№ 5 7731 ск 16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНи
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянула в судовому засіданні 16 січня 2017 року в м. Києві касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 16 серпня 2016 року щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2016 року

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Великополовецьке Сквирського району Київської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Білоцерківського районного суду Київської області від 12 вересня 1995 року за ч. 2 ст. 142, ч. 3 ст. 193, 22-21, 42, 43 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

засуджено за ч. 3 ст. 289 КК України на 8 років позбавлення волі без конфіскації майна.

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с. Мала Михайлівка Сквирського району Київської області, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 3 ст. 289 КК України на 7 років 180 днів позбавлення волі без конфіскації майна.

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця с. Кошелівка Красилівського району Хмельницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , в силу ст. 89 КК України такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 3 ст. 289 КК України на 7 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 серпня 2016 року вирок місцевого суду змінено в частині пом`якшення покарання засудженому ОСОБА_5 . Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 3 ст. 289 КК України до 7 років позбавлення волі без конфіскації майна.
В решті вирок місцевого суду залишено без змін.
За вироком суду, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 визнано винними у тому, що вони перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , 26 квітня 2014 року, приблизно о 22 год., поблизу урочища «Панський яр» за межами населеного пункту с. Мала Михайлівка в межах Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області, умисно, незаконно заволоділи транспортним засобом автомобілем «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , яким на законних підставах користувався ОСОБА_7 , поєднаного із насильством, що є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого та з погрозою застосування такого насильства.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засуджених, внаслідок м`якості. При цьому посилається на ту обставину, що місцевий судом не враховано у повній мірі дані про особи засуджених, обставини вчинення злочину та призначено занадто м`яке покарання. Крім того, прокурор зазначає, що призначене судом покарання засудженому ОСОБА_5 у виді 7 років 180 днів не відповідає вимогам кримінального закону, оскільки жодних даних про заміну, складання покарань або зарахування до призначеного покарання строку попереднього ув`язнення ОСОБА_5 , матеріали кримінального провадження не містять. У свою чергу, апеляційний суд, у порушення вимог ст. 419 КПК України, належним чином не перевірив та не дав вичерпної відповіді на всі доводи апеляційної скарги прокурора, вказані порушення не усунув, необгрунтовано залишив скаргу без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доводи касаційної скарги прокурора про порушення щодо засуджених загальних засад призначення покарання, на думку колегії суддів, є непереконливими.

Як убачається з наданих суду касаційної інстанції копій судових рішень, суд обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання засудженим, призначаючи їм покарання у виді позбавлення волі, виходив з того, що засуджений ОСОБА_4 раніше судимий за вчинення тяжкого корисливого злочину, не одружений, не працює, вчинив особливо тяжкий злочин, який не спричинив тяжких наслідків, автомобіль потерпілому повернутий, спричинив ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, характеризуються за місцем проживання посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Засуджений ОСОБА_5 раніше не судимий, вчинив особливо тяжкий злочин вперше, який не спричинив тяжких наслідків, одружений, працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Засуджений ОСОБА_6 в силу ст. 89 України визнаний таким, що не має судимості, офіційно не працює, перебуває на обліку у лікаря нарколога з 2005 року, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, як особа схильна до вживання спиртних напоїв.

Одночасно судом враховано й конкретні обставини кримінального провадження. Обставин, які пом`якшують покарання засудженим в ході судового розгляду не встановлено. Обставиною, яка обтяжує покарання засудженим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 судом визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Обставин, які обтяжують покарання засудженому ОСОБА_8 судом не встановлено.

Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення та перевиховання засуджених можливе лише в умовах ізоляції їх від суспільства та правильно призначив покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 3 ст. 289 КК України.

На думку колегії суддів, суд призначаючи засудженим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання, вимог статей 65-67 КК України не порушив, оскільки призначене їм покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого ними злочину, всім обставинам кримінального провадження і є необхідним для виправлення засуджених та попередження нових злочинів, як це передбачено ст. 65 КК України.

Підстав вважати призначене засудженим покарання явно несправедливим через його м`якість, про що зазначає прокурор у касаційній скарзі, не вбачається.

При розгляді апеляції прокурора, суд апеляційної інстанції перевірив доводи скарги, аналогічні доводам викладеним у касаційній скарзі, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів з яких апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок місцевого суду, в частині пом`якшення покарання засудженому ОСОБА_5 , змінено.

Враховуючи, що апеляційним судом пом`якшено покарання ОСОБА_5 та постановлено вважати його засудженим на 7 років позбавлення волі без конфіскації майна, за таких обставин посилання прокурора про безпідставне призначення засудженому ОСОБА_5 покарання у виді 7 років 180 днів є неспроможними.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, п. 6 розділу ХII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року, колегія суддів
п о с т а н о в и л а :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 16 серпня 2016 року щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3