АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/2515/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 640/3197/16-к
Категорія: ст.187 ч.1 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,
перекладача ОСОБА_9 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000090 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Вірменії, вірмена, громадянина Вірменії, зі середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого, який офіційно не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з 03.02.2016 року.
Зараховано в строк відбуття покарання попереднє ув`язнення засудженому ОСОБА_8 в Харківській установі виконання покарань УДПСУ в Харківській області, відповідно до вимоги ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 25.11.2015 року № 838-VIII), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№27) ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили, але не більше двох місяців.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи в розмірі 245,52 грн.
Задоволено цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної шкоду, заподіяної кримінальним правопорушенням. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду, заподіяної кримінальним правопорушенням, в розмірі 7500 грн.
Питання про речові докази по справі суд вирішив в порядку ст. 100 КПК України.
Згідно вироку, ОСОБА_8 своїми умисними діями вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, що зазнала нападу (розбій) за наступних обставин.
06 січня 2016 року приблизно о 21-00 годині ОСОБА_8 , знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , в якій постійно мешкає ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та з дозволу останнього, реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на вчинення нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_10 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді погрози застосування насильства до потерпілого та протиправного заволодіння його майном, бажаючи цього, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я, з використанням ножа, який направив у бік ОСОБА_10 , заволодів мобільним телефоном «IPhone 5S 16GB Grey», вартістю згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 1028 від 16.02.2016 року складає 7607 гривень, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на зазначену суму. Після цього, ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник, обернувши викрадене на свою користь, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальний збиток на 7607 гривень.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок районного суду змінити, перекваліфікувати його дії з ч.1 ст. 187 КК України на ч.1 ст.186 КК України. В обґрунтування свого апеляційного прохання апелянт посилається на те, що судом не доведена його вина в інкримінованому злочині, напад на потерпілого з метою заволодіння майном,поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я - він не вчиняв, а висновки суду, які викладені в оскаржуваному судовому рішенні, щодо наявності ножа, яким ОСОБА_8 погрожував потерпілому, є необґрунтованими та невмотивованими, у зв`язку з чим його дій невірно кваліфіковані за ч.1 ст.187 КК України, оскільки він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
До початку апеляційного розгляду прокурор, що приймав участь під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, відмовився від своєї апеляційної скарги, відповідно до норм ч.1 ст.403 КПК України.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану ОСОБА_8 апеляційну скаргу, а також пояснення прокурора, який посилався на законність та обґрунтованість вироку, заперечуючи стосовно задоволення апеляції сторони захисту, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційної скарги сторони захисту встановлено, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, об`єктивно дослідивши обставини вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч. 1 ст.187 КК України, дав їм правильну юридичну оцінку, в тому числі стосовно кваліфікації дій ОСОБА_8 . Під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції були перевірені доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про відсутність належних та допустимих доказів його вини у вчиненні, злочину, передбаченого ч. 1 ст.187 КК України. Не погодившись з ними, суд навів відповідні докази та висновки щодо їх спростування. Такі доводи обвинуваченого та його захисника не знайшли підтвердження і при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції. Обвинувачення, визнане судом доведеним про фактичні обставини справи, суд першої інстанції обґрунтував сукупністю належних та допустимих доказів, що чітко вбачається зі змісту мотивувальної частини оскаржуваного вироку.

Зокрема, версія обвинуваченого та його захисника щодо відсутності умислу та непричетності до нападу на потерпілого ОСОБА_10 з метою заволодіння майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), - ґрунтується лише на суб`єктивних твердженнях ОСОБА_8 про незгоду з кваліфікацією його дій та невинуватість, які спростовуються об`єктивно встановленими фактичними даними, які суд першої інстанції, з дотриманням загальних засад кримінального провадження, визначених у главі 2 КПК України, безпосередньо, неупереджено дослідив в судовому засіданні та обґрунтовано послався на них у мотивувальній частині вироку (арк. 144-149 - судове провадження), як на докази доведеності вини ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст.187 КК України.

Як вбачається з відомостей, що є наявними в матеріалах кримінального та судового провадження, ОСОБА_8 під час судового розгляду в суді першої інстанції не оспорював своєї присутності на місці події, а при апеляційному розгляді він пояснював, що дійсно 06 січня 2016 року, приблизно о 21 годині, знаходився в квартирі за місцем проживання ОСОБА_10 , де заволодів телефоном «IPhone 5S 16GB Grey», що належав потерпілому, а потім продав цей телефон свідку ОСОБА_11 , оскільки йому були потрібні гроші. При цьому ОСОБА_8 наполягав, що вчинив стосовно потерпілого грабіж і ці обставини, на його думку, є підставою для перекваліфікації його дій та пом`якшення призначеного покарання. Разом з цим, апеляційні доводи та твердження обвинуваченого, що заперечував використання ножа при погрозах потерпілому застосувати насильство небезпечне для життя чи здоров`я у випадку відмови передати належне йому майно об`єктивно спростовується низкою доказів, на які суд обґрунтовано послався у вироку.

Такі висновки суду ґрунтуються на безпосередньому дослідженні доказів сторін під час судового розгляду, а саме на показаннях потерпілого ОСОБА_10 , який поясняв суду, що ОСОБА_8 , перебуваючи у нього в квартирі дістав ніж з чохла, лезо приблизно 13-15 см, з металу білого кольору. Тримаючи в руці ніж чоловік почав йому говорити, що йому нічого не варто його вбити, при цьому направляв лезо ножа в його сторону. Він (потерпілий) став говорити йому, що буде кликати на допомогу, що в нього по сусідству живе співробітник поліції, але ОСОБА_8 не реагував та продовжував погрожувати йому словами, тримаючи при цьому в його напрямку ніж. Потерпілий почав виконувати його вимоги, тому що боявся, що він може заподіяти йому біль, його дії з ножем в руці він сприймав як реальну загрозу для свого життя і здоров`я. Через деякий час він сказав, щоб він упакував свій комп`ютер для нього. Він відповів, що не може цього зробити, тому що він не його, але ОСОБА_8 наполягав, говорив, що це буде гарантією того, що він нікому нічого не розповість про те, що сталося у нього вдома. Він взяв з кухні пакети, в які упакував монітор, клавіатуру та мишу. Після цього, одягнувшись ОСОБА_8 почав вимагати, щоб він викликав йому таксі, він (потерпілий) почав дзвонити з домашнього телефону, але його це не влаштувало та він зажадав, щоб ОСОБА_10 викликав таксі зі свого мобільного телефону. Він почав вигадувати йому різні відмовки з приводу того, що у нього немає мобільного телефону, проте ОСОБА_8 побачив його, вказав йому на нього. Він зателефонував таксі, потім заблокував його та почав класти в кишеню, проте ОСОБА_8 вимагав передати йому телефон. При цьому він направляв в його сторону ніж таким чином, що він хоче вдарити його ним. Оскільки потерпілий був сильно наляканий, він передав йому свій телефон, а ОСОБА_8 поклав його у внутрішню кишеню своєї куртки. Зазначив, що ОСОБА_8 погрожував йому ножем та словами.
Крім того, показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 , з яких вбачається, що він працює майстром з ремонту телефонів, майстерня знаходиться на зупинці громадського транспорту по вул. Єлізарова, № 2-а в м. Харкові. Приблизно в 20-х числах січня місяця 2016 року, коли він перебував на робочому місці в день до нього в майстерню зайшли декілька чоловіків, один з яких був неслов`янської зовнішності, якого він в подальшому впізнав як ОСОБА_8 , який пропонував купити мобільний телефон марки «IPhone 5S 16GB Grey», який був заблокований, він просив його розблокувати, на що він відмовився та повідомив, що розблокувати може той, хто його заблокував, він відповів, що цей телефон належить його дружині. Через деякий час вони знов прийшли та продали його на запчастини за 700 грн., які він віддав вказаним особам за телефон.
Відповідно до даних протоколу огляду місця події від 06.01.2016 року, згідно якого слідчим Київського відділу поліції ГУ НП в Харківської області за участю понятих, проведено огляд квартири АДРЕСА_2 , в якому відбувалися події, вказані ОСОБА_10 в заяві про вчинення злочину, під час якого було виявлено та вилучено пластиковий чохол з під ножа срібного кольору, сліди пальців рук.

