Справа № 308/3820/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.03.2017 місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Ужгороді матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000408 від 31.03.2014 року, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця за національністю, громадянина України, уродженця с. Верб`яж Воловецького району, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , що фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , із неповною вищою освітою, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, що тимчасово не працює, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, -

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця за національністю, громадянина України, уродженця м. Мукачева, мешканця АДРЕСА_3 , із середньою освітою, одруженого, на утриманні якого двоє неповнолітніх дітей, що тимчасово не працює, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , працюючи на посаді старшого оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей лінійного відділу на станції Мукачево УМВС України на Львівській залізниці, у спеціальному званні старший лейтенант міліції, у березні 2014 року, вчинив умисний злочин проти правосуддя, а саме, заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого злочину, за наступних обставин.

Так, наприкінці березня 2014 року, точну дату в ході досудового розслідування не встановлено, старший оперуповноважений кримінальної міліції у справах дітей лінійного відділу на станції Мукачево УМВС України на Львівській залізниці ОСОБА_4 , на прохання невстановленої в ході досудового розслідування особи на ім`я ОСОБА_8 , погодився допомогти йому перевезти дизельне пальне, походження якого йому на той час відомо не було.

Після цього, 25.03.2014 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 попросив свого знайомого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за допомогою вантажного мікроавтобусу марки «Iveco», р.н.з. НОМЕР_1 , який перебував у його користуванні, за винагороду в розмірі 1000 грн. та повний бак пального, перевезти дизельне пальне із одного з населених пунктів Ужгородського району до місця, на яке вкаже ОСОБА_8 .

У подальшому, 30.03.2014 року, близько 22.00 год., ОСОБА_4 зустрівся із ОСОБА_5 в обумовленому місці в смт. Воловець, звідки вони разом на вантажному мікроавтобусі «Iveco», р.н.з. НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_5 , проїхали до дворогосподарства в АДРЕСА_1 , де завантажили в мікроавтобус три пластмасові армовані ємності об`ємом 1000 л кожна.

Після чого, ОСОБА_4 сказав ОСОБА_5 їхати за його автомобілем марки «Chevrolet Aveo», р.н.з. НОМЕР_2 у напрямку м. Мукачева та чекати подальших вказівок, які він надасть йому по мобільному телефону за номером НОМЕР_3 на його мобільний телефон за номером НОМЕР_4 .

Цього ж вечора, близько 23.00 год., рухаючись на автомобілі марки «Chevrolet Aveo», р.н.з. НОМЕР_2 у напрямку м. Мукачева, ОСОБА_4 , отримавши по мобільному телефону вказівку невстановленої особи ОСОБА_9 , за допомогою засобу мобільного зв`язку скерував ОСОБА_5 їхати за ним у м. Мукачево до одного з перехресть по вул. Матросова, де на них вже чекали четверо невстановлених досудовим розслідуванням осіб чоловічої статі, серед яких був і ОСОБА_8 .

Далі, на прохання ОСОБА_9 , ОСОБА_4 без будь-яких пояснень сказав ОСОБА_5 надати двом з вказаних невстановлених осіб у короткострокове користування його мікроавтобус з метою завантаження необхідного знаряддя та обладнання для перекачування дизельного пального. Після цього, через незначний проміжок часу, коли вказані особи повернулися на мікроавтобусі до місця їх зустрічі, ОСОБА_4 сказав ОСОБА_5 їхати на вказаному мікроавтобусі у напрямку, який будуть показувати зазначені особи, а сам разом із ОСОБА_9 та ще однією невстановленою слідством особою поїхав за ними.

По шляху слідування, 21.03.2014 року, близько 01.00 год., у смт. Середнє Ужгородського району, їдучи на автомобілі марки «Chevrolet Aveo», р.н.з. НОМЕР_5 , ОСОБА_4 повернув за мікроавтобусом ОСОБА_5 , а потім у напрямку с. Циганівці Ужгородського району, де не доїжджаючи до вказаного населеного пункту, за вказівкою ОСОБА_9 , блимнувши дальнім світлом ліхтарів автомобіля, подав ОСОБА_5 сигнал зупинитися з правої сторони по напрямку руху біля захисної лісосмуги на узбіччі проїжджої частини автодороги сполученням с. Циганівці - м. Ужгород.

