Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/2051/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2017 року слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 розглянувши матеріали скарги адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 на постанову слідчого про визнання предметів речовими доказами, приєднання їх до справи та заборону їх відчуження від 09.12.2011 року по кримінальній справі №07-12245 ( в порядку ст. 49 та 234 КПК України в редакції 1960 року),-

В С Т А Н О В И В :
Адвокат ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 звернувся до Подільського районного суду м. Києва із вищезазначеною скаргою мотивуючи свої вимоги тим, що Постановою слідчого СВ Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_4 09.08.2011 року була винесена постанова про порушення кримінальної справи за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та прийняття її до свого провадження, якій присвоєно реєстраційний номер 07-12245.

Зазначає, що 25.11.2011 року досудове слідство у вищезазначеній кримінальній справі було зупинено на підставі п. 3 ст. 206 КПК України так як - «не встановлено особу, яка вчинила злочин» та справу було здано в архів Подільського районного управління. В той же час 09.12.2011 року, тобто після зупинення кримінальної справи, слідчим була винесена постанова про визнання предметів речовими доказами, приєднання їх до справи та заборону їх відчуження.

Посилається на те, що 15.09.2016 року ОСОБА_3 звернувся до Подільського УП ГУНП в м. Києві із заявою про припинення дії постанови про визнання предметів речовими доказами від 09.12.2011 року та зняття заборони про відчуження щодо земельних ділянок зазначених в постанові на яку отримав відповідь, що слідчий відділ Подільського УП ГНУП у м. Києві заперечує у скасуванні заборони відчуження предметів, які визнані у кримінальній справі речовими доказами до прийняття кінцевого рішення по справі».

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 49, 234 КПК України (1960 року) звертається із зазначеною скаргою до суду та просить скасувати постанову про визнання предметів речовими доказами, приєднання їх до справи та заборону їх відчуження від 09.12.2011 року по кримінальній справі № 07-12245, а також зняти арешт із його майна (земельних ділянок).

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити в прийнятті скарги, виходячи з наступних підстав.

З наданих скаржником матеріалів, якими він обґрунтовує доводи своєї скарги вбачається, що в провадженні Подільського УП ГУНП в м. Києві дійсно перебувають матеріали кримінальної справи № 07-12245 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

25.11.2011 року досудове слідство у вищезазначеній кримінальній справі зупинено на підставі п. 3 ст. 206 КПК України (1960 року).

09.12.2011 року в ході здійснення досудового слідства по вищезазначеній кримінальній справі № 07-12245 слідчим СВ Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві було винесено Постанову про визнання предметів речовими доказами, приєднання їх до справи та заборону їх відчуження, якою зокрема було заборонено відчуження належного ОСОБА_3 майна (земельних ділянок).

Як вже зазначалося вище, адвокат ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 звертаючись із даною скаргою до суду як на правове обґрунтування посилається на норми КПК України (1960 року), зокрема на ст.ст. 49, 234.

Загально відомим є той факт, що 13.04.2012 року Верховною Радою України був прийнятий Кримінальний процесуальний кодекс України, який набрав чинності 20.11.2012 року, в якому законодавцем було визначено підстави та порядок скасування арешту з майна, який був накладений саме в порядку даного кримінально-процесуального закону (ст. 174 КПК України).

Законодавцем в п. 9 Перехідних положень КПК України від 13.04.2012 року зазначено, що запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, тобто в порядку, визначеному КПК України від 28.12.1960 року.

Стаття 49 КПК України (1960 року) визначає, що дійсно потерпілий і його представник мають право: подавати докази; заявляти клопотання; знайомитися з усіма матеріалами справи з моменту закінчення досудового слідства, а у справах, в яких досудове слідство не провадилося, - після призначення справи до судового розгляду; брати участь у судовому розгляді; заявляти відводи; подавати скарги на дії особи, яка провадить дізнання, слідчого, прокурора і суду, а також подавати скарги на вирок або ухвали суду і постанови народного судді, а за наявності відповідних підстав - на забезпечення безпеки.

Крім того, за приписами ст. 234 КПК України (1960 року) дії слідчого можуть бути оскаржені до суду.

Як вбачається з наданих суду матеріалів скарги кримінальна справа №07-12245 до суду не направлялась і в провадженні суду не перебуває на даний час, призначення справи до судового розгляду не відбувалось.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про доведеність необхідності відмови в прийнятті до розгляду скарги на постанову слідчого про визнання предметів речовими доказами, приєднання їх до справи та заборону їх відчуження від 09.12.2011 року по кримінальній справі №07-12245 (в порядку ст. 49 та 234 КПК України в редакції 1960 року) з підстав викладених вище.

На підставі викладеного, ст.ст. 49, 234 КПК України (1960 року), керуючись ст. 9 Перехідних положень КПК України від 13.04.2012 року України,-

У Х В А Л И В :
Відмовити в прийнятті до розгляду скарги адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 на постанову слідчого про визнання предметів речовими доказами, приєднання їх до справи та заборону їх відчуження від 09.12.2011 року по кримінальній справі №07-12245 ( в порядку ст. 49 та 234 КПК України в редакції 1960 року).

Матеріали повернути скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1