Крім того, даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 02.02.2012 року, згідно якого старшим слідчим Київського відділу поліції ГУНП в Харківській області за участю понятих проведено пред`явлення для впізнання осіб, де потерпілий ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_8 , який 06.01.2016 року приблизно о 21-00 годині, знаходячись в приміщенні його квартири АДРЕСА_2 , під погрозою заподіяння тілесних ушкоджень, небезпечного для його життя та здоров`я, заволодів належним йому мобільним телефоном «IPhone 5S».
Згідно даних протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.02.2016 року вбачається, що старшим слідчим Київського відділу поліції ГУНП в Харківській області за участю понятих проведено пред`явлення для впізнання осіб за фотознімками громадян, на що свідок ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_8 , який в середині січня 2016 року приходив в майстерню з ремонту мобільних телефонів по АДРЕСА_3 та продав за 700 грн. мобільний телефон марки «IPhone 5S» на запчастини.
Згідно даних заяви свідка ОСОБА_12 , відповідно до якої останній видав працівникам відділу поліції ГУНП в Харківській області мобільний телефон марки «IPhone 5S» IMEI НОМЕР_1 в розібраному стані, який знаходився у нього;.Відповідно до оглянутого в судовому засіданні речового доказу, а саме: чохол для ножа з нанесеннями з металу, з зображенням тварин, який ОСОБА_8 залишив його після вчинення нападу на нього в квартирі АДРЕСА_2 , існування якого в квартирі потерпілого не заперечувалось допитаним в судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_8 .
Згідно даних протоколу проведення слідчого експерименту від 13.02.2016 року, проведеного старшим слідчим Київського відділу поліції ГУНП в Харківській області в присутності понятих, потерпілого ОСОБА_10 , в квартирі АДРЕСА_2 під час якого ОСОБА_10 , пояснив, що 06.01.2016 року приблизно о 20-00 годині до нього зайшов ОСОБА_8 , з яким він раніше домовлявся про зустріч, вони пройшли до кімнати, поспілкувавшись. Далі ОСОБА_8 дістав з кишені ніж в чохлі, який дістав та продовжував вимагати від нього виконувати його команди, залякуючи ножем, погрожуючи його зарізати в разі, якщо він не буде виконувати його вимоги, також постійно спрямовував ніж в його бік. Через деякий час ОСОБА_8 вимагав запакувати йому комп`ютер, про що він відповів відмовою, проте ОСОБА_8 самостійно приніс пакет та поклав до нього монітор, клавіатуру та мишу. Далі він попросив викликати йому таксі, що і зробив потерпілий, після цього ОСОБА_8 вимагав передати йому мобільний телефон, при цьому погрожуючи ножем.
Відповідно до даних протоколу пред`явлення речей для впізнання від 17.02.2016 року, згідно якого старшим слідчим Київського відділу поліції ГУНП в Харківській області в присутності понятих проведено пред`явлення для впізнання мобільних телефонів, на що потерпілий ОСОБА_10 впізнав належний йому мобільний телефон марки «IPhone 5S», який 06.01.2016 року приблизно о 21-00 годині заволодів ОСОБА_8 під час перебування його в його квартирі застосовуючи погрози застосування насильства, небезпечного для його життя чи здоров`я.
Згідно даних висновку експерта № 1028 від 16.02.2016 року Харківського НДЕКЦ МВС України, відповідно до якого ринкова вартість мобільного телефону марки «IPhone 5S 16GB Grey», без урахування вартості комплектуючих пристроїв на день вчинення злочину, тобто станом на 06.01.2016 року з урахуванням зносу складає 7607,00 грн.
Апелянтом не надано будь-яких об`єктивно встановлених даних щодо спростування зазначених відомостей, на які суд обґрунтовано послався у вироку.
Достовірність та об`єктивність загальної сукупності наведених у вироку суду першої інстанції доказів не викликають сумнівів, оскільки вони отримані без порушень кримінального процесуального закону, узгоджуються один з одним, належність та допустимість яких, обґрунтовано визнана судом.

