Справа № 492/237/16-к
Провадження № 1-кп/513/9/17
Саратський районний суд Одеської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 березня 2017 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю: прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , захисника - адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт.Сарата кримінальне провадження на підставі обвинувального акта відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Павлівка Арцизького району Одеської області, проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, освіта середня технічна, раніше не судимого, не працюючого, інваліда 3 групи,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

27 серпня 2015 року приблизно о 09 годині, більш точний час встановити не представилося можливим, ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні Павлівської сільської ради, розташованому по вул. Леніна в с. Павлівка Арцизького району Одеської області, в ході виниклої сварки, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, що склалися між ним та потерпілим ОСОБА_5 , несподівано нахилився до ОСОБА_5 , взяв його своєю лівою рукою за одежу біля шиї та зібравши руку в кулак разом з одягом, наніс йому удар кулаком правої руки по обличчю, яке було обернуто до нього впівоберта, чим спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді синця на нижній повіці правого ока і садна на нижній губі справа, які згідно висновку експерта № 190 від 16 вересня 2016 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину не визнав, стверджував, що ударів потерпілому він не наносив. Пояснив, що 23 серпня 2015 року Павлівський сільський голова ОСОБА_5 подзвонив свату обвинуваченого ОСОБА_8 , і сказав, що син ОСОБА_7 стріляв з помпової рушниці у ліхтар на вулиці та пошкодив його, і що таких, як його син, треба вбивати. Він ( ОСОБА_7 ) через це дуже розстроївся, бо в його сина рушниці немає. Приблизно через 2 дні після цього до обвинуваченого додому прийшла заплакана сваха ОСОБА_9 і поскаржилась, що ОСОБА_5 прийшов до неї на роботу до дитячого садка і знову стверджував, що його син розбив ліхтар.

Через це він дві ночі не спав, оскільки ОСОБА_5 своїми розмовами зганьбив їх сім`ю, тому він вирішив «розібратись» з ОСОБА_5 . З цією метою 27 серпня 2015 року приблизно о 09 годині він прийшов до приміщення Павлівської сільської ради. Зайшовши до кабінету ОСОБА_5 , який сидів за столом, він підійшов до нього з лівого боку. ОСОБА_5 був повернутий до нього лівою стороною. Він попередив потерпілого, що дає йому три дні, щоб той вибачився перед їхньою сім`єю. ОСОБА_5 сказав йому: «Пошел вон!». На крики до кабінету увійшла ОСОБА_10 та підійшла до столу і за наказом ОСОБА_5 почала телефонувати в міліцію. Він поклав ОСОБА_5 руку на плече і попросив: «Заспокойся, не треба викликати міліцію». У відповідь потерпілий встав та несподівано вдарив його кулаком правої руки в обличчя зліва. Після удару він відступив від ОСОБА_5 та підняв руки вгору для захисту, а ОСОБА_5 відштовхнув його від себе обома руками. Від поштовху він впав спиною на стіл, який трохи перемістився, а ОСОБА_5 пройшов повз нього до вхідної двері та вийшов з кабінету. Він впав на праве коліно. Вставши з коліна, він взяв до рук стілець, біля якого він впав, та підняв його, проте не наносив ударів.

Цивільний позов потерпілого про стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 гривень не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що він не спричинив потерпілому легких тілесних ушкоджень і моральної шкоди не завдав.

Вина обвинуваченого підтверджується:

показаннями потерпілого ОСОБА_5 про те, що 23 серпня 2015 року в с.Павлівка Арцизького району міняли вуличне освітлення і виявили біля будинку ОСОБА_8 прострелений ліхтар. Сусіди сказали, що це зробив зять ОСОБА_8 син ОСОБА_7 . В той же день приблизно об 11 годині він подзвонив ОСОБА_8 і сказав, що за таке треба відривати голову. 24 серпня 2015 року він зайшов до дитячого садка і дійсно мав з цього приводу розмову із ОСОБА_9 , свахою ОСОБА_7

27 серпня 2015 року він був в своєму робочому кабінеті, розташованому у приміщенні Павлівської сільської ради. Приблизно о 09 годині в кабінет увірвався обвинувачений, висловлювався на його адресу нецензурною лайкою. Він сидів у кріслі, повернутий до ОСОБА_7 лівим боком. ОСОБА_7 несподівано нахилився до нього, взяв його своєю лівою рукою за одежу біля шиї та зібравши руку в кулак разом з одежею, наніс йому удар кулаком правої руки по обличчю. Щоб уникнути удару, він відхилив голову назад і повернув праворуч, і удар прийшовся у праве око та по нижній губі. Він встав та відштовхнув ОСОБА_7 обома руками, від чого той впав на коліна, потім піднявся, схопив стілець і хотів кинути в нього стільцем. ОСОБА_7 казав, що якщо він за три дні не вибачиться, то він вб`є його. В кабінеті була ОСОБА_10 , ОСОБА_7 порвав йому золотий ланцюжок, який був на шиї та відірвав 2 ґудзика на сорочці. Ударів ОСОБА_7 він не наносив.

Діями обвинуваченого йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 10000 гривень. Розмір моральної шкоди обґрунтував тим, що переніс фізичні страждання та сильні душевні хвилювання через отримані тілесні ушкодження; порушений нормальний ритм його життя; він відчуває постійне психологічне навантаження.

Показаннями свідка ОСОБА_10 про те, що вона працює секретарем Павлівської сільської ради. 27 серпня 2015 року зранку вона була на роботі. Приблизно о 09 годині до приймальні Павлівського сільського голови зайшов ОСОБА_11 , який не спитавши дозволу, одразу пройшов до кабінету сільського голови, прикривши двері. Вона почула, що обвинувачений голосно вимагає від ОСОБА_5 вибачитись перед його сином. ОСОБА_5 покликав її до свого кабінету і попросив її викликати міліцію. Вона підійшла до телефону, розташованому на сейфі, та почала дзвонити до міліції, але не додзвонилась. Після чого повернулась на те саме місця, де стояла спочатку та намагалась заспокоїти ОСОБА_7 , який голосно продовжував вимагати від ОСОБА_5 вибачень. ОСОБА_5 знову попросив її викликати міліцію і вона почала дзвонити зі свого мобільного телефону. ОСОБА_5 сидів у кріслі обличчям впівоберта до ОСОБА_7 , який підійшов впритул до потерпілого ліворуч та був повернутий обличчям до ОСОБА_5 . Стоячи біля ОСОБА_5 , ОСОБА_7 лівою рукою схватив потерпілого за одежу у нижній частині шиї, а правою рукою наніс один удар ОСОБА_5 по обличчю, яке було обернуто до нього впівоберта. Після удару ОСОБА_7 відійшов на один крок назад, а ОСОБА_5 встав з крісла, з шиї у нього впав золотий ланцюжок, та поклавши ОСОБА_12 руки на груди, відштовхнув його від себе. Від цього останній відхилився назад та впав на приставний стіл, посунувши його, а потім впав на підлогу коліном. В цей час ОСОБА_5 швидко пройшов повз ОСОБА_7 та вийшов з кабінету. Вставши з підлоги, ОСОБА_7 схопив стілець та підняв його вгору, намагаючись кинути. Вона та ОСОБА_13 попросили його заспокоїтись і він поставив стілець на підлогу. Після того, як ОСОБА_7 ударив потерпілого, у останнього вона бачила синюшність під лівим оком та розбиту губу. Свідок підтвердила, що ОСОБА_5 не наносив ударів ОСОБА_7 .

Показаннями свідка ОСОБА_13 , яка працює прибиральницею Павлівської сільської ради і яка підтвердила, що 27 серпня 2015 року вранці вона була на роботі і бачила, як до кабінету сільського голови зайшов ОСОБА_7 . Спочатку вони розмовляли тихо, потім все голосніше, після чого вона почула звук падаючих стільців. Вона зайшла до кабінету і побачила, що в кабінеті, крім потерпілого та обвинуваченого, знаходилась ОСОБА_10 . ОСОБА_7 держав стілець в руках, піднятий на рівні пліч і говорив, що якщо ОСОБА_5 за три дні не вибачиться, то він його вб`є. Вона вивела ОСОБА_7 у коридор.

Показаннями свідка ОСОБА_14 яка пояснила, що працює касиром у Павлівській сільській раді. Приблизно в серпні 2015 року, точно дату не пам`ятає, з ранку вона була на роботі і приблизно о 09 годині почула крики в кабінеті сільського голови. Вона одразу зайшла до кабінету і побачила, що ОСОБА_7 стояв біля столу і в піднятих руках держав стілець, сварився нецензурною лайкою. ОСОБА_10 просила його заспокоїтись. У ОСОБА_5 під правим оком свідок побачила синець і на підлозі валявся його розірваний золотий ланцюжок. Зі слів ОСОБА_10 їй відомо, що ОСОБА_7 ударив ОСОБА_5 кулаком в обличчя.

