Справа № 127/3369/15-к
Провадження №11-кп/772/4/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:
Головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_7

розглянув 14 лютого 2017 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження зареєстроване в ЄРДР за №0007801 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 15.06.2015 року, яким
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, одруженого, з середньою освітою, уродженця м. Барвінкове Харківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 ; в силу ст.89 КК України раніше не судимого;
засуджено за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
На підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування призначеного основного покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки.
Відповідно до п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти орган кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України у Вінницькій області про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації у кримінально-виконавчу інспекцію.
Стягнуто з ОСОБА_6 процесуальні витрати по проведенню експертизи в сумі одна тисяча сімсот шістдесят девять гривень 04 копійки на користь держави.
Цивільний позов прокурора ОСОБА_8 в інтересах держави в особі Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні витрати на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_9 від кримінального правопорушення в сумі десять тисяч триста дев`ятнадцять гривень 30 копійок.
Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 сімнадцять тисяч гривень моральної шкоди.
Вирішено питання з речовими доказами.

За участю прокурора: ОСОБА_11
ВСТАНОВИВ:
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_6 був визнаний винним та засуджений за те, що 27.10.2014 року близько 14:30 год. він, як водій, керуючи технічно-справним автомобілем марки «BMW Х5» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині дороги вулиці В. Порика у місті Вінниці, зі сторони вулиці Юності в напрямку вулиці Воїнів Інтернаціоналістів. В районі електроопори №32 ОСОБА_6 в порушення п.18.1 ПДР України не вжив своєчасних заходів до зупинки свого автомобіля в момент об`єктивної появи в полі його зору пішоходів ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , які перетинали проїзну частину по розмітці нерегульованого пішохідного переходу з права на ліво по ходу руху автомобіля, внаслідок чого з необережності допустив наїзд на вищевказаних осіб.
Внаслідок даної пригоди пішоходи ОСОБА_12 та ОСОБА_9 отримали травми та були доставлені до МКЛ ШМД м. Вінниці.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №2017 від 14.01.2015 року, у ОСОБА_12 були виявлені тілесні ушкодження, по давності утворення могли бути спричинені в строк вказаний у постанові про призначення СМЕ 27.10.2014 року, за ступенем тяжкості належать до тяжких тілесних ушкоджень.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №115 від 12.02.2015 року, у ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження, по давності утворення відповідають строку, вказаному у постанові про призначення СМЕ 27.10.2014 року, за ступенем тяжкості належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
За висновками судової авто-технічної експертизи №2а від 09.01.2015 року: у дорожній ситуації яка склалася, водій автомобіля «ВМW Х5» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти даній дорожньо-транспортній події шляхом виконання вимог п.18.1Правил дорожнього руху України. У дорожній ситуації, що склалася в діях водія «ВМW Х5» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 вбачається невідповідність вимогам п.18.1 Правил дорожнього руху України, яка з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Зазначені порушення ПДР водієм ОСОБА_6 знаходяться в причинному зв`язку з наслідками.
Апеляційна скарга прокурора містить прохання про скасування вироку місцевого суду із-за невідповідності призначеного судом покарання тяжкості скоєного і особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалення нового вироку, із призначенням більш суворого покарання за ч.2 ст.286 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; доводи прокурора, який просив задовільнити апеляційну скаргу, обрати ОСОБА_6 більш суворе покарання без застосування норм ст.75 КК України, а в решті вирок залишити без змін; пояснення обвинуваченого, його захисника, заперечивших проти задоволення апеляційної скарги прокурора; виступи сторін кримінального провадження в судових дебатах в підтримання висловлених позицій, а обвинуваченого ще і в останньому слові; дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про скасування вироку суду в частині призначеного покарання внаслідок м`якості, задовільнивши апеляційну скаргу прокурора із наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, за ч.2 ст.286 КК України при обставинах, викладених у вироку, правильні і ніким не оскаржуються.
Кваліфікація скоєного за ч.2 ст.286 КК України також ні у кого не викликає сумнівів.
