Справа № 727/1997/17
Провадження № 1-кс/727/635/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 березня 2017 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

слідчого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

сторони кримінального провадження:

заявник ОСОБА_3

прокурор ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці справу за скаргою ОСОБА_3 на постанову від 07.02.2017р. прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до суду з скаргою в якій просить скасувати постанову від від 07.02.2017р. прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання від 03.02.2017 року.

В скарзі посилається на те, що постанова прокурора про відмову в задоволенні клопотання є безпідставною і протизаконною так, як не проведено встановлення телефонних розмов, які підтвердять попередній зговір групи про вчинення замаху на вбивство між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не повно проведена судово-медична експертиза, не допитані свідки в справі, які були заявлені в клопотанні, не проведений слідчий експеремент на місці подіїї та зустрічний допит.

Вважає, що прокурор своєю відмовою порушує вимоги КПК України та його права, а тому просить суд скасувати оскаржувану постанову як незаконну та зобовязати прокурора здійснити вищевказану процесуальну дію по данному кримінальному провадженню та поновити строк для звернення з даним клопотанням.

В судовому засіданні потерпілий скаргу підтримав з підстав викладених в ній.

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши доводи сторін, вивчивши скаргу та матеріали кримінального провадження, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до п. 7 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником.
Судом встановлено, що 03.03.2013р. внесено відомості до ЄРДР №0000620 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

03.02.2017 року ОСОБА_9 звернувся до Чернівецької місцевої прокуратури з клопотаннями про: проведення повторної судово-медичної експертизи; вилучення телефонних розмов ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ОСОБА_7 та відповідні трафіки; допит свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , а також працівників у складі оперативної групи, які можуть підтвердити причетність до злочину ОСОБА_7 ; проведення слідчого експеременту на місці події з особами, причетними до злочину, та провести одночасний допит кожного з них зі мною; проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ОСОБА_7 з метою виявлення кастету; повідомити ОСОБА_5 ОСОБА_10 , ОСОБА_18 і ОСОБА_7 про підозру у вчиненні замаху на вбивство.

Прокурором ОСОБА_4 дане клопотання розглянуто, листом від 07.02.2017р. ОСОБА_3 направлено постанову від 07.02.2017р. про відмову в задоволення клопотання.

Як слідує з оскаржуваної постанови, прокурор мотивує свою відмову в задоволенні клопотання тим, що на даний час в ході досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000620 були здійснені всі можливі слідчі (розшукові) дії з метою встановлення фактичних обставин події, яка мала місце 02.03.2013 року, а саме: з метою встановлення фактичних обставин справи допитано свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_7 , ОСОБА_20 , ОСОБА_10 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_15 ; у відповідності до вимог п. 9 ст. 224 КПК України для з`ясування причин розбіжностей у показаннях свідків одночасно допитано свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_15 , потерпілого ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_7 , при проведенні яких потерпілий ОСОБА_3 відмовився надавати показання керуючись ст.. 63 Конституції України, що призвело до фактичного унеможливлення усунень встановлених розбіжностей; призначено судово-медичну експертизу та за результатами її проведення 05.03.2013 року було отримано висновок експерта № №12 екс, та встановлено, що не можливо виникнення тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості. За обставин на які вказує потерпілий ОСОБА_3 , тобто при викручуванні чи заломленні лівої кістки сторонньою особою; з метою усунення розбіжностей між показами потерпілого та висновком експерта 29.03.2013 року проведено слідчий експеримент із потерпілим; з урахуванням проведеного 29.03.2013 року слідчого експерименту, призначено комісійну судово-медичну експертизу та за результатами проведення отримано висновок експерта №077 від 29.05.2013 року; 08.09.2014 року призначено додаткову комісійну судово-медичну експертизу за результатами її проведення отримано висновок експерта № 131-Д від 09.09.2014 року, а отже проведення таких слідчих дій, як призначення повторної судово-медичної експертизи, допиту свідка ОСОБА_15 , проведення додаткового слідчого експерименту за участю потерпілого та проведення одночасного допиту кожного із свідків та потерпілим відсутні у зв`язку з фактичним виконанням таких слідчих дій. Щодо допиту свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , у складі оперативної групи то такий допит не проводився у зв`язку з тим, що дані особи не були очевидцями події, яка відбулася 02.03.2013 року

Згідно постанови від 07.02.2017р. слідує, що клопотання в частині проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_20 і ОСОБА_7 з метою виявлення кастету відмовлено, так як допитом свідків у даному кримінальному провадженні не підтверджено наявності у ОСОБА_5 кастету на місці події.

Також, як встановлено оскаржуваної постанови, прокурор мотивує свою відмову в задоволенні клопотання в частині повідомлення ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_18 і ОСОБА_7 , тим, що на даний час в ході досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000620 ним не здобуто об`єктивних даних та доказів, які б відповідно до вимог ст.ст. 276 КПК України, давали достатні підстави для повідомлення зазначеним особам про підозру у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, тобто в даному випадку прокурор, не встановивши наявності достатніх доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення не зобов`язаний повідомляти останнім про підозру.
Відповідно до ч.3 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Відповідно до п.11 ч.2 ст. 36 КПК України, прокурор уповноважений повідомляти особі про підозру.

Пунктом 3 частини 1 стаття 276 КПК України визначено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Даючи системний аналіз вищевказаним нормам КПК України, приходжу до висновку, що прокурор в своїй діяльності є самостійною процесуальною особою, який приймає процесуальні рішення, передбачені ст..36 КПК України, а тому вирішення питання щодо зобов`язання прокурора оголосити особі про підозру не відноситься до компетенції слідчого судді, суперечить загальним засадам кримінального судочинства та порушує вимоги ст. 22 КПК України щодо змагальності сторін.

Також, підсумовуючи вищевикладене приходжу до висновку, що зобов`язання судом слідчого виконати процесуальні (слідчі) дії, які просить здійснити потерпілий ОСОБА_3 , фактично зумовить собою підміну судом повноважень органу досудового розслідування, зокрема сторони обвинувачення, що в свою чергу суперечить загальним засадам КПК України, а тому в задоволенні клопотання в частині оголошення підозри ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_18 і ОСОБА_7 слід відмовити.

Отже, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування прокурором норм матеріального та процесуального права при винесенні постанови від 07.02.2017р. про відмову в задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_3 , вважаю, що прокурор ОСОБА_4 діяв в межах повноважень передбачених КПК України, а тому скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303 309 КПК України,

УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову від 07.02.2017р. прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1