Після того, як двоє невстановлених осіб вивантажили із мікроавтобуса знаряддя та обладнання на 381 км у лісосмузі на околиці с. Циганівці Ужгородського району на відстані біля 300 м від вказаного населеного пункту, ОСОБА_4 разом із ОСОБА_9 , сказали ОСОБА_5 слідувати за ними, після чого, поїхавши близько 800 метрів, зупинилися біля житлових будинків та наказали останньому залишатися у мікроавтобусі, а самі проїхали прямо по вулиці, зупинивши автомобіль у верхній її точці.

Після того, як ОСОБА_8 почав спостерігати за всіма автомобілями, які проїжджали повз мікроавтобус ОСОБА_5 , намагаючись у такий спосіб уникнути викриття їх злочинної діяльності, ОСОБА_4 , будучи працівником правоохоронного органу, розуміючи, що він став свідком протиправної діяльності вказаних невстановлених осіб, та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, не будучи членом їх сімей чи близьким родичем, заздалегідь не обіцяючи, з метою приховування злочинної діяльності, не повідомив про цей факт до правоохоронних органів, хоча мав можливість, оскільки вказані злочинні дії тривали близько чотирьох годин, чим у такий спосіб приховав вчинення невстановленими досудовим розслідуванням особами злочинів, передбачених ч. 2 ст. 292 та ч. 3 ст. 185 КК України, тобто пошкодження нафтопродуктопроводу ДП «Прикарпатзахідтранс» шляхом незаконної врізки, з метою таємного викрадення чужого майна дизельного пального, поєднаного із проникненням у сховище нафтопродуктопровід, у вигляді приварення металевого патрубку із кульковим краном та вчинення спеціального отвору для викачування пального, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів.

Наступного дня 31.03.2014 року, біля 05.00 год., ОСОБА_4 , діючи умисно, тобто розуміючи, що він став свідком протиправної діяльності вказаних невстановлених осіб, та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, не будучи членом їх сімей чи близьким родичем, заздалегідь не обіцяючи, з метою приховування злочинної діяльності, за вказівкою ОСОБА_9 зателефонував ОСОБА_5 та наказав терміново їхати до місця, де він раніше залишив невстановлених осіб разом із знаряддям та обладнанням для перекачування пального, на що останній погодився. Прибувши на вказане місце, невстановлені слідством особи, за допомогою шлангу, протягом 10 хв. в присутності ОСОБА_5 заповнили дизельним пальним заздалегідь приготовлені три пластмасові армовані ємкості об`ємом 1000 л кожна всього на 2552 л вартістю 31 064,30 грн., вчинивши пошкодження нафтопродуктопроводу ДП «Прикарпатзахідтранс» шляхом незаконної врізки, з метою таємного викрадення чужого майна дизельного пального, поєднаного із проникненням у сховище нафтопродуктопровід.

У подальшому, близько 05.10 год., ОСОБА_10 , отримавши по мобільному телефону від ОСОБА_5 інформацію, що ємкості заповнені пальним, будучи обізнаним з тим, що вказане пальне таємно викрадене з нафтопродуктопроводу, наказав йому їхати у сторону с. Циганівці, а він буде слідувати за ним.

Супроводжуючи викрадене дизельне пальне, ОСОБА_10 , побачивши, що його автомобіль обігнав транспортний засіб марки «УАЗ» відомчої охорони ЛВДС «Дубриничі» ДП «Прикарпатзахідтранс», за вказівкою ОСОБА_9 , діючи умисно, тобто розуміючи, що він є свідком протиправної діяльності вказаних невстановлених осіб, та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, не будучи членом їх сімей чи їх близьким родичем, заздалегідь не обіцяючи, з метою приховування злочинної діяльності, по мобільному телефону наказав ОСОБА_5 звернути із центральної дороги ліворуч у тупикову вулицю в с. Циганівці та зупинитися біля приватного будинку, вимкнувши ліхтарі та двигун, однак, виконавши цю вказівку останній через незначний проміжок часу повідомив, що його мікроавтобус заблокований автомобілем відомчої охорони, у зв`язку із чим він вимушений був втекти з місця зупинки транспортного засобу.

