Справа № 363/4139/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/203/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 20.02.2017

УХВАЛА
Іменем України
20 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 06 грудня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк, Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

- визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 06 грудня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

За вироком суду, ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, за наступних обставин.

08 березня 2016 року, приблизно о 18 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «Iveco 35s14» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом у дворі від будинку АДРЕСА_3 , проявляючи злочинну недбалість, діючи в порушення вимог п.2.9(а) та п.10.9 Правил дорожнього руху України, не забезпечив безпеку руху та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , внаслідок чого останній відповідно до висновку експерта №123/Д-2016р було спричинене середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді черезвертлюгового перелому лівої стегнової кістки. Порушення ОСОБА_7 зазначених пунктів дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками у вигляді спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію його дій, просить вирок Вишгородського районного суду Київської області від 06 грудня 2016 року, ухвалений відносно нього скасувати в частині призначення додаткового покарання та призначити додаткове покарання іншого виду, не пов`язане з позбавленням права керування транспортними засобами. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, обвинувачений зазначає про те, що суд першої інстанції при вирішенні питання про призначення йому додаткового покарання, яке відповідно до санкції ч.1 ст.286 КК України є не обов`язковим, недостатньо врахував наявність двох обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме щирого каяття та добровільного відшкодування завданого збитку. Крім того, обвинувачений вказує, що на його утриманні перебувають малолітня дитина та дружина, а його професія водія є основним джерелом доходів у сім`ї. Таким чином, на переконання апелянта, суд першої інстанції мав всі підстави не застосовувати до нього додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Також, обвинувачений ОСОБА_7 просить врахувати ті обставини, що злочин вчинений з необережності, раніше він ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності не притягувався, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, а потерпіла жодних претензій до нього не має.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який заперечував проти поданої апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджені наявними у справі доказами в їх сукупності, які досліджувались за згодою учасників судового провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, та апелянтом не оспорюються.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, особу винного, який характеризується позитивно, раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину. Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_7 , судом першої інстанції визнано та враховано щире каяття обвинуваченого, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст. 67 КК України судом першої інстанції визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
З вироку суду вбачається, що обвинувачений майнову шкоду потерпілій ОСОБА_8 відшкодував частково, а тому посилання обвинуваченим в апеляційній скарзі на наявність двох обставин, які пом`якшують його покарання, є невиправданим.
Колегія суддів враховує наведені в апеляційній скарзі обвинуваченим обставини щодо його професії водія та наявності на утриманні членів сім`ї, однак, вчинення ОСОБА_7 злочину в стані алкогольного сп`яніння значно підвищує суспільну небезпечність цього злочину та виключає можливість непризначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
З урахуванням наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції основне та додаткове покарання за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_7 .
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 06 грудня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_7 залишити без змін.
Судді:
_____________ ______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4