Ухвала
іменем україни

18 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового
засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,
звільненого від кримінальної
відповідальності ОСОБА_9

за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 4 листопада 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000253 щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 21 липня 2014 року засуджено

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Києва, проживаючого за
адресою:

АДРЕСА_1 ,
за:
- ч. 2 ст. 296 КК України на 2 роки позбавлення волі;
- ч. 3 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України на 10 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_8 покарання 10 років позбавлення волі;

ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
громадянина України, уродженця м. Києва,
проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 296 КК України на 2 роки позбавлення волі;

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 ,
громадянина України, уродженця м. Києва,
проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 ,

за ч. 2 ст. 296 КК України на 2 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вирішено питання про речові докази, судові витрати та цивільний позов у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 4 листопада 2016 року цей вирок в частині засудження ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 296 КК України скасовано, звільнено останніх на підставі ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження в цій частині закрито.

Ухвалено вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 3 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України на 10 років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року зараховано ОСОБА_8 до строку покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 15.06.2011 року по 17.12.2014 рік включно, та з 25.06.2016 року по 04.11.2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Зараховано ОСОБА_8 до строку покарання у виді позбавлення волі строк відбування покарання з 18.12.2014 року по 24.06.2016 року включно.
Звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі, у зв`язку з його відбуттям.
Звільнено ОСОБА_8 з - під варти в залі суду негайно.
В решті вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винуватими та засуджено за вчинення злочинів за таких обставин.
26 лютого 2011 року приблизно о 03 годині на виході із торгівельно-розважального центру «Караван», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Лугова, 12, ОСОБА_10 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, спровокувавши конфлікт з ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , разом із ОСОБА_8 , який також перебував у стані алкогольного сп`яніння, діючи групою осіб, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, висловлюючись нецензурною лайкою, безпричинно розпочали бійку з ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , в ході якої наносити їм удари руками і ногами в різні частини тіла, заподіюючи фізичного болю та тілесних ушкоджень.

У перебіг подій втрутився свідок ОСОБА_13 , який став розбороняти та заспокоювати їх, внаслідок чого бійку було припинено. Проте, коли ОСОБА_11 і ОСОБА_12 стали відходити з місця події, ОСОБА_9 , який також перебував у стані алкогольного сп`яніння, продовжуючи хуліганські дії групою осіб, став наносити ОСОБА_12 удари руками та ногами в різні частини тіла, заподіюючи фізичну біль, а ОСОБА_10 у свою чергу знову розпочав бійку із ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , наносячи їм удари руками і ногами у різні частини тіла. ОСОБА_13 знову зумів їх розборонити.

ОСОБА_11 та ОСОБА_12 стали відходити, однак ОСОБА_8 і ОСОБА_14 , продовжуючи хуліганські дії, розпочали нову бійку із ОСОБА_12 , а ОСОБА_10 , діючи з ними узгоджено, групою осіб продовжив бійку із ОСОБА_11 .

Приблизно о 3 год. 16 хв. цього ж дня, у момент коли ОСОБА_13 розбороняв ОСОБА_11 і ОСОБА_10 , а ОСОБА_12 бився з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , виходячи за межі узгоджених з ОСОБА_10 і ОСОБА_9 дій, проявляючи ексцес виконавця, з метою вбивства ОСОБА_12 став наносити наявним у нього ножем удари зі спини у життєво важливі органи потерпілого, від яких той упав та перестав чинити опір, а після цього продовжив завдання ударів ножем, внаслідок чого ОСОБА_12 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння. З метою доведення свого умислу на вбивство ОСОБА_12 до кінця ОСОБА_8 намагався продовжити наносити йому удари ножем в життєво важливі органи, однак не довів умисел до кінця з причин, незалежних від його волі, оскільки злочинні дії були припинені діями потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_15 , після чого ОСОБА_12 була надана необхідна медична допомога.