Показаннями свідка ОСОБА_15 , яка підтвердила, що відносини у її чоловіка з ОСОБА_5 були неприязними, оскільки останній поширює різні чутки. Не розбираючись, обмовив їхнього сина в тому, що той стріляв у вуличний ліхтар та пошкодив його. ОСОБА_5 прийшов до їхньої свахи ОСОБА_9 в дитячий садок, де та працює, і став з`ясовувати стосунки. Сваха поскаржилась ОСОБА_7 , який дуже розстроївся, переживав. Її чоловік дуже емоційний, якщо бачить несправедливість, то сприймає це болісно.

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що зі слів батьків їй відомо, що між батьком та ОСОБА_5 стався конфлікт. ОСОБА_5 сказав, що таких як її брат треба вбивати. Батько дуже переживав через несправедливість і ходив "розбиратись" з ОСОБА_5 ..

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що 23 серпня 2015 року на їхній вулиці міняли ліхтарі і один ліхтар виявився простріленим. Сільський голова ОСОБА_5 безпідставно звинуватив у цьому сина ОСОБА_7 - її зятя, сказав, що таких, як він, треба вбивати. 25 серпня 2015 року сільський голова ОСОБА_5 прийшов до дитячого садочка, де вона працює і знову стверджував, що іі зять (син ОСОБА_7 ) стріляв по ліхтарю. Вона сказала, що це неправда, бо у зятя рушниці немає. Проте сільський голова своєї точки зору не змінив і вона дуже розстроїлась. У цей же день про свою розмову з ОСОБА_5 вона розповіла ОСОБА_7 , який дуже переживав, нервував.

Витягом з ЄРДР за № 0000560 від 27 серпня 2015 року за ч.1 ст.125 КК України, згідно якого 27 серпня 2015 року приблизно о 09 годині в приміщенні сільської ради с. Павлівка Арцизького району в ході конфлікту ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_5 , чим спричинив тілесні ушкодження (т.1 а.с.237).

Заявою потерпілого ОСОБА_5 про притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за спричинення тілесних ушкоджень (т.1 а.с. 238);

Висновком експерта № 228 від 28 серпня 2015 року та висновком експерта № 244 від 02 жовтня 2015 року (додаткової судово-медичної експертизи), згідно яких у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця на нижній повіці правого ока і садна нижньої губи, які не були небезпечними для життя, мають незначні, скороминущі наслідки, що тривають не більше 6 днів і за цим критерієм згідно п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Вказані ушкодження могли бути заподіяні 27 серпня 2015 року, не виключено, що рукою, стислою в кулак (т.1 а.с. 108, 110-111).

Протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_5 від 15.06.2016 року, та протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 від 15.06.2016 року, під час яких потерпілий та свідок детально розповіли та показали, яким чином ОСОБА_7 спричинив потерпілому тілесні ушкодження 27 серпня 2015 року (т.1 а.с.180-183, 197-200) та таблицями ілюстрацій до зазначених протоколів (т.1 а.с. 184-188, 189-191).

Висновком експерта № 190 від 16 вересня 2016 року, згідно якого у ОСОБА_5 мались наступні тілесні ушкодження: синець нижньої повіки правого ока, садно нижньої губи справа, які могли бути заподіяні внаслідок одного удару рукою, стиснутою в кулак, при механізмі, на який показав і вказав потерпілий ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_10 при проведенні слідчого експерименту від 15.06.2016 року, травмуючи сила була прикладена до ділянок нижньої повіки та нижньої губи справа. Вказані тілесні ушкодження не були небезпечними для життя, мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с. т.1216-226).

Під час судового розгляду захисником адвокатом ОСОБА_6 було заявлено клопотання, про визнання недопустимими висновків експерта № 228 від 28.08.2015 року та № 244 від 02.10.2015 року, як таких, що отримані з грубим порушенням порядку, встановленого КПК України та Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.95 р. № 6, а також висновку експерта № 190 від 19.09.2016 року, як такого, що отриманий з грубим порушенням КПК України та рішень Європейського Суду з прав людини.

Своє клопотання обґрунтував тим, що судові експертизи № 228 від 28.08.2015 року та № 244 від 02.10.2015 року були проведені на підставі постанов про призначення судово-медичної експертизи від 27.08.2015 року та від 29.09.2015 року. Тоді як ст.69 КПК України визначає, що експертові доручається проведення необхідних досліджень, тому захисник вважає, що підставою для залучення експерта повинна бути лише постанова про доручення проведення експертизи.