Оцінюючи всю сукупність досліджених доказів суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність обставин, які ставлять під сумнів показання потерпілого, який на всіх стадіях процесу надавав однакові за змістом пояснення, що узгоджуються з низкою інших доказів, оскільки вони є логічними та послідовними. Суд першої інстанції, ставлячись критично до версії обвинуваченого про відсутність умислу на здійснення погроз за допомогою ножа, взяв до уваги об`єктивно встановлені дані щодо поведінки самого обвинуваченого під час вчинення ним інкримінованого злочину, зокрема, його наміром зустрітися з потерпілим за вказаних обставин з нестандартною метою, прийняттям свідомого рішення приїхати в темний час доби до нього, заперечення будь-яких стосунків з потерпілим за відсутності будь-якої іншої обґрунтованої причини пояснення приїзду до потерпілого, виправдання та визнанням можливим самого факту відкритого викрадення у потерпілого телефону в разі вчинення потерпілим дій, які не сподобалися обвинуваченому, поведінкою обвинуваченого під час продажу та спроби розблокувати належний потерпілому мобільний телефон, приховування справжнього власника викраденого телефону перед майстром з ремонту мобільних телефонів, що свідчить про нещирість його пояснень за вищезазначеними обставинами.
Не погоджуючись з апеляційними доводами та твердженнями сторони захисту стосовно підстав оспорювання кваліфікації дій обвинуваченого, колегія суддів виходить з того, що психічне насильство при розбої полягає в погрозі негайно застосувати фізичне насильство, небезпечне для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я або втратою працездатності). Погроза має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи в будь-який формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що, якщо він протидіятиме нападаючому або не виконає його вимог, ця погроза буде реалізована, а у потерпілого ОСОБА_10 дійсно таке враження склалося внаслідок обстановки посягання, що відбувалося раптово. Таким чином, головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим. Для кваліфікації діяння за ст. 187 КК України не має значення, чи мав винний намір приводити погрозу насильством, небезпечним для життя або здоров`я, до виконання.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вмотивованого та обґрунтованого висновку що ОСОБА_8 вчинив розбій, реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на вчинення нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_10 , з використанням ножа, тобто поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те , що суд першої інстанції обґрунтовано визнав ці дані належними та допустимими доказами, вмотивувавши у вироку свої висновки щодо їх об`єктивної оцінки. Внаслідок чого, апеляційні доводи обвинуваченого та його захисника про непричетність до вчинення злочину, що йому інкримінується, належить вважати необґрунтованими та таким що не спростовують правильність висновків суду щодо доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.187 КК України.

Крім того, апеляційні доводи ОСОБА_8 про наявність численних порушень КПК України, мають необґрунтований та неконкретний характер, оскільки обвинувачений у своїй скарзі перелічує лише номери статей чинного кримінального процесуального закону та зазначені в них підстави щодо скасування судових рішень, не посилаючись при цьому на фактичні дані щодо встановлення цих порушень, обмежившись твердженнями щодо незгоди з фактичними обставинами події, встановленої вироком суду. Істотність процесуальних порушень, допущених судом першої інстанції, обвинувачений та його захисник пов`язують лише з оцінкою досліджених судом доказів, вважаючи, що дії ОСОБА_8 неправильно кваліфіковані, оскільки він відкрито заволодів належним потерпілому майном. Такі доводи сторони захисту мають суто суб`єктивний характер, оскільки спростовуються об`єктивними даними, що походять з різних джерел (показання потерпілого, свідка, тощо), які безпосередньо досліджені судом в судовому засіданні у присутності обвинуваченого та його захисника і перекладача, з застосуванням належної правової процедури, згідно ст.2 КПК України. При цьому належить врахувати, що зміст та мета таких доводів ОСОБА_8 (арк.173-174 судове провадження) зводиться лише до вимог про пом`якшення призначеного покарання, що вочевидь є безпідставними.

Отже, твердження апелянтів про невірну кваліфікацію дій обвинуваченого, суперечливість та відсутність достовірних доказів на підтвердження вини ОСОБА_8 у інкримінованому йому злочині мають необґрунтований та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого.

Крім того, призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 , у мінімально можливому розмірі, - покарання за ч.1 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки, відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого. Колегія суддів дійшла висновку про те, що при призначені покарання, суд у повній мірі врахував вимоги кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 13, 23, 24, 50,65 КК України, а саме додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, а також відсутність обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання. При цьому належить врахувати, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, тобто судове рішення повинно виконувати функцію особистої та загальної превенції. Такий вид і міра покарання, на думку колегії суддів, буде достатньою для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Поряд з цим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

Враховуючи вищезазначене, колегією суддів не встановлено правових підстав для скасування чи зміни вироку Київського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2016 року, з урахуванням доводів, зазначених у апеляційній скарзі обвинуваченого.

Разом з цим, на підставі ч.5 ст.72 КК України, належить зарахувати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення, тобто тримання під вартою з 03 лютого 2016 року до 22 грудня 2016 року включно, із співвідношення одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у строк відбування покарання попереднє ув`язнення з 03 лютого 2016 року до 22 грудня 2016 року включно із співвідношення одному дню тримання під вартою відповідають два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

________________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_13 ОСОБА_4