Категорія: ч.2 ст. 286 КК УкраїниДоповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 лютого 2017 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000128 від 23.07.2016 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В :
Даним вироком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, працює слюсарем в ТОВ «Альба-Транс», з середньою освітою, неодружений, раніше не судимий, -

засуджений за ч.2 ст.286 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього згідно ст.76 КК України обов`язки: не виїжджатиме за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомлятиме орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтиметься для реєстрації в даний орган.

Запобіжний захід обвинуваченому залишено попередній домашній арешт.

Вироком вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 23 липня 2016 року близько 18.30 год., в порушення вимог п. п. 2.3 (а), 2.3 (б), 12.1 Правил дорожнього руху, керуючи технічно несправним автомобілем марки «Сеат-Малага», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись неподалік електроопори Л-3305 № 110 по автодорозі «Білостік-Торчин» в напрямку смт.Торчин Луцького району, виїхав за межі проїзної частини на праве узбіччя, де допустив наїзд на придорожнє дерево.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, від яких настала смерть потерпілого.

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_7 п.п.2.3«а», 2.3.«б», 12.1 Правил дорожнього руху

В своїй апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості кримінального правопорушення, внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити за ч.2 ст.286 КК України 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.ст.75, 76 КК України. Посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не призначив ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, не врахувавши тяжких наслідків злочину у виді смерті людини. Вважає, що твердження суду про те, що право керування транспортним засобом є єдиним джерелом доходу обвинуваченого не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_7 працює на посаді слюсаря, а не водія. Тому непризначення ОСОБА_7 додаткового покарання є незаконним.

У своєму запереченні обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок щодо нього залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Вважає, що судом першої інстанції при обранні йому покарання повністю враховані вимоги ст.65 КК України. Посилається на те, що він дійсно працює на посаді слюсаря в ТОВ «Альба-Транс». Його робота пов`язана з постійними поїздками на місце виклику. Оскільки службовий автомобіль відсутній, він використовує свій автомобіль в службових цілях під час роботи, яка є його єдиним джерелом доходу. Фактично він працює виїзним слюсарем, що стверджується довідкою з місця роботи.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора, який підтримував апеляційну скаргу та просив скасувати вирок і ухвалити новий, яким призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які заперечували апеляційну скаргу і просили залишити вирок суду першої інстанції без зміни, потерпілу, яка повністю підтримала апеляційну скаргу і настоювала на позбавленні ОСОБА_7 права керування транспортними засобами, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, підтверджуються зібраними в кримінальному провадженні доказами і ніким не оскаржуються.

Діям ОСОБА_7 у цій частині дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України, суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжких, характеризується необережною формою вини, наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а також відсутність обставин, які обтяжують його покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданих збитків.

Також врахував суд першої інстанції й дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, свою вину у скоєному визнав повністю, розкаявся у вчиненому, позитивно характеризується, працює.

З урахуванням цих обставин апеляційний суд погоджується із рішенням суду першої інстанції про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, з встановленням йому двохрічного іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Разом з тим, апеляційний суд визнає обґрунтованими апеляційні доводи прокурора про те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про можливість не застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, в достатній мірі не врахував тяжких наслідків злочину у виді смерті людини та думку потерпілої, яка настоювала на призначенні ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Посилання суду на те, що право керування транспортним засобом є для ОСОБА_7 єдиним джерелом доходу, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_7 на даний час працює у ТОВ «Альба-Транс» на посаді слюсаря і може виконувати свої службові обов`язки без посвідчення водія.

Крім того, ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 30.08.2016 ОСОБА_7 був обмежений у користуванні спеціальним правом правом керувати транспортними засобами на два місяці.

Після чого, 21.09.2016 був прийнятий на посаду водія у ТОВ «Альба-Транс» і вже 22.09.2016 переведений на посаду слюсаря цього товариства.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його тяжких наслідків, обставин, за яких відбулося порушення ОСОБА_7 правил безпеки дорожнього руху, даних про особу винного, наведених у вироку, думки потерпілої, апеляційний суд вважає необхідним призначити ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним аналогічних кримінальних правопорушень.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню, а вирок суду в частині призначеного покарання скасуванню з ухваленням нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_12 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбуття основного покарання з випробуванням, якщо він протягом двохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього згідно з ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення його апеляційним судом.

Головуючий:
Судді: