станом здоров`я на виробництві не працевлаштований. Дотримується встановленого режиму тримання та правил поведінки тільки під контролем адміністрації установи. На заходи виховного впливу реагує слабо, висновки робить не завжди своєчасно. В спілкуванні із представниками адміністрації не завжди тактовний. Приймати участь у програмах диференційованого виховного впливу бажання не виявляв. Вирок суду і міру покарання вважає не справедливими. (а.п.20-21)
За виконавчим листом стягнень не має. (а.п.5)
За період відбування покарання засудженим було 1 раз порушені вимоги режиму тримання, за що ОСОБА_8 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, стягнення погашене, при цьому, заохочень останній не мав. (а.п.22)
Відповідно до ч.1 ст.81 КК України, особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Чистиною 2 ст.81 КК України визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до ч.1 ст.6 КВК України під виправленням засудженого розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
У зв`язку з викладеним, апеляційний суд приходить до висновку, що розглядаючи заяву адвоката ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_10 від відбування покарання в порядку ст.81 КК України (а.п.1), суд першої інстанції повно і об`єктивно дослідив наявність підстав для звільнення останнього від відбування покарання, з врахуванням усіх об`єктивних і суб`єктивних факторів, що взяті до уваги при з`ясуванні особи засудженого, в тому числі і тих на які посилається адвокат в апеляційній скарзі, та обґрунтовано відмовив у задоволенні цієї заяви.
Так, як вірно встановив суд першої інстанції, та з чим погоджується суд апеляційної інстанції, дані про особистість засудженого ОСОБА_10 , у тому числі те, що останній хоча і має протипоказання до тяжкої праці, але його поведінка характеризується відсутністю ініціативності, не приймає участі в громадському житті, не має заохочень, заходи виховного характеру відвідує під контролем адміністрації, реагує на них не завжди правильно, вину у скоєному не визнав, свідчать про те, що засуджений ОСОБА_10 за час відбування покарання не довів своє виправлення.
З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає, що оскаржувана ухвала є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстави для її зміни чи скасування відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючої в інтересах засудженого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 06 червня 2017 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженому ОСОБА_8 без змін.
Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.
Судді :