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вважає безпідставним звільнення ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України на підставі ст. 49 КК України. Вважає, що апеляційний суд мав би звільнити винних від призначеного покарання, оскільки останні вину не визнали, не розкаялися. Стверджує, що обвинувачені та їх захисники не заявляли клопотання про звільнення винних від кримінальної відповідальності, відсутні такі клопотання і в матеріалах провадження, а тому апеляційний суд вийшов за межі апеляційних вимог. Зазначає, що апеляційна інстанція свого рішення належним чином не вмотивувала, чим істотно порушила вимоги ст. 370, 419, 404 КПК України.

В надісланих запереченнях ОСОБА_9 ухвалу апеляційного суду вважає законною і обґрунтованою та просить залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши доповідь судді; думку прокурора, який не підтримав касаційну скаргу; пояснення захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_8 , звільненого від кримінальної відповідальності ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення скарги прокурора; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанції у межах касаційної скарги.

Як убачається зі змісту касаційної скарги доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, кваліфікація його дій та призначене покарання за цим законом прокурором у касаційному порядку не оспорюються.

Що стосується доводів прокурора про безпідставне звільнення ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 5 років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Згідно із роз`яснень, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені Кримінальним кодексом України. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК України порядку відповідне судове рішення.
Необхідність закриття справи судом апеляційної інстанції у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності передбачена ст. 417 КПК України.
Відповідно до ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Тобто, установивши обставини, що дають підстави для закриття справи (з урахуванням доводів, наведених в апеляції), суд повинен їх дослідити і в разі згоди особи ухвалити рішення про її звільнення від кримінальної відповідальності.

Системний аналіз наведених норм закону вказує на те, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Вказаних вимог закону апеляційний суд дотримався.

З матеріалів провадження убачається, що апеляційний суд переконався, що діяння, передбачені ч. 2 ст. 296 КК України, які поставлені ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за провину, дійсно мали місце, що вони містять склад злочину і останні винні у їх вчиненні.

Також, в судовому засідання апеляційного суду ОСОБА_9 ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 заявили клопотання про звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КПК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.

Кримінальне правопорушення, передбачене 2 ст. 296 КПК України вчинене ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 26 лютого 2011 року, відносяться до категорії середньої тяжкості.

Також достовірно встановлено, що з дати вчинення кримінального правопорушення до 04.11.2016 року минуло більше 5 років, а тому суд обґрунтовано задовольнив клопотання та звільнив ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності, відповідно до вимог ст. 49 КК України.

Твердження прокурора про те, що обвинувачені та їх захисники не заявляли клопотання про звільнення винних від кримінальної відповідальності і такі клопотання відсутні в матеріалах провадження та вихід апеляційного суду за межі апеляційних вимог не ґрунтуються на матеріалах провадження.

В матеріалах кримінального провадження містяться клопотання ОСОБА_9 (том 13 а.с. 82, 83), ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_7 (том 13 а.с. 86-88, 90), захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 (том 13 а.с. 103-104) про звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК України.

Зі звукозапису судового засідання убачається, що обвинувачені та їх захисники підтримали вказані клопотання і просили їх задовольнити та звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

У тому разі, коли підозрюваний, обвинувачений, підсудний заперечує проти застосування строків давності щодо нього, суд постановляє вирок, призначає винній особі покарання та на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільняє її від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Частина 5 ст. 74 КК застосовується лише у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тобто якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючої підстави.
Враховуючи викладене, доводи прокурора про те, що обвинувачених необхідно звільняти від покарання, на підставі ст. 74 КК України, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки обвинувачені заявляли клопотання та просили звільнити їх саме від кримінальної відповідальності.

Враховуючи наведене, апеляційний суд діяв в межах апеляційних вимог та своїх повноважень, розглянув заявлені клопотання. Апеляційний розгляд проведений з дотриманням вимог закону, ухвала суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.

Інших доводів щодо істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, у касаційній скарзі прокурора не наведено, а тому підстави для її задоволення відсутні.

Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 4 листопада 2016 року щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3