Справа № 368/742/17
Провадження № 1-в/368/119/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" липня 2017 р. Кагарлицький районний суд Київської області
В складі:
Головуючий суддя: ОСОБА_1
При секретарі: ОСОБА_2
З участю інших сторін провадження:
з участю прокурора: ОСОБА_3
представника ВК : ОСОБА_4
Засудженого: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кагарлику подання начальника Державної установи «Кагарицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , погоджене з спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лінійне Нижнєгірського району АР Крим, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:
- 19.05.2015 року Токмацьким районним судом Запорізької області за вчинення злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі, та додаткового покарання у виді 2 (двох) років позбавлення права керування транспортними засобами;
- 24.03.2016 року ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області зараховано в строк відбування основного покарання строк попереднього ув`язнення з 25.02.2015 року по 03.12.2015 року у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, щодо умовно дострокового звільнення від відбування основного призначеного покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 81 КК України, суд, -
В С Т А Н О В И В :
14.06.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло подання начальника Державної установи «Кагарицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , погоджене з спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лінійне Нижнєгірського району АР Крим, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:
- 19.05.2015 року Токмацьким районним судом Запорізької області за вчинення злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі, та додаткового покарання у виді 2 (двох) років позбавлення права керування транспортними засобами;
- 24.03.2016 року ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області зараховано в строк відбування основного покарання строк попереднього ув`язнення з 25.02.2015 року по 03.12.2015 року у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, щодо умовно дострокового звільнення від відбування основного призначеного покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 81 КК України, в якому:
- адміністрація Кагарлицької виправної колонії Київської області (115) та спостережна комісія при Кагарлицькій райдержадміністрації клопочуться перед Кагарлицьким районним судом Київської області про умовно дострокове звільнення, без скасування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами засудженому ОСОБА_5 .
14.06.2017 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для слухання даного кримінального провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1 .
21.06.2017 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу про слухання даного кримінального провадження з засудженим ОСОБА_5 в режимі відеоконференції з Державною установою Кагарлицька ВК 115.
В судовому засіданні представник ВК 115 ОСОБА_4 подання підтримав, та зазначив, що засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, тому заслуговує на застосування умовно дострокового звільнення згідно ст. 81 КК України.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 подання ВК 115 підтримав, зазначивши при цьому, що він своєю позитивною поведінкою та відношенням до праці довів ту обставину, що став на шлях виправлення та перевиховання, тому до нього можливе застосування положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного покарання.
Що стосується стягнень, які він отримував під час відбування покарання, то жалкує, що такі мали місце.
На запитання прокурора засуджений ОСОБА_5 відповів, що з ним дійсно проводилися профілактичні бесіди виховного характеру за вчинення порушень відбування покарання, проте, ті порушення, на його думку були не істотними, а тому не потягнули за собою накладення дисциплінарних стягнень.
В судовому засіданні прокурор Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 заперечував проти задоволення подання ВК 115, так як вважає, що засуджений мав три стягнення, одне з яких погашено в установленому законом порядку за один місяць до направлення подання до суду про застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, що, до суду, що на його думку не може свідчити про його усталену правослухняну поведінку під час відбування покарання, тому до нього не можливе застосування положень ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування призначеного основного покарання.
Що стосується заохочень, то останнє заохочення було застосовано до засудженого близьо року до направлення подання до суду, що також не вказує на системність отримання засудженим заохочень, а тому не може слугувати доказом право слухняної поведінки.
В судове засідання представник спостережної комісії при Кагарлицькій РДА не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи.
Суд, вислухавши представника ВК -115 ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , які подання підтримали, заслухавши прокурора ОСОБА_3 , який заперечував проти задоволення подання, дослідивши матеріали подання, приходить до висновку щодо відмови в задоволенні подання ВК - 115, обґрунтовуючи своє рішення наступним.
Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Лінійне Нижнєгірського району АР Крим, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений:
- 19.05.2015 року Токмацьким районним судом Запорізької області за вчинення злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі, та додаткового покарання у виді 2 (двох) років позбавлення права керування транспортними засобами;
- 24.03.2016 року ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області зараховано в строк відбування основного покарання строк попереднього ув`язнення з 25.02.2015 року по 03.12.2015 року у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Початок строку покарання: «25» лютого 2015 року.
