АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/127/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою частково задоволено клопотання начальника відділу слідчого управління Головного управління національної поліції в Київської області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_6 , та накладено арешт на тимчасово вилучені під час обшуку 16 червня 2016 року в квартирі АДРЕСА_1 , грошові кошти в розмірі 102 045 (сто дві тисячі сорок п`ять) доларів США, 234 000 (двісті тридцять чотири тисячі) гривень та 1820 (тисячу вісімсот двадцять) ЄВРО, а в задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

Згідно ухвали, слідчий суддя, врахувавши відповідність грошових коштів, зазначених у клопотанні слідчого, визначеним у п. 4 ч. 2. та ч. 6 ст. 170 КПК України критеріям, а саме за ознаками того, що вони набуті внаслідок вчинення кримінального правопорушення та є неправомірною вигодою внаслідок його вчинення, прийшов до висновку про задоволення клопотання, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині накладення арешту на грошові кошти у сумі 95 000 доларів США, як незаконну, відмовивши у арешті зазначених коштів.

Мотивуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, представник зазначає, що висновок слідчого судді про походження 95 000 доларів США, а саме внаслідок вчинення кримінального правопорушення, є помилковим, оскільки вказані кошти ОСОБА_10 надав своєму суну ОСОБА_11 у позику, для придбання житла. Тому, на думку апелянта, зазначені кошти не мають відношення до даного кримінального провадження, не є доходом від злочинної діяльності, мають легальне походження та не підпадають під жодну з законодавчо визначених підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Також апелянт зазначає, що висновки слідчого судді про те, що ОСОБА_8 не зміг надати доказів законності походження вилучених коштів, є необґрунтованим, оскільки він лише у жовтні-листопаді 2016 року дізнався про їх вилучення, як незаконно отриманих сином. Додає, що ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про заняття арешту з даних коштів, в порядку ст. 174 КПК України, однак слідчим суддею відмовлено у задоволенні клопотання.
Одночасно апелянт порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування підстав пропущення строку зазначає, що про розгляд клопотання про арешт майна у червні 2016 року ОСОБА_8 відомо не було, а дізнався він про ці обставини лише у листопаді 2016 року. Тому, на думку представника, наявні підстави для поновлення ОСОБА_8 строку на звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року.
Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи наведене, строк на апеляційне оскарження з підстав, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає такими, що підлягають поновленню, оскільки, на переконання колегії суддів, цей строк пропущений з поважних причин.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.

Як вбачається з наданих в апеляційний суд матеріалів, у провадженні Слідчого управління ГУ НП в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000110, відомості про яке внесені 30.03.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 с. 301 КК України.

Начальник відділу Слідчого управління ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_12 , за погодженням із прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_6 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно під час обшуків проведених 16 червня 2016 року у ході розслідування кримінального провадження № 0000110 від 30.03.2016 року.

22 червня 2016 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва дане клопотання задоволено частково та накладено арешт на тимчасово вилучені під час обшуку 16 червня 2016 року в квартирі АДРЕСА_1 , грошові кошти в розмірі 102 045 (сто дві тисячі сорок п`ять) доларів США, 234 000 (двісті тридцять чотири тисячі) гривень та 1820 (тисячу вісімсот двадцять) ЄВРО, а в задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення, колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.

Отже, якщо закон визначив, що клопотання прокурора про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то прокурор повинен неухильного їх дотримуватися.

Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні прокурора повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Задовольняючи клопотання начальника відділу слідчого управління Головного управління національної поліції в Київської області, внесене в межах кримінального провадження за № 0000110 про накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого, захисника та, прийшов до правильного висновку, що клопотання в частині накладення арешту на грошові кошти відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, те, що санкція статті не передбачає конфіскації майна підозрюваного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання в частині накладення арешту на тимчасово вилучені під час обшуку 16 червня 2016 року в квартирі АДРЕСА_1 , грошові кошти в розмірі 102 045 доларів США, 234 000 гривень та 1820 ЄВРО.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, оскільки є достатні підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним ч. 2 ст. 170 КПК України, з урахуванням мети арешту майна, а саме забезпечення збереження речових доказів.

Посилання апелянта на те, що кошти в сумі 95 000 доларів США ОСОБА_10 надав своєму сину ОСОБА_11 у позику для придбання житла, не є переконливими через відсутність посилань на жодні докази цього, а лише посилання на них апелянтом. Крім того, долучені до апеляційної скарги копія трудової книжки, копія розписки та копія довідки про доходи вказують лише про місце роботи та дохід, що на цьому етапі кримінального провадження не є достатнім для висновку про відсутність підстав для арешту.

Крім цього, колегія суддів не може визнати переконливими доводи апелянта з огляду на ті обставини, що син апелянта ОСОБА_11 вже звертався з апеляційною скаргою, проте в тексті цієї скарги жодним чином не зазначив про належність частин арештованого майна іншим особам.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на грошові кошти, вилучені під час обшуку 16 червня 2016 року в квартирі АДРЕСА_1 , з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо незаконності ухвали слідчого судді, слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Поновити представнику ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року, якою частково задоволено клопотання начальника відділу слідчого управління Головного управління національної поліції в Київської області ОСОБА_9 , та накладено арешт на тимчасово вилучені під час обшуку 16 червня 2016 року в квартирі АДРЕСА_1 , грошові кошти в розмірі 102 045 (сто дві тисячі сорок п`ять) доларів США, 234 000 (двісті тридцять чотири тисячі) гривень та 1820 (тисячу вісімсот двадцять) євро, а в задоволенні іншої частини клопотання відмовлено, -залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4