Далі, ОСОБА_4 , продовжуючи свою злочинну діяльність, з метою приховування вчинення невстановленими досудовим розслідуванням особами тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 292 та ч. 3 ст. 185 КК України, тобто пошкодження нафтопродуктопроводу ДП «Прикарпатзахідтранс» шляхом незаконної врізки, з метою таємного викрадення чужого майна дизельного пального, поєднаного із проникненням у сховище нафтопродуктопровід, рухаючись на своєму автомобілі разом з ОСОБА_9 , ще одним невстановленим чоловіком та ОСОБА_5 , якого вони, тікаючого підібрали по центральній вулиці с. Циганівці, будучи зупиненим старшим оперуповноваженим карного розшуку спеціальної міліції Ужгородського міськвідділу міліції ОСОБА_11 , не повідомив останнього про те, що у його автомобілі перебувають особи, причетні до вчинення злочинів, та проігнорувавши законну вимогу останнього зачекати на місці, покинув місце, відвізши ОСОБА_9 та іншу невстановлену особу у м. Мукачево, де залишив на одній із АЗС, хоча усвідомлював, що в такий спосіб вчиняє заздалегідь необіцяне приховування тяжких злочинів.

ОСОБА_5 у березні 2014 року вчинив умисний злочин проти правосуддя, а саме, заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого злочину, за наступних обставин.

Так, 25.03.2014 року ОСОБА_5 , згідно домовленості із своїм знайомим старшим оперуповноваженим кримінальної міліції у справах дітей лінійного відділу на станції Мукачево УМВС України на Львівській залізниці, у спеціальному званні старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4 за винагороду в розмірі 1000 грн. та повний бак пального, повинен транспортувати на вантажному транспортному засобі мікроавтобусі марки «Iveco», р.н.з. НОМЕР_1 , що перебував у його користуванні, дизельне пальне, походження якого йому на той момент відомо не було, із одного із населених пунктів Ужгородського району у місце, на яке вкаже невстановлена особа на ім`я ОСОБА_8 .

Далі, 30.03.2014 року, близько 22.00 год., ОСОБА_5 , на виконання попередньої домовленості зустрівся із ОСОБА_4 у обумовленому місці у смт. Воловець, звідки разом із ним на вантажному мікроавтобусі марки «Iveco», р.н.з. НОМЕР_1 проїхав до дворогосподарства батьків ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , де вони завантажили три пластмасові армовані ємності об`ємом 1000 л кожна.

Після чого, ОСОБА_5 за вказівкою ОСОБА_4 прослідував за його автомобілем марки «Chevrolet Aveo», р.н.з. НОМЕР_5 , у напрямку м. Мукачева, чекаючи від нього подальших вказівок, які він надасть йому по мобільному телефону за номером НОМЕР_3 на його мобільний телефон за номером НОМЕР_4 .

Цього ж дня, близько 23.00 год., рухаючись у напрямку м. Мукачева, ОСОБА_5 , отримавши по мобільному телефону вказівку ОСОБА_4 їхати за ним у м. Мукачево до одного з перехресть по вул. Матросова, де на них вже чекали четверо невстановлених слідством осіб чоловічої статі, серед яких був і ОСОБА_8 .

Далі, ОСОБА_5 , на прохання ОСОБА_4 , передав двом із вказаних чотирьох невстановлених осіб у короткострокове користування власний мікроавтобус для завантаження необхідного знаряддя та обладнання для перекачування дизельного пального.