Кінець строку покарання: «17» травня 2020 року.
1/2 строку покарання: «17» травня 2017 року.
Прибув в Кагарлицьку виправну колонію Київської області ( 115 ) із Вільнянської УВП (№1), де утримувався з 02.03.2015 року, де мав дисциплінарне стягнення.
По прибуттю в «ВК 115» 24 лютого 2016 року працевлаштований різноробочим на виробництві установи.
Суд вважає, що за період відбування пкарання в Державній установі «Кагалицька ВК 115» поведінка засудженого ОСОБА_5 не може свідчити про той факт, що засуджений ОСОБА_5 до праці відносився добре, завдану роботу виконував добросовісно, тому суд вважає, що засуджений ОСОБА_5 за весь час відбування покарання в установі виконання покарань мав поведінку, яка, на думку суду не може свідчити про його добросовісне відношення до праці, так як мав чотири стягнення.
Так, за час перебування в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_5 має:
заохочення:
1. 14.07.2016 р. За добросовісне відношення до праці на плотні. Подяка Нач. ВК
2. 20.10.2016 р. За добросовісне відношенн до праці на контр- Знято стягнення Нач. ВК
агентському об`єкті «Міськбудсервіс».
дисциплінарні стягнення:
1. 12.06.2015 р. За зберігання заборонених предметів, - міжкамер- Догана Нач. УВП
ного зв`язку, заточеного черенка.
2. 04.08.2016 р. Виявлено та вилучено заборонений предмет, Попередження Нач ВСПС
а саме, - SIM карта до мобільного телефону.
3. 18.08.2016 р. Виявлено та вилучено заборонений предмет, Сувора догана Нач. ВК
А саме, - SIM карта до мобільного телефону. (погашено 02.05.2017 р.).
4. 16.09.2016 р. Вживання спиртних напоїв. ДІЗО 15 діб Нач. ВК
(погашено 02.05.2017 р.)
Окрім того, з засудженим ОСОБА_5 адміністрацією установи неодноразово проводилися профілактичні бесіди за інші порушення правил відбування покарання, проте, такі порушення, не потягнули за собою накладення дисциплінарних стягнень, проте такий факт, на думку суду, не може з позитивної сторони характеризувати особу засудженого ОСОБА_5 з позитивної сторони.
Так, засудженим ОСОБА_5 неодноразово порушувалися умови відбування покарання, які свідчать про нанележне ставлення до праці, ігнорування законних вимог працівників установи виконання покарань, а саме:
- 08.07.2016 року під час огляду приміщення для приготування їжі було виявлено недоліки, а саме, - грязна підлога та не винесене сміття. Згідно графіку прибирання, затвердженого начальником установи, 08.07.2016 року чергував засуджений ОСОБА_5 .
На запитання, чому не прибрав в кімнаті приготування їжі, засуджений відповів, що це ніде не написано, що він повинен прибирати. На зауваження не реагував, почав висловлювати невдоволення режимом утримання.
14.07.2016 року поведінка засудженого ОСОБА_5 була розглянута на дисциплінарній комісії, яка вирішила обмежитися виховною бесідою;
- 16.09.2016 року під час здійснення робіт на конрагенському об`єкті «Візит», де працюють засуджені, засуджений ОСОБА_5 входив в групу засуджених, які зривали робочий процес в консервному цеху, та на зауваження працівників підприємства не реагували.
22.09.2016 року було проведено виховну бесіду з засудженим ОСОБА_5 по вищевказаному факту порушення режиму відбування покарання.
В період з 30.09.2016 року по 01.10.2016 року засуджений ОСОБА_5 , в складі інших засуджених протягом доби погрожував молодшому інспектору ВНІБ фізичною розправою, виражався в його сторону нецензурними словами, на зауваження не реагував, чим порушив пункт 1 розділу 4 ПВР УВП.
07.10.2016 року вищевказана поведінка засудженого ОСОБА_5 була розглянута на дисциплінарній комісії, яка вирішила обмежитися виховною бесідою.
