Єдиний унікальний номер 725/2530/17
Номер провадження 1-кп/725/134/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.07.2017 Першотравневий районний суд м.Чернівців
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000070 від 16.05.2017 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м.Чернівці, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , із середньою освітою, одруженого (зі слів), військовослужбовця, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 402 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 у квітні 2017 року вчинив умисний злочин проти встановленого порядку несення військової служби при наступних обставинах:
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (в/ч- п.п. В0377) (по ІНФОРМАЦІЯ_2 ) № 41 від 17 грудня 2013 року солдата військової служби за контрактом ОСОБА_4 , призначено наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 16 грудня 2013 року № 18-К на посаду старшого навідника мінометного розрахунку мінометної батареї, який прибув з військової частини НОМЕР_2 , з 17 грудня 2013 року зараховано до списків особового складу частини та призначено на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Згідно положення ст.1 Закону України «Про оборону України» встановлено, що особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 15/2015 від 14 січня 2015 року оголошено часткову мобілізацію у тому числі в Чернівецькій області, що є підтвердженням особливого періоду, крім воєнного стану, на моент вчинення ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення, по теперішній час.

Згідно ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, а також додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військової етики, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України командир має право віддавати і розпорядження, а обов`язок підлеглого їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Статтею 30 Статуту передбачено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання, а підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу.

Поряд з цим, 11 квітня 2017 близько 11 год. 30 хв. у службовому кабінеті № 2, який розташований у штабі військової частини польова пошта НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ) майор ОСОБА_5 усно та в подальшому письмово довів солдату ОСОБА_4 наказ командира вказаної військової частини № НОМЕР_4 від 10 квітня 2017 року про вибуття ОСОБА_4 12 квітня 2017 року в зону проведення антитерористичної операції (Донецька та Луганська області).

Однак, після доведення вищевказаного наказу перебуваючи в службовому кабінеті №2, який розташований у штабі військової частини польова пошта НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ) близько 11 год. 30 хв. 11 квітня 2017 року солдат ОСОБА_4 відкрито відмовився виконати вказаний наказ начальника та до теперішнього часу в зону проведення антитерористичної операції не вибув.

Таким чином, 11 квітня 2017 року близько 11 год. 30 хв. в службовому кабінеті майора ОСОБА_5 , який розташований у штабі військової частини польова пошта НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ), військовослужбовець контрактної служби солдат ОСОБА_4 всупереч вимогам ст.ст. 11, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, знаючи про те, що на виконання наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 № 68 від 10 квітня 2017 року, з метою виконання службових (бойових) завдань він зобов`язаний вибути для подальшого проходження служби на території Донецької та Луганської областей, а також будучи повідомленим про відповідальність за невиконання наказу, через особисту недисциплінованість, без поважних причин до нового місця служби не вибув.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому злочині визнав повністю та суду пояснив, що дійсно при вказаних в обвинуваченні обставинах, у вказаному місці та у вказаний час він вчинив відкриту відмову виконати наказ начальника. У вчиненому щиро кається.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників процесу, та роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів по справі, відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Таким чином, аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд вважає, що орган досудового розслідування правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.3 ст. 402 КК України, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що він вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ командира (начальника), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення: те, що злочин, передбачений ч.3 ст. 402 КК України є тяжким злочином, а також відомості про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не судимий, по місцю проходження служби характеризується позитивно.

Суд враховує, що ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся.

Наведену обставину суд, на підставі ст.66 КК України, визнає такою, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .

Обставини, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлені.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до висновку про можливість обрання обвинуваченому мінімального покарання в межах санкції статті обвинувачення.
При цьому суд враховує положення п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких: «Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом».
У справі «Гарькавий проти України» (рішення від 18.02.2010) Європейський суд з прав людини зазначив, «що, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Це право є найважливішим у демократичному суспільстві у розумінні Конвенції. Суд нагадує, що коли йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Отже, неодмінна вимога полягає в тому, що умови, за яких має здійснюватися позбавлення свободи, мають бути чітко сформульовані в національному законі і що застосування самого цього закону має бути передбачуваним і відповідати в цьому відношенні нормі «законності», яку встановлює Конвенція».
Тому, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції його від суспільства, застосувавши відносно нього ст.ст.75,76 КК України та звільнивши від призначеного покарання з випробуванням.

Таку міру суд вважає достатньою не тільки для покарання ОСОБА_4 за вчинені протиправні діяння, а й для його виправлення.
Керуючись ст.ст.368, 370, 374, 484 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.402 ч.3 КК України і за його вчинення призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнити від призначеного йому покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину, зобов`язавши його протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1