Крім цього, у вказаних постановах не вказано, якому саме експерту доручено провести експертизи, що на думку захисника суперечить ч.1 ст.69 КПК України і підпункту 2.1 пункту 2 Положення про завідувача відділу (відділенням) судово-медичної експертизи, затвердженого наказом міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995р. № 6, оскільки згідно відповіді КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» у Татарбунарському відділенні СМЕ немає завідуючого, а ОСОБА_17 перебуває на посаді лікаря судово-медичного експерта, а тому захисник вважає, що вказані експертизи виконані неналежним експертом.

У постанові про призначення додаткової експертизи вказано, що для дослідження направляється потерпілий ОСОБА_5 . Проте, в дослідницькій частині експертизи № 244 від 02.10.2015 року, експертом зазначено, що він дослідив висновок експерта № 228 від 27.08.2015 року. Захисник вважає, що експерт грубо порушив свої повноваження, тому що згідно до ч.4 ст.69 КПК України він не має права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи.

Висновок експерта № 190 від 19.09.2016 року ґрунтується на вищевказаних висновках експертиз, а тому, на думку захисника, його також належить визнати недопустимим доказом.

Прокурор та потерпілий заперечували проти визнання зазначених доказів недопустимими, посилаючись на те, що вони отримані із дотриманням норм КПК України.

Обвинувачений підтримав заявлене захисником клопотання.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, а також потерпілого, дослідивши та оцінивши зазначені висновки експертів, суд приходить до наступного.

Стаття 86 КПК України встановлює, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Стаття 87 КПК України визначає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Зазначена стаття містить перелік істотних порушень людини і основоположних свобод, які в даному кримінальному провадженні судом не встановлені.

Частина 1, пункт 1 ч. 2 ст. 242 КПК України встановлюють, що експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.

Слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо: встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.

Частина 1 ст.243 КПК України передбачає, що сторона обвинувачення залучає експерта за наявності підстав для проведення експертизи, у тому числі за клопотанням сторони захисту чи потерпілого.

Частини 1, 2, 3 ст. 101 КПК України визначають, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях.

Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.

Аналізуючи зазначені норми закону та обставини справи, суд приходить до висновку, що всі судово-медичні експертизи у даному кримінальному провадженні були проведені з дотриманням порядку, визначеного ст. ст. 242, 243 КПК України. Висновки експертів відповідають вимогам ст. 101 КПК України.

Висновок № 244 від 02.10. 2015 року (додаткової експертизи) ґрунтується на відомостях, які експерт ОСОБА_17 сприймав безпосередньо, при наданні ним же попереднього висновку № 228 від 28.08.2015 року. Суд вважає безпідставними посилання сторони захисту на те, що експерту належало звернутись з клопотанням до слідчого про надання йому висновку № 228 від 28.08.2015 року.

З огляду на те, що досліджені судом всі зазначені висновки експертів були отримані у порядку, встановленому КПК України, суд вважає безпідставними та відкидає ствердження сторони захисту про недопустимість зазначених доказів.

Ствердження обвинуваченого, що потерпілий встав та несподівано вдарив його кулаком правої руки в обличчя зліва, а тому він змушений був захищатись; протокол проведення слідчого експерименту за його участю від 15.06.2016 року, як і показання свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_16 про те, що після конфлікту з потерпілим вони бачили в області обличчя на лівій щоці та шиї ОСОБА_7 почервоніння і подряпини на руках, суд оцінює критично та відкидає з огляду на те, що вони спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_19 та ОСОБА_13 , висновками судово-медичних експертиз, протоколами проведення слідчих експериментів за участю потерпілого та свідка ОСОБА_10 .

Оцінивши докази суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, суд визнає докази належними, допустимими та достовірними , а сукупність зібраних доказів достатньою для визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, тобто в умисному легкому тілесному ушкодженні.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного, який вперше вчинив умисний злочин невеликої тяжкості, позитивно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку у психіатра та нарколога, є інвалідом третьої групи, не працює.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

З урахуванням зазначених обставин суд приходить до висновку, що обвинуваченому належить призначити покарання у виді штрафу.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 моральної шкоди в сумі 10 000 гривень підлягає частковому задоволенню, в сумі 3000 гривень.

Визначаючи розмір грошової компенсації моральної шкоди, суд враховує характер кримінального правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, який внаслідок злочину, переніс фізичний біль та моральні страждання, відчув приниження та образу, звертався до правоохоронних органів за захистом своїх прав, що порушило звичний спосіб його життя. При цьому суд також враховує вимоги розумності і справедливості.

Керуючись ст.ст.368-371, 373- 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

У задоволенні решти позову відмовити.

Вирок може бути оскаржено учасниками судового провадження до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги через Саратський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1