08.03.2017 року о 19 год. 30 хв. засуджений ОСОБА_5 ВСПС № 2, кімната № НОМЕР_1 , спілкувався з засудженим ОСОБА_7 , ВСПС № 2, кімната № 15, який на даний час знаходиться в ДІЗО з порушенням встановлених законодавством правил ізоляції, чим порушив пункт 3 розділ ІІ ПВР УВП.
23.03.2017 року вищевказана поведінка засудженого ОСОБА_5 була розглянута на дисциплінарній комісії, яка вирішила обмежитися виховною бесідою.
- 21.05.2017 року під час проведення ранкової повірки та фізичної зарядки без поважних причин був відсутній на даному заходу, чим порушив Р. 3 п. 2 ПВР УВП.
01.06.2017 року вищевказана поведінка засудженого ОСОБА_5 була розглянута на дисциплінарній комісії, яка вирішила обмежитися виховною бесідою.
Відповідно, зглядаючись на вищевказані обставини справи, суд приходить до висновку, що поведінка засудженого ОСОБА_5 не може свідчити достеменно про той факт, що засуджений став на шлях виправлення і перевиховання, а навпаки, така поведінка засудженого свідчить про систематичне ігнорування правил відбування покарань, а тому не заслуговує, на думку учасників процесу, зокрема, прокурора, та, відповідно, суду, згідно ст.. 81 КК України умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання.
Суд при вирішенні даного питання керувався нормами як матеріального, так і процесуального права.
Що стосується норм матеріального права, то суд керувався наступним.
Так, згідно ст. 81 КК України:
1. До осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Отже, за змістом ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може стосуватися: а) лише основного покарання; б) як основного, так і додаткового покарання; в) лише додаткового покарання.
При цьому, оскільки даний різновид звільнення від подальшого відбування покарання за своєю природою може бути поширений лише на строкові покарання, єдиний вид додаткового покарання, щодо якого можливе застосування ст. 81 КК України, - це позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю
2. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як встановлено судом, засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою під час відбування покарання в установі виконання покарання не довів тієї обставини, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання.
Що ж стосується сумлінної поведінки, та добросовісного відношення до праці, то така відсутня в поведінці засудженого ОСОБА_5 , так як засуджений за час відбування покарання мав три стягнення запорушення умов відбування покарань, зокрема, за вживання спиртних напоїв, що, на думку суду, та прокурора не може доводити ту обставину, що засуджений мав сумлінну поведінку.
3. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин;
При вирішенні питання щодо умовно дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_5 судом було враховано формально-юридичні та оціночні підстави.
Формально - юридичні підстави передбачені ч. 3 ст. 81 КК України і пов`язуються з фактичним відбуттям засудженим ОСОБА_5 1/2 строку покарання.
Строк фактичного відбуття засудженим ОСОБА_5 певної частини призначеного йому покарання як формально-юридична підстава умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залежить від кількох чинників.
Таким чинниками відповідно до ч. 3 ст. 81 КК України є:
а) вид (категорія) вчиненого особою злочину, визначений відповідно до ст.12 КК України;
Так, ОСОБА_5 засуджений за вчинення злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Відповідно, згідно з положеннями ч. 4 ст. 12 КК України, засуджений ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин.
Відповідно до положень ст. 25 КК України засуджений ОСОБА_5 вчинив необережний злочин.
Отже, зглядаючись на положення ч. 4 ст. 12, ст. 25 КК України засуджений ОСОБА_5 вчинив необережний тяжкий злочин, що дає формально - юидині підстави на час слухання даного кримінального провадження, а саме, - станом на 04.07.2017 року застосувати до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 81 КК України.
З урахуванням окремих із зазначених чинників та поєднання деяких з них між собою відносно засудженого ОСОБА_5 законом встановлений загальний, (п.1 ч. 3 ст. 81 КК України), строк покарання, після фактичного відбуття якого особа може бути умовно-достроково звільнена від відбування покарання.
Відповідно, як де юре, так і де факто засуджений ОСОБА_5 підпадає під положення п. 1 ч. 3 ст.. 81 КК України, так як станом на день слухання справи, - станом на 04.07.2017 року відбув більше, ніж 1/2 частину покарання, так як 1/2 строку покарання засудженим ОСОБА_5 відбута 27 травня 2017 року.
Отже, що стосується формально юридичних підстав щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 81 КК України, то такі є в наявності.
Проте, що стосується оціночних підстав умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, які передбачені ч. 2 ст. 81 КК України, то суд вважає, що їх недостатньо на даному етапі відбування покарання засудженим призначеного йому покарання.
Суд на обґрунтування своєї позиції враховує ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою під час відбування покарання в повній мірі не довів своє виправлення та перевиховання.
Встановлюючи ці підстави застосування ст. 81 КК України, суд, зокрема, наголошує на наступному:
Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних, які характеризують засудженого, його поведінку, відношення до праці, відношення до вчиненого злочину та його наслідків, наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини строку основного покарання більш м`яким покаранням - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

- так, як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання з 25 лютого 2015 року, тобто, 2 роки 4 місяці.
За вищевказаний період відбування покарання засуджений ОСОБА_5 отримав лише два заохочення, при наявності трьох стягнень, що, на думку суду, вказує на ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 бажає настання лише формально юридичних підстав для застосування до нього положень ст. 81 КК України, без наявності оціночних підстав.
Окрім того, суд звертає особливу увагу на ту обставину, що 26.05.2016 року у установі виконання покарання на засіданні комісії установи виконання покарань з питань застосування до засуджених умовно дострокового звільнення, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким та встановлення адміністративного нагляду відбувався розгляд питання щодо застосування ст. 82 КК України до засудженого ОСОБА_5 , проте, по результатах розгляду даного питання комісія прийшла до висновку щодо не застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, так як засуджений ОСОБА_5 на час розгляду питання про застосування до нього пільги, - призначення покарання більш м`якого, захочень та стягнень не мав, за час відбування покарання зарекомендував себе з посередньої сторони, в установі перебував не тривалий термін, не став на шлях виправлення, тому до ного застосування пільги білш м`якого покарання згідно ст. 82 КК України є передчасним.
Відповідно, отримання трьох стягнень та двох по тому заохочено засудженим ОСОБА_5 лише після відмови про застосування до нього пільги комісією, суд розцінює лише як намагання формального досягнення умов для застосування до нього пільги, так як засуджений ОСОБА_5 дещо змінив свою поведінку лише після відмови в застосуванні пільги комісією.
Отже, дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст.. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, до того ж короткий проміжок часу після погашення останнього стягнення та наявність заохочень, які були направлені лише на зняття попередньо отриманих стягнень не є достатніми обставинами для можливості оцінки поведінки засудженого, з підстав, які визначені положеннями ст.. 81 КК України.
Відповідно, суд вважає, що дії засудженого не відповідають вимогам щодо застосування положень, які передбачені ст.. 81 КК України та невідповідають положенням ст.. 9 КВК України.
Обставини справи свідчать лише про наявність в діях засудженого ОСОБА_5 переважно негативних чинників, які дають змогу суду з впевненістю визначитися з тією позицією, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою, яка розцінюється судом як більш негативна, не став на шлях виправлення та виховання, а тому суд критично відноситься до висновків щодо особи засудженого ОСОБА_5 , які містяться в характеристиці на засудженого ОСОБА_5 , та яку надала адміністрація установи виконання покарань, яка є ініціатором застосування до ОСОБА_8 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України.
Відповідно, суд вважає, що отримання засудженим ОСОБА_5 лише двох заохочень та наявність чотирьох стягень за весь час відбування покарання слід розцінювати як бажання засудженого до настання лише формально юридичних підстав для застосування до нього положень ст. 81 КК України, ( як то, - відбуття 1/2 частини призначеного судом основного покарання, відсутність діючих стягнень), без наявності оціночних підстав, (реальні підстави вважати, що засуджений став на шлях виправлення та перевиховання), які, на думку суду, також мають вагоме значення при вирішенні питання щодо застосування до засуджених пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного основного покарання.