Проте, покарання винному не відповідає нормам ст.65 КК України, оскільки призначене без врахування характеру та ступеня суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_6 , даних, що характеризують його особу та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно ст.66 КК України щире каяття може бути визнане обставиною, що пом`якшує покарання, лише в разі якщо присутня належна критична оцінка особою своєї протиправної поведінки і готовність нести відповідальність за свої вчинки, чого не мало місця із боку обвинуваченого.
Після проголошення вироку суду, копію якого обвинувачений отримав одразу під розписку, ОСОБА_6 без відома суду і органів виконання покарання зник в невідомому напрямку і тривалий термін перебував у розшуку у зв`язку із чим неможливо було в розумні строки розглянути апеляційну скаргу прокурора.
Пояснення обвинуваченого, не підтверджені доказами, що по стану здоров`я він не зміг ознайомитися із вироком, а тому не знав порядок його виконання та що він оскаржувався, не приймаються судом.
Аналогічне покарання ОСОБА_6 відбував за попереднім вироком суду від 29.04.2011 року, а тому добре знав відповідальність за його невиконання, порядок його оскарження та умови відбування умовного терміну.
Уникнення обвинуваченим даного апеляційного розгляду за апеляційною скаргою прокурора, зміна ним місця проживання, прізвища, засвідчує про його прагнення ухилитися від кримінальної відповідальності, що виключає, в свою чергу, його щире каяття.
Крім того, після часткового відшкодування заподіяної потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди ще перед винесенням вироку, ОСОБА_6 більше до теперішнього часу не відшкодував їй жодної копійки.
А тому дана обставина не може бути врахована в якості пом`якшуючої.
Не може мати місце і інша обставина, що вплинула на покарання, визначене обвинуваченому місцевим судом знаходження на його утриманні неповнолітньої дитини.
Як пояснив ОСОБА_6 , після судового розгляду його кримінального провадження, він вдруге одружився, переїхав в інше місто, стосунків із дружиною і дитиною не підтримував, аліментів на утримання дитини не сплачує.
Крім того, судом не береться до уваги і позитивна характеристика із місця проживання ОСОБА_6 у м. Вінниця, оскільки він там фактично не проживає більше півтора роки, на протязі тривалого часу перебуває у місті Києві.
Обставини, які були враховані судом у вироку при призначенні покарання не знайшли свого підтвердження, інших доказів, які би впливали на застосування ст.75 КК України апеляційному суду не надано.
Повторне притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.286 КК України через пів року після відбуття покарання за попереднім вироком суду засвідчує про безвідповідальне ставлення винного до ПДР України, що призвело до серйозних наслідків.
А тому звільнення його від відбуття реально визначеного строку покарання на підставі ст.75 КК України не досягає своєї мети.
Невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через м`якість є обов`язковою підставою до скасування вироку суду в частині призначеного покарання.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про безпідставне застосування до засудженого норм ст.75 КК України, а тому найбільш доцільним покаранням для ОСОБА_6 буде покарання у виді позбавлення волі.
Наявність у обвинуваченого третьої групи інвалідності по загальному захворюванню, яка була встановлена у серпні місяці 2016 року не є обставиною, що виключає застосування такого виду покарання.
Із врахуванням скоєння злочину по необережності, визнання вини та стану здоров`я обвинуваченого, за відсутності обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за можливе зменшити строк основного покарання, визначений місцевим судом до мінімального, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України.
Зважаючи, що ОСОБА_6 не вперше притягується до кримінальної відповідальності за злочини проти безпеки дорожнього руху, суд вважає за необхідне застосувати ще і додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Визначене покарання за видом і розміром буде необхідним і достатнім для виправлення і попередження нових злочинів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 414, 420 КПК України апеляційний суд,-
з а с у д и в :

Апеляційну скаргу прокурора задовільнити частково.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 15.06.2015 року в частині призначеного покарання щодо ОСОБА_6 через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого і особі обвинуваченого внаслідок м`якості скасувати.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту затримання, а саме з 12.01.2017 року.
Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 12.01.2017 року по день набрання вироком законної сили по 14.02.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до касаційного суду протягом 3-х місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим з дня отримання копії вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

З оригіналом згідно: