АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/8838/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/63/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 січня 2017р. м.Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі кримінальне провадження, внесене 08.11.2015р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003815 відносно:
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нікополя,
Дніпропетровської області, зареєстрованого
та мешкаючого за адресою:
АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Нікопольського міськрайонного міського суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2016р.
Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2016р., ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7р.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, процесуальні витрати відсутні, питання, щодо речових доказів вирішено.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, застосувати ст.69 КК України, призначивши покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч.2 ст.121 КК України.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченому ч.2 ст.121 КК України, за наступних обставин.
07.11.2015р., ОСОБА_6 , приблизно о 23.00 год., знаходився за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , в цей час до нього прийшов ОСОБА_9 , між ними виникла словесна сварка, на ґрунті того, що ОСОБА_9 неодноразово вчиняв незначні крадіжки майна ОСОБА_6 , яка переросла в бійку.
В ході якої, ОСОБА_6 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень, не маючи наміру на заподіяння смерті, діючи умисно, пішов до свого домоволодіння, де взяв кухонний ніж, з яким вийшов до потерпілого ОСОБА_9 .
Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення умисних тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 , ножем, який тримав у правій руці, наніс ОСОБА_9 один удар в область черевної порожнини, чим згідно висновку СМЕ № 555 від 23.11.2015р. заподіяв тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаного проникаючого поранення живота з ушкодженням печінки, а саме: колото-різана рана біля пупкової області живота справа; раневий канал від рани, який проникає в черевну порожнину, по ходу якого виявлено наскрізне поранення правої частки печінки; крововилив значного об`єму в черевній порожнині.
Колото-різане проникаюче поранення живота з ушкодженням печінки, яке супроводжувалося внутрішньочеревним крововиливом, стосовно живих осіб, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Це ушкодження перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 .
Крім того, виявлена колото-різана рана лівої кисті, три поверхневі рани лівого передпліччя, чотири поверхневі різані рани долонної поверхні правої кисті, поверхнева колота рана правого передпліччя, які у прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_9 не перебувають і мають ознаки легких тілесних ушкоджень.
Садна правої гомілки має ознаки легких тілесних ушкоджень.
Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 помер в кареті швидкої допомоги.
Захисник ОСОБА_7 , обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказує на те, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та його особі, внаслідок його суворості.
Захисник вказує на те, що суд першої інстанції при призначенні її підзахисному покарання не в повній мірі врахував всі обставини справи, особу винного, протиправну поведінку самого потерпілого та обставини, що пом`якшують покарання.
При цьому захисник посилається на те, що суд першої інстанції не врахував особу обвинуваченого, а саме його похилий вік, відсутність у нього судимостей, його щире каяття у скоєному злочині, про що свідчать неодноразові вибачення ОСОБА_6 у судовому засіданні перед потерпілою ОСОБА_10 , його правдиві покази, добровільна видача співробітникам міліції знаряддя злочину.
Захисник вважає, що суд першої інстанції не врахував протиправної поведінки самого потерпілого ОСОБА_9 , який, 07.11.2015р. разом з ОСОБА_11 незаконно проникли на територію домоволодіння обвинуваченого і спровокували його на вчинення тяжкого злочину.
На думку захисника, суд першої інстанції не взяв до уваги, що обвинувачений, незважаючи на протиправну поведінку ОСОБА_9 і ОСОБА_11 , намагався уникнути конфлікту, оскільки він, побачивши в своєму дворі потерпілого з товаришем пішов до матері ОСОБА_9 , розповісти їй про те, що її син знову його обкрадає, однак він не знайшов ОСОБА_10 , а зустрів ОСОБА_12 , яка доводиться бабусею ОСОБА_11 , якій він розповів про все, що трапилося і попросив її забрати ОСОБА_9 і ОСОБА_11 з його двору.
Незаконе проникнення ОСОБА_9 на територію домоволодіння ОСОБА_6 підтверджується показаннями свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_11 , а також протоколом огляду місця події від 08.11.2015р.
Факт побиття обвинуваченого, підтверджується і висновком експерта №661, згідно, якому у ОСОБА_6 виявлено тілесне ушкодження у вигляді забитої рани лобу.
