Номер провадження: 11/785/79/16
Номер справи місцевого суду: 1-5/11
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.12.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участі прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

та представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляцію адвоката ОСОБА_8 в інтересах потерпілої ОСОБА_7 на постанову Ананьївського районного суду Одеської області від 29.04.2014 року, якою провадження у кримінальній справі за ч. 3 ст. 286 КК України стосовно

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сімферополь АР Крим, є громадянином ФРН, проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

закрито на підставі п. 12 ч. 1 ст. 6 КПК України в редакції 1960 року,

встановив:
Відповідно до змісту мотивувальної частини постанови суду першої інстанції, ОСОБА_9 обвинувачується органом досудового розслідування у тому, що він 23.07.2006 року, близько 08 год. 35 хв., керуючи технічно справним автомобілем «SAAB» (номерний знак НОМЕР_1 ) рухався по автодорозі «Київ-Одеса» в напрямку м. Одеси.

Порушивши приписи п.п. 1.2, 1.5, 2.3б, 8.4а, 10.1, 11.2, 11.3, 12.1 Правил дорожнього руху, ОСОБА_9 не переконався у безпечності маневру для інших учасників дорожнього руху, виїхав на зустрічну смугу дороги і вчинив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-2101» (номерний знак НОМЕР_2 ) під керуванням водія ОСОБА_10 , внаслідок чого, потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 від отриманих тяжких тілесних ушкоджень померли, а потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Зазначеною вище постановою суду першої інстанції, провадження у кримінальній справі стосовно ОСОБА_9 закрито на підставі п. 12 ч. 1 ст. 6 КПК України в редакції 1960 року.

У апеляції, представник потерпілої ОСОБА_7 , - адвокат ОСОБА_8 зазначив, що постанова суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, оскільки не відповідає ані вимогам закону, ані матеріалам кримінальної справи.

До того ж, постанова суду прийнята без виклику у судове засідання потерпілої та її представника, без урахування їх думки.

Посилання суду на приписи п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957 року та на п. 12 ч. 1 ст. 6 КПК України в редакції 1960 року є безпідставним, оскільки ФРН не видавала ОСОБА_9 , а, відповідно до ст. 49 КК України, строки давності притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності не минули, тому суд мав законні підстави для прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Посилаючись на зазначені доводи, представник потерпілої просить скасувати постанову суду та направити справу на новий розгляд у іншому суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, представника потерпілої та прокурора, які підтримали доводи апеляції, захисника ОСОБА_6 (в інтересах ОСОБА_9 ), який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції приходить до висновків про таке.

Відповідно до приписів ст. 365 КПК України в редакції 1960 року, вирок, ухвала чи постанова суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких відповідно до вимог частини першої статті 299 і статті 301-1 цього Кодексу докази не досліджувалися, не перевіряються.

Якщо розгляд апеляції дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, щодо яких апеляції не надійшли, апеляційний суд зобов`язаний прийняти таке рішення.

Як видно з матеріалів кримінальної справи, вона, дійсно, розглянута без участі потерпілої та її представника (т. 3, а.с. 350, 351).

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції послався на положення п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957 року та на п. 12 ч. 1 ст. 6 КПК України в редакції 1960 року.

Пунктом дванадцятим частини першої статті шостої КПК України передбачено, що кримінальну справу не може бути порушено, а порушена справа підлягає закриттю стосовно злочину, щодо якого не отримано згоди держави, яка видала особу.

Разом з тим, з матеріалів справи випливає, що ОСОБА_9 , який є громадянином ФРН, не має статусу особи, яка видана державою, тому, у даному випадку, п. 12 ч. 1 ст. 6 КПК України в редакції 1960 року, не може бути правовою підставою для закриття провадження у кримінальній справі.

Окрім того, згідно з приписами ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі; 3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.
Матеріалами справи встановлено і це зазначено у постанові суду першої інстанції, що ОСОБА_9 , у теперішній час є громадянином ФРН і постійно там проживає та ухиляється від суду, тому перебіг давності стосовно нього зупиняється.

Судом першої інстанції встановлено також, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а, з урахуванням того, що він ухиляється від суду, строк давності, передбачений ст. 49 КК України, не закінчився.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для закриття провадження у кримінальній справі, які наведені судом першої інстанції у оскаржуваній постанові, суперечать приписам кримінального процесуального закону, тому апеляція підлягає частковому задоволенню, а постанова - скасуванню.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 366 КПК України в редакції 1960 року, у результаті розгляду апеляцій на рішення, зазначені у частині другій статті 347 цього Кодексу, апеляційний суд виносить ухвалу про залишення ухвали чи постанови без зміни, а апеляції - без задоволення; скасування ухвали чи постанови і повернення її на новий судовий розгляд в суд першої інстанції, а у випадку скасування ухвали чи постанови про закриття справи і повернення її на додаткове розслідування; скасування окремої ухвали чи постанови; зміну ухвали чи постанови.

Відповідно приписів п. 2 ч. 1 ст. 367 КПК України в редакції 1960 року, підставою для скасування постанови суду першої інстанції, у даному випадку, є невідповідність висновків суду, викладених у постанові, фактичним обставинам справи.

Частково задовольняючи апеляцію представника потерпілої, колегія суддів виходить з того, що направлення справи до іншого суду не належить до її компетенції, оскільки є прерогативою голови апеляційного суду на підставі приписів ч. 3 ст. 38 КПК України в редакції 1960 року.

Керуючись ст. 362, 365, 366, 367, 374 КПК України в редакції 1960 року, Апеляційний суд Одеської області,

ухвалив:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах потерпілої ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Постанову Ананьївського районного суду Одеської області від 29.04.2014 року, якою провадження у кримінальній справі за ч. 3 ст. 286 КК України стосовно ОСОБА_9 закрито на підставі п. 12 ч. 1 ст. 6 КПК України в редакції 1960 року, - скасувати, а кримінальну справу повернути на новий розгляд до Ананьївського районного суду Одеської області зі стадії попереднього розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4