Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
В И Р О К
Іменем України
16 травня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0000232 за апеляційною скаргою заступника прокурора Рівненської області ОСОБА_8 на вирок Дубровицького районного суду Рівненської області від 20 лютого 2017 року, -
по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мочулище, Дубровицького району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, працюючого на посаді завідуючого Бережницької ДДВМ, раніше не судимого, -
за ч. 2 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що, 23 листопада 2015 року, о 17 год. 00 хв., у темну пору доби, керуючи в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3, пункту 12.3, пункту 12.4 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306,легковим автомобілем марки ВАЗ-21013, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Центральній, поблизу будинку №81 в с. Орв`яниця, Дубровицького району Рівненської області, зі сторони м. Сарни, Рівненської області в напрямку м. Дубровиця, Рівненської області, з увімкнутим ближнім світлом фар, зі швидкістю 65 км/год., допустив наїзд автомобіля на велосипед ОСОБА_9 , яку відкинуло на проїзну частину, де на неї відбувся наїзд автомобілем марки PEUGEOT, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , яка рухалась позаду автомобіля марки ВАЗ-21013, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в попутному напрямку і не мала технічної можливості уникнути наїзду на ОСОБА_9 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці події, а транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.
У прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали, у вигляді спричинення смерті потерпілій ОСОБА_9 , перебуває порушення водієм ОСОБА_6 підпункту б) пункту 2.3, пункту 12.3, пункту 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306.

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України із призначенням покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.
Покладено на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п. 3,4, ч.1 ст. 76 КК України (в редакції Закону України № 1254-VI), а саме: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію (уповноважений орган з питань пробації) про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції (до уповноваженого органу з питань пробації).
Іспитовий строк засудженому ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з моменту проголошення вироку.
Судом вирішено питання стосовно речових доказів по кримінальному провадженню.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів під час досудового розслідування у сумі 15170,16 грн. (п`ятнадцять тисяч сто сімдесят гривень 16 коп.).
В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та кримінально-правової оцінки його діяння, покликається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що суд першої інстанції не дотримався вимог п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, ст. 77 КК України та застосував положення ст. 75 КК України, незаконно звільнивши ОСОБА_6 від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Просить вирок Дубровицького районного суду Рівненської області від 20 лютого 2017 року стосовно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України скасувати в частині призначення покарання. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладенням на нього обов`язків відповідно до п.3, 4 ч.1 ст. 76 КК України (в редакції Закону України № 1254- VI від 14 квітня 2009 р.).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, думку потерпілого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , які не заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з таких підстав.

У відповідності до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та кримінально-правова оцінка його діяння в апеляційній скарзі не оскаржується.

Порушень вимог кримінального-процесуального закону, які б ставили під сумнів доведеність вини обвинуваченого, не встановлено.
Згідно ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Обираючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховано, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, особу винного, який повністю визнав себе винним у вчиненому, вперше притягується до кримінальної відповідальності, по місцю проживання характеризується позитивно, має сталі соціальні зв`язки, постійне місце роботи, двох неповнолітніх дітей, є потерпілим 3 категорії від Чорнобильської катастрофи, на «Д» обліку у лікаря-нарколога та в лікаря-психіатра не перебуває, часткове відшкодування шкоди потерпілому, обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обставин, які обтяжують покарання не виявлено, думку потерпілого, який не наполягав на ізоляції обвинуваченого від суспільства, та призначив покарання у межах, встановлених санкцією ч.2 ст.286 КК України, у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

На думку колегії суддів, дане покарання єнеобхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним в подальшому нових злочинів.

Колегія суддів, зважаючи на конкретні обставини по справі, з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченого, погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Разом з тим при застосуванні ст. 75 КК України, як слушно зазначає прокурор, судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно вироку суду ОСОБА_6 на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробовуванням з встановленням іспитового строку 3 (три) роки, тобто звільнений від відбування покарання в цілому, що слід розуміти, як звільнення від основного та додаткового покарання.
Однак, відповідно до положень ч.1 ст. 75 КК України, особа може бути звільнена лише від відбування покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі.
Статтею 77 КК України передбачено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.
Відповідно, звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за нормою ст. 75 КК України не передбачено і не допускається, тобто звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України стосується лише вказаних в ній основних покарань, а додаткове, якщо його призначено, має відбуватися реально.
Звільнення обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, згідно з положеннями ст.409, 413 КПК України.
Враховуючи передбачену законом можливість звільнення ОСОБА_6 лише від відбування покарання у виді позбавлення волі, а не від покарання в цілому, що погіршує становище обвинуваченого, в порівнянні з покаранням, призначеним оскарженим вироком, вирок суду першої інстанції, згідно з положеннями п.3 ч.1 ст. 407, ч.1 ст.418 КПК України, підлягає скасуванню в частині призначення покарання та звільнення від його відбування з ухваленням нового вироку в цій частині, з зазначенням в ньому про звільнення обвинуваченого від відбування лише основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.
При цьому, колегія суддів погоджується з встановленим обвинуваченому судом першої інстанції іспитовим строком максимальною тривалістю 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України (в редакції Закону України № 1254-VI).
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374, 404, 405, 407, 409, 413, 418 КПК України, колегія суддів, -

ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Рівненської області ОСОБА_8 - задовольнити.
Вирок Дубровицького районного суду Рівненської області від 20 лютого 2017 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України в частині призначення покарання - скасувати.
Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки з покладенням на ОСОБА_6 обов`язків, передбачених п. 3,4, ч.1 ст. 76 КК України (в редакції Закону України № 1254-VI):
-повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію (уповноважений орган з питань пробації) про зміну місця проживання, роботи або навчання;
-періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції (до уповноваженого органу з питань пробації).
У решті вирок суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3