Справа № 639/7371/16-к
Провадж. № 1-кп/639/155/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2017 року м. Харків
Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника - адвоката ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пісочин Харківської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючого, на підставі ст.89 КК України не засудженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, суд,
встановив:
В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки ризики, які були враховані судом під час обрання такої міри запобіжного заходу відносно останнього не зникли, обвинувачений перебуваючи на волі може продовжити вчинення кримінальних правопорушень, незаконно впливати на свідків по справі, а також переховуватися від суду, оскільки не має міцних соціальних зв`язків та джерел доходу.
Суд, вислухавши думку учасників процесу, потерпілого ОСОБА_6 , який заперечував проти клопотання прокурора, адвоката та обвинуваченого, які заперечували проти клопотання прокурора, посилаючись на його необґрунтованість, відсутність ризиків встановлених ст. 177 КПК України щодо обвинуваченого, наявність у ОСОБА_5 місця реєстрації та постійного проживання в Харківській області, міцних соціальних зв`язків за місцем мешкання, а саме дружини та двох малолітніх дітей, вивчивши матеріали справи приходить до наступних висновків.
Потерпілий ОСОБА_6 вказав на те, що будь яких погроз, або впливу на нього з боку обвинуваченого ОСОБА_5 не було, він також відмовляється від цивільного позову до обвинуваченого в частині стягнення моральної шкоди в сумі 50 000 гривень.
ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні умисного злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а саме у спричиненні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, оскільки санкція статті передбачає покарання від 5 до 8 років позбавлення волі.
Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, в ході досудового слідства відносно підозрюваного ОСОБА_5 , 15.08.2016 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом до 03.07.2017 року.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Однак, судове засідання по справі неодноразово відкладалося через неявку свідків сторони обвинувачення, які належним чином повідомляються судом про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`являються, про причини неявки суд не повідомляють.
Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового слідства та суду; знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і може бути застосований лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст.177 КПК України.
Суд враховує, що при розгляді клопотання про запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України». «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу» п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року справа «Хайреддінов проти України»
При цьому береться до уваги, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, трохи пом`якшує цей страх і зменшує його наміри втекти. При обґрунтуванні цієї підстави необхідне дослідження характеристики особистості, утримуваної під вартою. При цьому на користь звільнення свідчать: відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя. Справа ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії».
Перешкоджання встановленню істини за кримінальною справою за практикою Суду, може здійснюватися шляхом «тиску на свідків», «знищення або фальсифікації доказів», «змовляння зі спільниками або свідками», «затягування і заплутування розслідування». Суд неодноразово вказував на те, що на її обґрунтованість впливає час. В даному конкретному випадку на час розгляду питання щодо міри запобіжного заходу, можливість здійснення тиску на свідків і знищення доказів за кримінальною справою не може розглядатися як підстава утримання особи під вартою, коли свідки у встановленому законом порядку не допитані з вини сторони обвинувачення, а докази у провадженні є закріпленими, отже, «ризик змовляння» завдяки цьому зменшується.
Таким чином наявність підстави «існування ознак тяжкого злочину» у практиці Суду збігається з підставою «суворості передбаченого покарання». Ця підстава не може бути застосованою самостійно без інших підстав позбавлення особи свободи. Справа «Ілійков проти Болгарії», в якій Суд закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» і теж втрачає свою вагу із збігом розумного терміну.
Також при розгляді клопотання судом враховується і інша практика Європейського суду з прав людини з даного питання. Так, зокрема, у справі «Луценко проти України» у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у п. 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбулось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи, рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайреддінов проти України», пункт 26. Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції.
При розгляді клопотання суд враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який відповідно до ст.89 КК України є не засудженою особою; має місце реєстрації та мешкання в Харківській області, де проживає разом із сім`єю, наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків за місцем мешкання, а саме на утриманні дружини та двох малолітніх дітей, думку потерпілого щодо можливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного із ізоляцією від суспільства.
За вказаних вище обставин, з урахуванням пояснень наданих в судовому засіданні потерпілим, відсутності відомостей про незаконний вплив з боку обвинуваченого на свідків по справі, суд приходить до висновку, що продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 не є виправданим, оскільки прокурором не доведено недостатність застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, на які посилалася в судовому засіданні сторона обвинувачення.
Аналізуючи вказане вище, враховуючи підстави, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, наявність у обвинуваченого постійного місця реєстрації і проживання в Харківській області, міцних соціальних зв`язків за місцем мешкання, пояснення потерпілого про відсутність претензій до обвинуваченого щодо моральної шкоди, тривалість розгляду провадження, яка викликана неявкою в судове засідання свідків обвинувачення, суд вважає, що на цей час необхідно змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід на домашній арешт із покладенням відповідних обов`язків, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
На підставі викладеного, керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.177, 181, 183, 331 КПК України, суд,
у х в а л и в:
У задоволенні клопотання сторони обвинувачення про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 відмовити.
Клопотання сторони захисту та обвинуваченого - задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , міру запобіжного заходу із тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань №27 на домашній арешт за місцем реєстрації, заборонивши обвинуваченому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 21-ї години до 07-ї години наступного дня, зобов`язавши його прибувати за кожною вимогою суду, не відлучатися з населеного пункту де він проживає чи перебуває без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи; утримуватися від спілкування з будь-яким учасником даної кримінальної справи до закінчення її розгляду.
Звільнити ОСОБА_5 з-під варти в залі суду.
Визначити строк дії ухвали суду до 27 липня 2017 року включно.
Ухвалу про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для негайного виконання до Харківського ВП ГУ НП в Харківській області, якому поставити на облік ОСОБА_5 .
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники поліції, з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.
Ухвала оскарженню не підлягає, виконується негайно після її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1