1Справа № 335/1973/13-к 1-кп/335/1/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
судді ОСОБА_2 ,
присяжних: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
запасного присяжного ОСОБА_6 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,
обвинувачених: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,
ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ,
ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні питання доцільності продовження тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , питання доцільності продовження тримання під домашнім арештом обвинуваченого ОСОБА_20 ,
ВСТАНОВИВ:
11 липня 2017 р. під час судового розгляду кримінального провадження суд у відповідності з вимогами ст. 331 КПК України поставив на розгляд питання доцільності продовження тримання обвинувачених ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 під вартою, а також питання доцільності продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_20 .
Прокурор ОСОБА_25 у судовому засіданні зазначив про необхідність продовження ОСОБА_20 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а також строків тримання під вартою іншим обвинуваченим на 60 днів, оскільки на даний час існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а процесуальна поведінка обвинувачених є незадовільною.
Питання доцільності продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_20 та доцільності продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо інших обвинувачених суд в порядку статті 331 КПК України поставив на обговорення всіх учасників процесу.
Обвинувачені ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та їхні захисники заперечували щодо продовження строків тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_24 та його захисник просили вирішити питання доцільності продовження строку тримання під вартою на розсуд суду.
Обвинувачений ОСОБА_18 , його захисник ОСОБА_13 не заперечували проти продовження строків тримання його під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_20 та його захисник заперечували проти продовження строків тримання під вартою інших обвинувачених, проти продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на заперечують.
Крім того, захисник обвинуваченого ОСОБА_23 адвокат ОСОБА_9 , звернулась до суду з клопотанням про направлення ОСОБА_23 на стаціонарне лікування до закладу охорони здоров`я, оскільки ОСОБА_23 терміново потребує хірургічного втручання. Не надання медичної допомоги загрожує його життю та здоров`ю. При цьому, в умовах ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» надати кваліфіковану медичну допомогу неможливо.
Обвинувачений ОСОБА_23 підтримав дане клопотання, просив його задовольнити.
Прокурор заперечував проти призначення ОСОБА_23 медичного обстеження.
Інші учасники процесу не заперечували проти вказаного клопотання.
Заслухавши учасників кримінального провадження, суд встановив наступне.
1. Ухвалою суду від 16 травня 2017 р. було продовжено ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 строк тримання під вартою у Запорізькому слідчому ізоляторі Управління пенітенціарної служби України в Запорізькій області строком на 60 днів, тобто до 14 травня 2017 р. Також цією ж ухвалою продовжено ОСОБА_20 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю з покладанням на нього обов`язків відповідно до вимог ст. 194 КПК України.
Таким чином, строки тримання під вартою обвинувачених та строк домашнього арешту ОСОБА_20 , встановлені ухвалою суду, закінчуються 14 липня 2017 р.
Відповідно до частин першої та другої статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Зокрема, положеннями глави 18 КПК України передбачено, що під час розгляду даного питання суд повинен перевірити: обґрунтованість підозри та вагомість доказів, тяжкість правопорушення, суспільну небезпеку правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, репутація та майновий стан підозрюваного, розмір майнової шкоди, та із дотриманням вимог ст.ст. 183, 193, 194, 196, 197 КПК України постановити відповідну ухвалу.
Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених, суд також враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та прецедентну практику Європейського суду з прав людини.
Так, як випливає з обвинувального акту, ОСОБА_17 обвинувачується у скоєні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115; п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 189 КК України, які відповідно до статті 12 КК України віднесені до категорії тяжких та особливо тяжких, раніше не судимий, має на утриманні малолітню доньку.
Будь-яких даних, які б підтверджувались відповідними доказами, про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, щодо ОСОБА_17 для застосування стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено. Характеризуючи матеріали, надані у судовому засіданні захисником не спростовують ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
ОСОБА_18 обвинувачується у скоєні злочинів, передбачених ст. 257, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, які відповідно до статті 12 КК України віднесені до категорії тяжких та особливо тяжких, раніше судимий за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, не маючий на утриманні малолітніх дітей, розлучений.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, щодо ОСОБА_18 для застосування стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.
ОСОБА_19 обвинувачується у скоєні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115; п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 189 КК України, які відповідно до статті 12 КК України віднесені до категорії тяжких та особливо тяжких, раніше не судимий, маючий на триманні малолітню доньку, одружений.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, щодо ОСОБА_19 для застосування стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.
ОСОБА_21 , обвинувачується у скоєні злочинів, передбачених ст. 257; п.п. 6, 12, ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 189 КК України, які відповідно до статті 12 КК України віднесені до категорії тяжких та особливо тяжких, не одружений, має вищу освіту, раніше не судимий.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, щодо ОСОБА_21 для застосування стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.
ОСОБА_22 обвинувачується у скоєні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 15, п. п. 12 ч. 2 ст. 115; п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 189; ч. 1 ст. 263; ч. 3 ст. 289 КК України, які відповідно до статті 12 КК України віднесені до категорії тяжких та особливо тяжких, раніше не судимий, не одружений.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, щодо ОСОБА_22 для застосування стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.
ОСОБА_23 обвинувачується у скоєнні злочинів, передбачених ст. 257; ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 8, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 146; ч. 3 ст. 27, п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч.1 ст. 263; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 289; ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 186; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189; ч.3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, які відповідно до статті 12 КК України віднесені до категорії тяжких та особливо тяжких, раніше не судимий, має двох дітей.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, щодо ОСОБА_23 для застосування стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.
ОСОБА_24 обвинувачується у скоєнні злочинів, передбачених ст. 257, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, які відповідно до статті 12 КК України віднесені до категорії тяжких та особливо тяжких, не одружений, раніше судимий.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, щодо ОСОБА_24 для застосування стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.
Пунктом 2 частини 3 статті 28 КПК України встановлено, що критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження визнається, зокрема, поведінка учасників кримінального провадження.
Поряд із цим, за правилом пункту 6 частини 1 статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі репутацію підозрюваного, обвинуваченого.
Водночас, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, вагомою підставою необхідності попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування такої особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Виходячи з правових позицій, викладених у пункті 35 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Летельє проти Франції», яке застосовується судом як джерело права, суд вважає виправданим застосування до вказаних вище обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який відповідає тяжкості діянь, що інкримінуються обвинуваченим, обсягу пред`явленого обвинувачення та даним про особи обвинувачених. Також судом враховується, що стороною захисту не було надано беззаперечних доказів, що обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, зможе належним чином усунути існуючі ризики щодо обвинувачених, або з`явилися обставини, що унеможливлюють їх тримання під вартою.
З наведених підстав, суд доходить висновку, що обвинуваченим ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 необхідно продовжити строк тримання під вартою на 60 днів.
Суд, вирішуючи питання доцільності продовження строку домашнього арешту, обвинуваченому ОСОБА_20 , виходить з такого.
ОСОБА_20 обвинувачується у скоєні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115; п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, які відповідно до статті 12 КК України віднесені до категорії тяжких та особливо тяжких, раніше не судимий. Станом на 8 грудня 2015 р. ОСОБА_20 перебував під вартою 3 роки та 9 місяців.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 8 грудня 2015 р. ОСОБА_20 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, шляхом заборони останньому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , строком на два місяці, які слід обчислювати з 8 грудня 2015 р. до 5 лютого 2016 р. Цією ж ухвалою на обвинуваченого ОСОБА_20 покладено такі обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою, не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; носити електронний засіб контролю.
Відповідно до правової позиції, висловленої ЄСПЛ в рішенні від 10 лютого 2011 р. у справі «Харченко проти України», яка підтримана Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 4 квітня 2013 р. №511-550/014-13, з урахуванням п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, за спливом певного часу, лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення волі і судові органи зобов`язані навести інші аргументи для тримання під вартою.
З часу зміни запобіжного заходу 8 грудня 2015 р. обвинуваченому ОСОБА_20 не встановлено жодних випадків незаконного впливу ОСОБА_20 на свідків чи потерпілих, не встановлено спроб спотворення чи знищення доказів тощо.
Добровільна та систематична явка ОСОБА_20 у судові засідання у сукупності з відсутністю відомостей про невиконання обвинуваченим покладених на нього ухвалою суду від 8 грудня 2015 р. обов`язків засвідчує відсутність наміру переховування від суду.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишити житло цілодобово або у певний період. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Згідно з ч. 1 ст. 195 КПК України застосування електронних засобів контролю полягає у закріпленні на тілі підозрюваного, обвинуваченого пристрою, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження. Такий пристрій має бути захищений від самостійного знімання, пошкодження або іншого втручання в його роботу з метою ухилення від контролю та сигналізувати про спроби особи здійснити такі дії.
З урахуванням даних про особу обвинуваченого, а також обсяг пред`явленого йому обвинувачення, тривалість перебування під вартою, та обставин, передбачених ст. 178 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити ОСОБА_20 строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю, з покладанням на нього обов`язків відповідно до вимог ст. 194 КПК України, зобов`язавши останнього прибувати до суду за першою вимогою, не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; носити електронний засіб контролю.
2. Вирішуючи клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_23 адвоката ОСОБА_9 про направлення ОСОБА_23 на стаціонарне лікування до закладу охорони здоров`я, суд враховує наступне.
Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно з частиною 1 статті 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Статтею 206 КПК України визначено загальні обов`язки суду щодо захисту прав людини.
Пунктом 1 частини 6 цієї статті передбачено, що слідчий суддя має право забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи.
Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Стаття 49 Конституції України гарантує кожній людині право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності.
Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 р. № 239/5/104 затверджено порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, яке дозволяє проведення медичного огляду обвинувачених (далі Порядок).
Відповідно до п. 2.6 зазначеного Порядку особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі звернення особи, узятої під варту, до лікаря медичної частини СІЗО з проханням про допуск обраного лікаря-фахівця лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО.
Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.
Пунктом 2.8 Порядку передбачено, що якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО.
Керівництво СІЗО забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи.
Керівництво СІЗО організовує та забезпечує цілодобову охорону особи, узятої під варту, під час лікування у закладах охорони здоров`я відповідно до вимог нормативно-правових актів Міністерства юстиції, Міністерства охорони здоров`я.
У судовому засіданні за клопотанням захисника ОСОБА_9 в якості спеціаліста був допитаний лікар ОСОБА_26 , який має вищу медичну освіту.
ОСОБА_26 пояснив суду, що ОСОБА_23 має новоутворення у лівій щоці (кісту), яке знаходиться у стані запалення та заповнено гноєм. Якщо кіста розірветься, її зміст може потрапити у кров`яне русло, що є небезпечним для життя. ОСОБА_23 потребує термінового хірургічного втручання, при цьому, в умовах СІЗО таке втручання провести неможливо.
Підсумовуючи все вищевикладене, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, Конституції України, суд присяжних вважає, що в даному випадку можливо застосувати норму пункту 1 частини 6 ст. 206 КПК України судом та зобов`язати начальника Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства Юстиції України забезпечити направлення ОСОБА_23 на стаціонарне лікування до закладу охорони здоров`я відповідно по п. 2.3 розділу ІІ Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 р. № 239/5/104, задовольнивши клопотання адвоката ОСОБА_9 .
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 194, 195, 200, 201, 331, 372 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Продовжити ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 8 вересня 2017 р. включно, яких утримувати в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства Юстиції України.
Продовжити ОСОБА_20 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю на умовах, встановлених ухвалою суду від 28 листопада 2016 р. строком на 60 (шістдесят) днів до 8 вересня 2017 р. включно.
Зобов`язати начальника Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства Юстиції України забезпечити направлення ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на стаціонарне лікування до закладу охорони здоров`я відповідно по п. 2.3 розділу ІІ Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 р. № 239/5/104.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору, та направити начальнику Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства Юстиції України, органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_20 для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвалу прийнято у нарадчій кімнаті та проголошено її вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 11 липня 2017 р.

Повний текст ухвали оголошений 13 липня 2017 р. о 08 годині 10 хвилин.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Присяжні: ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5