Захисник вважає, що визнання її підзахисним вини у вчиненому злочині, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також протиправна поведінка потерпілого, відсутність обставин, що обтяжують покарання є підставою для застосування до нього ст.69 КК України і призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч.2 ст.121 КК України.
Прокурор, в судовому засіданні при апеляційному розгляді, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, просила вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу, без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони захисту не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Доводи захисника ОСОБА_7 , яка вказує на суворість призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими і безпідставними, такими, що не підлягають задоволенню.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, виходячи з положеннь ст.65 КК України при призначенні покарання обвинуваченому, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, призначивши ОСОБА_6 покарання необхідне й достатнє для виправлення, і попередження нових злочинів.
Так, суд при призначенні покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, відомості про особу, обвинувачений в силу ст.89 КК України судимий (ар.пр.83, т.1), не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра (ар.пр.87,88 т.1), пом`якшуючими покарання обставинами, відповідно до вимог ст.66 КК України, визнав щире каяття обвинуваченого у скоєному злочині і визнання ним вини, оцінивши зазначені обставини у сукупності, суд призначив покарання в мінімальних межах встановлених у санкції ч.2 ст.121 КК України.
Обставини, які відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання, суд не встановив.
Колегія суддів, щодо доводів захисника який вказує, на те що дії обвинуваченого, були спровоковані незаконними діями потерпілого, що він захищав своє життя, і тому це є підставою для призначення покарання із застосуванням ст..69 КК України, вважає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки спростовуються наданими стороною обвинувачення доказами, а саме висновком судово медичної експертизи №555 (ар.пр.30-33, т.1), з якої видно, що при дослідженні трупа потерпілого ОСОБА_9 , у останнього було виявлено тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного проникаючого поранення живота з ушкодженням печінки, а саме: колото-різана рана в біляпупковій області живота справа; раневий канал від рани, який проникає в черевну порожнину, по ходу якого виявлено наскрізне поранення правої частки печінки; крововилив значного об`єму в черевні й порожнині.
Ці ушкодження спричинені від дії плоского колюче-ріжучого предмета клинкового типу, який мав гостре лезо та обух. При вертикальному положенні тіла потерпілого напрямок дії травмуючого предмету відповідає напрямку раневого каналу, який був виявленний при дослідженні трупа, а саме: спереду назад, знизу вверх і зліва на право. Довжина раневого каналу близько 12 см.
Колото-різане проникаюче поранення живота з ушкодженням печінки, яке супроводжувалось внутрішньочеревним крововиливом, стосовно живих осіб, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Ці ушкодження перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 .
На тілі потерпілого, окрім вказаного вище тілесного ушкодження, яке стало причиною смерти ОСОБА_9 , були виявлені і інші тілесні ушкодження: колото-різана рана лівої кисті, три поверхневі різані рани лівого передпліччя, чотири поверхневі різані рани долонної поверхні правої кисті, поверхнева колота рана правого передпліччя, три поверхневі різані рани лівого передпліччя та чотири поверхневі різані рани долонної поверхні правої кисті, садно правої гомілки.
Незважаючи на те, що переліченні вище ушкодження не перебувають у причинному зв`язку зі смертю потерпілого і, стосовно живих осіб, мають ознаки легких тілесних ушкоджень, їх кількість свідчить про умисел обвинуваченого спричинити потерпілому тяжке тілесне ушкодження, а не захистити себе, про це свідчить і той факт, що обвинувачений маючи можливість уникнути конфлікту з потерпілим ОСОБА_9 , зайшовши в свій дім, взяв з кухні ножа і повернувшись до двору, де знаходився потерпілий, що також вказує на його прямий умисел, направлений на спричинення ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження, навмисно спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування до обвинуваченого ст.69 КК України, оскільки визнані судом обставині, які пом`якшують покарання, а саме визнання вини і щире каяття ОСОБА_6 , його похилий вік, істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним тяжкого злочину, який призвів до смерті потерпілого ОСОБА_9 .
Покарання призначене обвинуваченому ОСОБА_6 , на думку колегії суддів є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, колегія суддів не вбачає.
З урахуванням викладеного, колегія суддів не знаходить підстав для зміни вироку стосовно ОСОБА_6 , в частині призначення йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, як про це просить захисник обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2016р., яким ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України - без змін.
Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 . ОСОБА_3 ОСОБА_4