Справа № 377/692/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/117/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 19.01.2017

УХВАЛА
Іменем України
19 січня 2017 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Славутицького міського суду Київської області від 24 листопада 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Славутич, Київської області, громадянина України, українця, не працюючого, не одруженого, місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 14.11.2013 року Славутицьким міським судом Київської області за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, ст.ст.71,72 КК України до 3 років позбавлення волі, -

засуджено за ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту затримання з 01.10.2016 року, відповідно ухвали слідчого судді Славутицького міського суду від 03.10.2016 року, зарахувавши до нього перебування під вартою при проведенні досудового розслідування та судового розгляду з 01.10.2016 року по 24.11.2016 року, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній утримання під вартою в СІЗО УДПС в Чернігівській області.

Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, вчиненого за наступних обставин.

Маючи не зняту та непогашену в законному порядку судимість ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у сховище, повторно при наступних обставинах: 30 вересня 2016 року, приблизно біля 20 години, ОСОБА_7 , знаходячись поряд з будинком АДРЕСА_2 , з корисливих мотивів вирішив проникнути на територію вказаного будинку, огороджену парканом та повторно вчинити крадіжку будь-якого чужого майна. Реалізуючи свій умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, повторно, переслідуючи корисливий мотив та мету, ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, перелізши через паркан проник на прибудинкову територію, звідки викрав велосипед «Author Basic 26 HQ 1205756», вартістю 9631 гривень, який знаходився поряд з лазнею, та перекинувши його за паркан, покинув територію домоволодіння. При цьому спричинивши потерпілому ОСОБА_8 , матеріальні збитки на вказану суму. Викраденим майном ОСОБА_7 , розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, оскаржуваний вирок вважає таким, що підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання особі засудженого. Просить призначити більш м`яке покарання та застосувати до нього положення ст.69 КК України. Свої вимоги мотивує тим, що при винесенні вироку та обранні покарання судом першої інстанції не взято до уваги, що він розкаявся у вчиненому, повністю визнав вину, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, відшкодував потерпілому завдану шкоду, має на утриманні матір ОСОБА_9 . Крім того, неможливість влаштуватися на роботу апелянт пояснює наявністю судимостей.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.3 ст. 185 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Згідно положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, згідно положень п. 2, 3 ч. 1 ст. 65 КК України та п.п. 1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, при призначенні покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення передбачене: ч.3 ст.185 КК України, віднесено до тяжких злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до ст.66 КК України, суд першої інстанції врахував щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Разом з тим суд не визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого добровільне відшкодування завданої шкоди, оскільки викрадене майно було вилучено у іншої особи, якій підсудний продав велосипед.

Обставин, що згідно ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції встановлено не було.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , районний суд врахував те, що останній має непогашену попередню судимість за умисні корисливі злочини, не був працевлаштований, має постійне місце проживання, за яким характеризується формально позитивно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. Доказів, того що ОСОБА_7 , протягом року притягували до адміністративної відповідальності з матеріалів кримінального провадження не вбачається. В той же час ОСОБА_7 , будучи судимим 14.11.2013 року Славутицьким міським судом Київської області за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.15, ч.2 с.185, ст.ст.71,72 КК України, на шлях виправлення не став, а маючи не зняту та непогашену в установленому законом порядку судимість, вчинив нове умисне корисливе кримінальне правопорушення.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 не можливе без ізоляції від суспільства та про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Відповідно до абз.1 п.8 постави Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному, а вимоги апеляційної скарги про призначення більш м`якого покарання із застосуванням положень ст.69 КК України є такими, що не ґрунтуються на законі.

Таким чином доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо суворості призначеного покарання є необґрунтованими та безпідставними, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838-VIII), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Попереднє ув`язнення у розумінні положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

А отже, строк попереднього ув`язнення, у період з 24.11.2016 року до моменту набрання вироком законної сили, ОСОБА_7 слід зарахувати в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Славутицького міського суду Київської області від 24 листопада 2016 року відносно ОСОБА_7 без зміни.

У відповідності до вимог ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення, у період з 24 листопада 2016 року до моменту набрання вироком законної сили, встрок покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Головуючий :

Судді: