АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 04 липня 2017 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року,

за участі: власника майна його представника ОСОБА_6 , ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Київської області ОСОБА_7 , та накладено арешт на майно вилучене 11 квітня 2017 року під час обшуку за місцем роботи ОСОБА_6 та ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування рішення, слідчий суддя зазначив, що вилучене майно є предметом кримінального правопорушення та містить на собі сліди кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з таким рішенням, адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року, постановити нову ухвалу, якою повернути власнику, зокрема ОСОБА_6 , майно, вилучене 11 квітня 2017 року.
Зокрема, автор апеляційної скарги вважає, що оскаржувана ухвала винесена без достатніх на це підстав та з суттєвими порушеннями норм КПК України.
Звертає увагу, що обшук за місцем роботи ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , в ході якого було вилучено зазначене в оскаржуваній ухвалі майно, був проведений 11 квітня 2017 року в період часу з 16 год. 56 хв. до 21 год. 23 хв. Клопотання про арешт майна підписане прокурором 14 квітня 2017 року та того ж дня зареєстровано в суді. З клопотанням про поновлення процесуальних строків прокурор не звертався.
Враховуючи викладене, на думку ОСОБА_5 , жодних юридичних підстав для задоволення клопотання у слідчого судді не було.

В судове засідання у справі прокурор не з`явився, про причини своєї неявки він не повідомляв, хоча про час та місце судового засідання йому було завчасно повідомлено. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутністю прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, першим слідчим відділом слідчого управління прокуратури Київської області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 30 грудня 2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 00000625, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_9 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, діючи умисно, на виконання попередньо розробленого із заступником начальника Регіонального відділення фонду державного майна України по Київській області ОСОБА_8 злочинного плану з отримання неправомірної вигоди, перебуваючи в своєму службовому кабінеті за адресою: АДРЕСА_1 , одержав від ОСОБА_8 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 32 500 гривень, попередньо отриману останнім від ОСОБА_10 за невжиття заходів Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області зі стягнення з ФОП « ОСОБА_11 » та ФОП « ОСОБА_10 » пені за несвоєчасну сплату орендних платежів при оренді нежитлових приміщень, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .
Після цього, в період часу з 12 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. 11 квітня 2017 року ОСОБА_9 , перебуваючи в своєму службовому кабінеті за адресою: м. Київ, вул. С. Петлюри, 15, передав частину з отриманої неправомірної вигоди в сумі 8000 гривень ОСОБА_8 в якості неправомірної вигоди за вчинення ним дій по отриманню для нього неправомірної вигоди від ОСОБА_10 в сумі 32 500 грн.
В той же день о 21 год. 31 хв. ОСОБА_12 затриманий працівниками правоохоронних органів за підозрою у вчиненні злочину в порядку ст. 208 КПК України.
В ході проведення обшук на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва за місцем роботи ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за адресою: м. Київ, вул. С. Петлюри, 15, було виявлено та вилучено речі, а саме: папку зеленого кольору з картою Київської області 1: 250 000; посадову інструкцію заступника начальника РВ ФДМУ по Київській області на 4 арк.; особисті документи та документи на гараж № НОМЕР_1 ГБК «Тюльпан 2» на 23 арк.; блокнот темно-синього кольору з чорновими записами; записник з чорновими записами темно-синього кольору з написом МАУ; записник з чорновими записами червоного кольору з написом ECONOMIX; зарядний пристрій до мобільного телефону; ноутбук APPLE, модель: CO2GM8B8DJWV, сірого кольору із зарядним пристроєм та оптичною мишкою; мобільний телефон IPHONE 5, ІМЕІ: НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки BlackBerry Р'9981 ІМЕІ: НОМЕР_3 без сім-карти; мобільний телефон MLAIS, model: MX Base, ІМЕІ1: НОМЕР_4 та ІМЕІ2: НОМЕР_5 з сім картою ДЖИНС № НОМЕР_6 ; IPAD, ІМЕІ НОМЕР_7 ; Паспорт серії НОМЕР_8 , виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України в Києві 19 жовтня 1999 року, на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; посвідчення адвоката ОСОБА_6 , свідоцтво має право із заняття адвокатською діяльністю № 2340 від 2005 року; копію аркушу паперу формату А-4 «Структура регіонального відділення ФДМУ по Київській області» на 1 арк.; копію наказу ФДМУ № 122-р від 03 серпня 2015 року про призначення ОСОБА_12 на посаду начальника РВ ФДМУ по Київській області на 1 арк.; копію паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_12 на 15 арк.; копію особової картки та автобіографії ОСОБА_6 на 3 арк.; копію наказу ФДМУ з особового складу від 20 квітня 2016 № 54-р на 1 арк.; копію наказу ФДМУ з особового складу від 03 вересня 2015 № 249 на 1 арк.; копію наказу ФДМУ з особового складу від 03 серпня 2015 № 122-р на 1 арк.; копію наказу ФДМУ з особового складу від 10 лютого 2017 № 37-к на 6 арк.; копію наказу ФДМУ з особового складу від 20 квітня 2016 № 87-к на 5 арк.; копію наказу ФДМУ з особового складу від 08 квітня 2016 № 36 на 5 арк.; посадову інструкцію заступника РВ ФДМУ по Київській області на 4 арк.; копію наказу про затвердження положення про РВ ФДМУ по Київській області від 20 березня 2017 № 431 на 1 арк.; копію положення про РВ ФДМУ по Київській області № 431 від 20 березня 2017 на 6 арк.; копію розподілу обов`язків відділу аналізу ефективності використання та управління; копію розподілу обов`язків відділу аналізу ефективності використання та управління відділу обліку, аналізу ефективності використання та управління об`єктами державної власності на 1 арк.; довіреність № 141 від 15 квітня 2016 на 1 арк.; положення про відділ орендних відносин РВ ФДМУ по Київській області від 23 жовтня 2015 на 12 арк.; грошові кошти в сумі 8486 гривень, які знаходилися в гаманці ОСОБА_6 ; книгу вихідної кореспонденції; книгу вхідної кореспонденції; другі примірники двох листів на адресу ОСОБА_10 із листами-резолюціями ОСОБА_6 , а саме за номером 14-09-2039 від 11 квітня 2017 року на 2 аркушах з листом резолюцією № 06-14-1210 від 14 березня 2017 року та за номером 14-09-2038 від 11 квітня 2017 року та листом резолюцією № 06-14-1207 від 14 березня 2017 року; дві архівні справи стосовно ПП « ОСОБА_10 » а саме: папку-скорошивач синього кольору з написом «РВ ФДМУ по Київській області ПП ОСОБА_11 11 серпня 2004 року в 1 томі; папку «РВ ФДМУ по Київській області ПП ОСОБА_11 30 грудня 2009 року в 1 томі, а також системний блок комп`ютера, на якому готувалися листи РВ ФДМУ по Київській області на адресу ОСОБА_10 .
14 квітня прокурор другого відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури прокуратури Київської області ОСОБА_7 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на вищезгадане майно.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва вказане клопотання прокурора задоволено.
Задовольняючи клопотання органу досудового розслідування, внесене в межах кримінального провадження № 00000625, про накладення арешту на майно вилучене 11 квітня 2017 року під час обшуку за місцем роботи ОСОБА_6 та ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора ОСОБА_13 та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку, що вилучене майно є предметом кримінального правопорушення та містить на собі сліди кримінального правопорушення.

З таким рішенням слідчого судді не можливо погодитися лише з огляду на наступні обставини.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94,132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Зазначених вимог закону слідчий та слідчий суддя місцевого суду не дотрималися.
Як вбачається з матеріалів провадження, прокурор ОСОБА_7 звертаючись до суду з клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на майно є, зокрема, забезпечення збереження речових доказів, відшкодування підозрюваним шкоди, заподіяної злочином, забезпечення можливої конфіскації майна. При цьому прокурор, всупереч вимогам ст. 171 КПК України, наводячи в клопотанні перелік майна, на яке він просить накласти арешт, не вказав, на яке саме майно, з яких підстав і з якою метою необхідно накласти арешт; не зазначив розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, і документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваними таким майном.
Зокрема, прокурор не взагалі обґрунтував правову підставу для арешту майна ( в тому числі: посадові інструкції, записники з чорновими записами, паспорт і посвідчення адвоката на ім`я ОСОБА_6 , копії наказів ФДМУ з особового складу та інше) з можливістю застосування щодо них конфіскації майна.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Проте, як вбачається з матеріалів провадження, майно було вилучене працівниками поліції 11 квітня 2017 року під час обшуку за місцем роботи ОСОБА_6 та ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , а з клопотанням про накладення на нього арешту прокурор звернувся лише 14 квітня 2017 року, тобто на третій день після вилучення.
Таким чином, органом досудового розслідування пропущено строк звернення з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, без прохання поновлення вказаного строку та пояснення поважності причин пропуску такого строку, на що не звернув уваги слідчий суддя місцевого суду.

Крім того, як вбачається з матеріалів провадження, прокурор ОСОБА_7 звертаючись до суду з клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на майно є, зокрема, забезпечення збереження речових доказів, відшкодування підозрюваним шкоди, заподіяної злочином, забезпечення можливої конфіскації майна. При цьому прокурор, всупереч вимогам ст. 171 КПК України, наводячи в клопотанні перелік майна, на яке він просить накласти арешт, не вказав, на яке саме майно, з яких підстав і з якою метою необхідно накласти арешт; не зазначив розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, і документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваними таким майном.
Разом з цим, з огляду на положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, який передбачає, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, то на переконання колегії суддів прокурор, який вважає за потрібне звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечити збереження речового доказу, першочергово має визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій має зазначити підстави визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України, проте таких дій прокурором вчинено не було, з огляду на відсутність у доданих до клопотання матеріалах постанови про визнання майна речовим доказом.
На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про неповноту судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна, винесена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали - про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, яке вилучене 11 квітня 2017 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , як такого, що внесено до суду з порушенням вимог ст. 171 КПК України, що при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 108, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року, якою задоволено клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Київської області ОСОБА_7 , та накладено арешт на майно вилучене в ході обшуку за місцем роботи ОСОБА_6 та ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Київської області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно вилучене в ході обшуку за місцем роботи ОСОБА_6 та ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/2512/2017 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_14 Доповідач: ОСОБА_1