Суд наголошує на тій обставині, що кількість стягнень, які отримав засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання в установі виконання покарання, вдвічі перевищує кількість заохочень, які ним були ним отримані, тобто, кількість стягнень значно превалює над кількістю заохочень, що не може свідчити про усталену правослухняну поведінку засудженого ОСОБА_5 під час відбування покарання, що, звісно ж, на думку суду виключає застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України.
Крім того, щодо свого висновку щодо відсутності в повному обсязі підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування покарання суд застосовував положення ст. 6 КВК України.
Так, згідно ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно, зглядаючись на вищевказані норми права, суд вважає, що для застосування пільги, яка передбачена ст. 81 КК України необхідно, щоб в діях засудженого, який відбуває покарання, однозначно були в наявності ознаки ресоціалізації.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Отже, отримання лише двох заохочень з метою погашення попередніх стягнень не свідчить на думку суду про систематичність дій засудженого, які спрямовані на його виправлення та перевиховання, про наявність дійсного (а не про очі) процесу ресоціалізації.

Поведінка засудженого ОСОБА_5 в установах відбування покарання свідчить лише про його правослухняну поведінку безпосередньо перед настанням пільги, проте, суд наголошує на тій обставині, що наявність самого факту правослухняної поведінки за короткий проміжок часу під час відбування покарання не є безумовною підставою для застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України.

Окрім того, суд також звертає увагу на ту обставину, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 , маючи 4 стягнення, мав ще 5 виховних бесід на дисциплінарних комісіях, причому, остання виховна бесіда профілактичного характеру, яка відбулася з засудженим в зв`язку з порушення ним правил відбування покарань, відбулася менш, ніж за пів місяця до направлення подання до суду, передостання виховна бесіда відбулася меньш ніж за 1,5 місяці до направлення подання до суду, тому суд ще раз наголошує на тому, що критично відноситься до подання установи покарання про застосування до даного засудженого пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність лише формально-юридичних, проте, відсутність в достатньому обсязі оціночних підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування основного покарання, тому суд приймає рішення про відмову в задоволенні клопотання установи виконання покарань у відношенні засудженого ОСОБА_5 щодо його умовно дострокового звільнення від призначеного судом основного покарання у вигляді позбавлення волі.
При вирішенні даного питання судом було застосовано положення ППВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.»
Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного покарання у виді позбавлення волі на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не буде виконана мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової, тобто, на думку суду, застосування положень ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_5 є не обґрунтованим, та є передчасним на даному етапі відбування покарання.
Що стосується застосування норм процесуального права, то в даному випадку суд застосував ст..ст. 537, 539 КПК України.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України має право вирішувати питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно ст.. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням ) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно, суд при винесенні даної ухвали враховував ті обставини, що у діях засудженого ОСОБА_5 відсутні достатні ознаки остаточного перевиховання та ставлення на шлях виправлення, засуджений ОСОБА_5 , як вбачається з позиції учасників процесу, зокрема, прокурора, та матеріалів провадження, остаточно ще не став на шлях виправлення та перевиховання, що є безумовною підставою для відмови в задоволенні клопотання.
Отже, при винесені ухвали щодо засудженого ОСОБА_5 суд керувався Конституцією України, нормами діючого КПК України, КК України, КВК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 6, 9 КВК України, ч. 2 ст. 369, 370 372, 537, 539 КПК України, ст.ст. 12, 81 КК України, суд, -
У Х В А Л И В :
В задоволенні подання начальника Державної установи «Кагарицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , погоджене з спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації у відношенні засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лінійне Нижнєгірського району АР Крим, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:
- 19.05.2015 року Токмацьким районним судом Запорізької області за вчинення злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі, та додаткового покарання у виді 2 (двох) років позбавлення права керування транспортними засобами;
- 24.03.2016 року ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області зараховано в строк відбування основного покарання строк попереднього ув`язнення з 25.02.2015 року по 03.12.2015 року у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, щодо умовно дострокового звільнення від відбування основного призначеного покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 81 КК України, - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом 7 діб.

Суддя ОСОБА_1