Після цього, через незначний проміжок часу, коли вказані особи повернулися на мікроавтобусі до місця їх зустрічі, ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_4 вказівку їхати у напрямку, який йому будуть показувати ці двоє осіб. По шляху слідування, ОСОБА_5 , за вказівкою вищевказаних двох осіб, повернув у смт. Середнє Ужгородського району, а потім у напрямку с. Циганівці Ужгородського району, де не доїжджаючи до вказаного населеного пункту, на умовний знак дальнього світла ліхтарів автомобіля ОСОБА_4 , який слідував за ним разом із ОСОБА_9 та ще однією невстановленою слідством особою, зупинився із правої сторони по напрямку руху біля захисної лісосмуги на узбіччі проїжджої частини автодороги сполученням с. Циганівці - м. Ужгород.

Після того, як двоє невстановлених осіб вивантажили із мікроавтобуса знаряддя та обладнання, ОСОБА_5 зрозумів, що воно необхідне для вчинення пошкодження нафтопродуктопроводу ДП «Прикарпатзахідтранс» шляхом незаконної врізки, з метою таємного викрадення чужого майна дизельного пального, поєднаного із проникненням у сховище нафтопродуктопровід ДП «Прикарпатзахідтранс», що належить АТ «Юго-Запад» (м. Самара, Росія) і він є свідком злочинних дій вказаних невстановлених слідством осіб, за вказівкою ОСОБА_4 прослідував за його автомобілем, проїхавши ще близько 800 метрів, зупинився біля житлових будинків.

Потім за вказівкою ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , діючи умисно, тобто розуміючи, що він став свідком протиправної діяльності вказаних невстановлених осіб, та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, не будучи членом сімей чи їх близьким родичем невстановлених осіб, заздалегідь не обіцяючи, з метою приховування злочинної діяльності, не повідомив про цей факт до правоохоронних органів, хоча мав можливість, оскільки вказані злочинні дії тривали близько чотирьох годин, чим в такий спосіб приховав кримінально-карані діяння невстановлених досудовим слідством осіб пошкодження нафтопродуктопроводу ДП «Прикарпатзахідтранс» шляхом незаконної врізки, з метою таємного викрадення чужого майна дизельного пального, поєднаного із проникненням у сховище нафтопродуктопровід, у вигляді приварення металевого патрубку із кульковим краном та вчинення спеціального отвору для викачування пального, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів.

Наступного дня 31.03.2014 року, близько 05.00 год., ОСОБА_5 , отримавши по мобільному телефону від ОСОБА_4 вказівку, терміново поїхав до місця пошкодження нафтопродуктопроводу шляхом незаконної врізки, а саме на 381 км у лісосмузі на околиці с. Циганівці Ужгородського району на відстані біля 300 м від вказаного населеного пункту, тобто до місця, де він раніше залишив невстановлених досудовим слідством осіб разом із знаряддями вчинення злочину, де у його присутності невстановлені слідством особи через ліві бокові дверцята його мікроавтобусу протягнули шланг та заповнили на протязі приблизно 10 хв. заздалегідь приготовлені три ємкості об`ємом 1000 л кожна дизельним пальним всього на 2552 л вартістю 31064,30 грн., вчинивши пошкодження нафтопродуктопроводу ДП «Прикарпатзахідтранс» шляхом незаконної врізки, з метою таємного викрадення чужого майна дизельного пального, поєднаного із проникненням у сховище нафтопродуктопровід, у вигляді приварення металевого патрубку із кульковим краном та вчинення спеціального отвору для викачування пального.

У подальшому ОСОБА_5 , діючи умисно, тобто розуміючи, що він став свідком протиправної діяльності вказаних невстановлених осіб, та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, не будучи членом сімей чи їх близьким родичем невстановлених осіб, заздалегідь не обіцяючи, з метою приховування злочинної діяльності, рухаючись із викраденим дизельним пальним, дізнавшись від ОСОБА_4 по мобільному телефону, що за ним їде транспортний засіб марки «УАЗ» відомчої охорони ЛВДС «Дубриничі» ДП «Прикарпатзахідтранс», повернув із центральної дороги с. Циганівці ліворуч у тупикову вулицю, де зупинився біля приватного будинку, вимкнувши ліхтарі та двигун. Однак, побачивши, що його мікроавтобус заблокований службовим автомобілем відомчої охорони, та розуміючи, що його злочинні дії будуть викриті, вийшов із мікроавтобуса та побіг лісовою дорогою у напрямку центральної вулиці с. Циганівці, про що повідомив по телефону ОСОБА_4 .

Далі, ОСОБА_5 , будучи підібраним автомобілем ОСОБА_4 , у якому перебував ОСОБА_8 та ще один невстановлена слідством особа, після зупинки їхнього автомобіля старшим оперуповноваженим карного розшуку спеціальної міліції Ужгородського міськвідділу міліції ОСОБА_11 , продовжуючи свою злочинну діяльність, з метою приховування тяжких злочинів пошкодження нафтопродуктопроводу ДП «Прикарпатзахідтранс» шляхом незаконної врізки, з метою таємного викрадення чужого майна дизельного пального, поєднаного із проникненням у сховище нафтопродуктопровід, що спричинило порушення нормальної роботи нафтопродуктопроводу ДП «Прикарпатзахідтранс», що належить АТ «Юго-Запад» (м. Самара, Росія), не повідомив останнього, що у автомобілі разом із ними перебувають особи, причетні до вчинення злочинів, хоча усвідомлював, що в такий спосіб вчиняє заздалегідь необіцяне приховування тяжких злочинів.

При роз`ясненні судом обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суті обвинувачення, останні повідомили, що їм воно зрозуміле. Крім того, обвинувачені у судовому засіданні визнали себе винними у вчиненому правопорушенні за обставин, наведених у обвинувальному акті, а також вказали про бажання давати показання.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Оскільки прокурор, обвинувачені, захисники не заперечили щодо фактичних обставин справи, враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнали свою вину у вчиненні інкримінованого їм органом досудового розслідування кримінального правопорушення в повному обсязі, судом встановлено, що учасники процесу усвідомлюють зміст обставин події кримінального правопорушення, винуватості, а переконавшись у добровільності та істинності їх позицій щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК України учасникам судового розгляду провадження роз`яснено положення ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, а також приписи ч. 2 ст. 394 КПК України щодо особливостей апеляційного оскарження. Відтак, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмеживши вивчення фактичних обставин справи допитом обвинувачених та матеріалів справи, які характеризують особи обвинувачених.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта згідно з вимогами ст. 337 КПК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю. Згідно з його показаннями щодо обставин вчинення ним злочину ОСОБА_4 пояснив, що у березні 2014 року він погодився допомогти знайомому на ім`я ОСОБА_8 , який в подальшому зателефонував йому з проханням перевезти паливно-мастильні матеріали з м. Ужгород до м. Мукачево, на що він погодився. Після цього він зателефонував знайомому ОСОБА_5 , якого попросив допомогти перевезти певні речі, на що ОСОБА_5 надав свою згоду. В подальшому він ОСОБА_4 зателефонував ОСОБА_9 та сказав, що у нього є знайомий, який допоможе здійснити перевезення. У відповідь ОСОБА_8 сказав, що заплатить йому 1000 грн. та заправить повний бак дизельного палива. На зустріч з ОСОБА_9 в м. Мукачево він поїхав на автомобілі «Шевроле» чорного кольору, а ОСОБА_5 на автомобілі «Івеко». Зустрівшись з ОСОБА_9 у м. Мукачево неподалік круга та ринку «Гід» у автомобіль ОСОБА_5 присіли двоє незнайомих громадян, які показували йому дорогу, куди потрібно було їхати. Він ОСОБА_12 разом з ОСОБА_9 слідували за автомобілем ОСОБА_5 та під`їжджаючи до м. Ужгород повернули направо, де зупинилися. ОСОБА_8 сказав йому проїхати далі та проїхавши кілометр він зупинився. Потім ОСОБА_8 кудись вийшов, а він знаходився у автомобілі. Перед цим, коли він їхав з смт. Воловець у м. Мукачево, знаходячись у автомобілі ОСОБА_8 чи він ОСОБА_4 зателефонував ОСОБА_5 , щоб той приїхав до них. Після того як ОСОБА_5 приїхав, він залишився у автомобілі чекати. Через три години він повернувся та сказав йому їхати до м. Мукачева. З місця він повернувся назад за ОСОБА_5 і поїхав. Просить суд застосувати до нього акт амністії, а саме п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю. Згідно з його показаннями щодо обставин вчинення ним злочину пояснив, що у березні 2014 року на своєму автомобілі марки «Івеко» він поїхав у м. Мукачево. Невідомі йому особи взяли у нього автомобіль та приїхали через 15 хв. Потім у його автомобіль присіли двоє незнайомих йому осіб, які показували йому шлях куди потрібно було їхати. Приїхавши, вказані особі вийшли з автомобіля, а потім він поїхав та зупинився біля автомобіля ОСОБА_4 . Він сидів у своєму автомобілі, після чого зателефонував ОСОБА_4 , який сказав що зателефонує йому. Через деякий час ОСОБА_4 зателефонував йому і він під`їхав до тих осіб, які залишилися. Потім йому сказали не виходити з автомобіля, що він і зробив. Не вимикаючи двигун через п`ять-сім хвилин йому сказали їхати. Він сам поїхав та в подальшому побачив, що за ним їде службовий поліцейський автомобіль марки «УАЗ». Він зупинився та вийшов з автомобіля і пішов у сторону поля, залишивши автомобіль на місці. Просить суд застосувати до нього акт амністії, а саме п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинувачених та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що вина ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення за викладених в обвинувальному акті обставин доведена повністю.

Визнаючи ОСОБА_4 винним у вчиненому діянні, суд кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 396 КК України: заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого злочину.

Визнаючи ОСОБА_5 винним у вчиненому діянні, суд кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 396 КК України: заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого злочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного, який по місцю проживання характеризується позитивно, є молодим за віком, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимий.

Обставинами справи, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є визнання своєї вини, вчинення злочину вперше.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного, який по місцю проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий.

Обставинами справи, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 є визнання своєї вини, вчинення злочину вперше.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.

З урахуванням наведеного та конкретних обставин справи, суд вважає, що відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 необхідно і доцільно призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

У даному судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_7 клопотав про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 амністії та звільнення від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні подав заяву про звільнення його від відбування можливого призначеного покарання у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_6 у даному судовому засіданні також подав заяву про звільнення від відбування можливого призначеного покарання ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» передбачено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

19 квітня 2014 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2014 році».

Пунктом «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 має сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 , а обвинувачений ОСОБА_5 сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 та доньку ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_8 .

Злочин, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відповідальність за який передбачено ч. 1 ст. 396 КК України, у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості.

Обставини, передбачені ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році», які б виключали можливість застосування амністії до обвинувачених, судом не встановлені.

Враховуючи наведене та те, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 інкримінований їм злочин вчинили до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року та на день набрання чинності цим Законом мали кожний дитину, якій не виповнилося 18 років, інкриміноване їм кримінальне правопорушення не є тяжкими або особливо тяжким та останні просять застосувати щодо них акт амністії, суд вважає, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підпадають під дію п. «в» ст. 1 цього Закону, а тому їх слід звільнити від відбування призначеного їм покарання внаслідок акту амністії.

Цивільний позов не заявлений.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 під час досудового розслідування було обрано у виді домашнього арешту строком до двох місяців, строк застосування якого на момент ухвалення вироку закінчився.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити попередній заставу, а після набрання вироком законної сили і звернення його до виконання грошову заставу в сумі 40000 грн., яка зарахована згідно квитанції № @2PL412585 від 04.04.2014 року на р/р НОМЕР_9 , повернути заставодавцю ОСОБА_16 .

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.04.2014 року, якою накладено арешт на тимчасово вилучене майно, що вилучено в ході проведення 31.03.2014 року оглядів автомобіля та місця події, а саме: 6 недопалків, 2 запахові сліди, 4 сліди папілярних ліній рук, пару рукавиць, 1 слід низу взуття, документи, 4 скріби ґрунту із коліс автомобіля, 4 літри пального, мікроавтобус «Івеко», р.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору 1994 р.в., який належить на праві приватної власності ОСОБА_17 , три пластмасові ємності, заповнені рідиною із різким запахом, подібним до запаху нафтопродуктів, зварювальний апарат «Моноліт», помпу, генератор марки «Forte F665000E» 220 в/50гц, шланг чорного кольору, сумку із інструментами, предмет циліндричної форми, довжиною 1,5 м, ящик пластмасовий, краник, 1 пару матерчатих рукавиць, зварювальні окуляри, зразок (частку) ґрунту, металевий штуцер із шарового крану, гіпсовий зліпок протектора шини авто, 2 пляшки із взірцями пального із нафтопродуктопроводу об`ємом 1 літр кожна; та ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.04.2014 року, якою накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме, мобільний телефон марки «Nokia 6020» чорного кольору у пошкодженому стані із сім-карткою № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 та мобільний телефон марки «UMI XII» чорного кольору із пошкодженим екраном із сім-карткою № НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_5 слід скасувати.

Питання щодо речових доказів вирішується в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 100, 368-370, 373, 374, 394, 395 КПК України, ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», суд,

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 396 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки внаслідок акту амністії.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 396 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки внаслідок акту амністії.

Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити попередній заставу, а після набрання вироком законної сили і звернення його до виконання грошову заставу в сумі 40000 (сорок тисяч) гривень, яка зарахована згідно квитанції № @2PL412585 від 04.04.2014 року на р/р НОМЕР_9 , повернути заставодавцю ОСОБА_16 .

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.04.2014 року, якою накладено арешт на тимчасово вилучене майно, що вилучено в ході проведення 31.03.2014 року оглядів автомобіля та місця події, а саме: 6 недопалків, 2 запахові сліди, 4 сліди папілярних ліній рук, пару рукавиць, 1 слід низу взуття, документи, 4 скріби ґрунту із коліс автомобіля, 4 літри пального, мікроавтобус «Івеко», р.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору 1994 р.в., який належить на праві приватної власності ОСОБА_17 , три пластмасові ємності, заповнені рідиною із різким запахом, подібним до запаху нафтопродуктів, зварювальний апарат «Моноліт», помпу, генератор марки «Forte F665000E» 220 в/50гц, шланг чорного кольору, сумку із інструментами, предмет циліндричної форми, довжиною 1.5 м, ящик пластмасовий, краник, 1 пару матерчатих рукавиць, зварювальні окуляри, зразок (частку) ґрунту, металевий штуцер із шарового крану, гіпсовий зліпок протектора шини авто, 2 пляшки із взірцями пального із нафтопродуктопроводу об`ємом 1 літр кожна скасувати.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.04.2014 року, якою накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме, мобільний телефон марки «Nokia 6020» чорного кольору у пошкодженому стані із сім-карткою № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 та мобільний телефон «UMI XII» чорного кольору із пошкодженим екраном із сім-карткою № НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_5 скасувати.

Речові докази:

автомобіль марки «Івеко», д/н НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на штраф-майданчику Ужгородського РВ УМВС України (ВП ГУНП) в Закарпатській області повернути власнику або його представнику за довіреністю;

три ємності з вмістом рідини схожої на нафтопродукт, яка знаходиться на зберіганні ЛВДС «Дубриничі» ДП «Прикарпатзахідтранс» повернути власнику ДП «Прикарпатзахідтранс»;

електрогенератор, обладнання призначене для скоєння врізок, 12 недопалків сигарет, шість пляшок ємністю кожна по 1 літр з вмістом рідини, одна пара матерчатих рукавиць, зварювальні окуляри, металевий штуцер діаметром 50 мм., ґрунт з узбіччя дороги, зліпок протектора автомобіля, дві пляшки об`ємом по 1 л. кожна з вмістом нафтопродукту знищити;

мобільний телефон марки «Nokia 6020» чорного кольору у пошкодженому стані із сім-карткою № НОМЕР_3 повернути ОСОБА_4 ;

мобільний телефон «UMI XII» чорного кольору із пошкодженим екраном із сім-карткою № НОМЕР_4 повернути ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених ст. 394 КК України, до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Головуюча ОСОБА_1