Провадження № 1-кс/537/366/2017
Справа № 537/2373/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.06.2017 року слідчий суддя Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю скаржника ОСОБА_3 , представника скаржника ОСОБА_4 розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці скаргу ОСОБА_3 на незаконні рішення, дії та бездіяльність старшого слідчого СВ ВП № 1 КВП ГУНП в полтавській області ОСОБА_5 , -
ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді звернувся ОСОБА_3 зі скаргою, відповідно до якої прохав слідчого суддю витребувати у суб`єкта оскарження всі матеріали кримінального провадження № 002092, по якому адвокату ОСОБА_4 відмовлено у допуску в якості захисника, особи, що надає правову допомогу ОСОБА_3 ; надати можливість заявнику ознайомитись з матеріалами вказаного кримінального провадження, які стосуються поданої скарги; визнати незаконним рішення та дії суб`єкта оскарження по відмові в допуску адвоката ОСОБА_4 в якості захисника ОСОБА_3 досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002092 на підставі того, що ОСОБА_3 не проходить фігурантом по даній справі, скасувати незаконне рішення; визнати незаконною бездіяльність суб`єкта оскарження, яка виразилась в незабезпеченні ОСОБА_3 права мати вибраного ним захисника; зобов`язати суб`єкта оскарження припинити порушення права на захист ОСОБА_3 ; зобов`язати старшого слідчого СВ ВП № 1 КВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 визнати адвоката ОСОБА_4 захисником ОСОБА_3 з 06.04.2017 року.
Свою скаргу мотивував тим, що адвокат ОСОБА_4 у встановленому законом порядку уклала угоду з ОСОБА_3 по кримінальному провадженню № 0002092, , порушеному за заявою ОСОБА_6 . Оскільки ОСОБА_3 не мав відомостей про те, в якому процесуальному статусі він перебуває по вказаному кримінальному провадженню, а також враховуючи і те, що сам ОСОБА_3 також разом із ОСОБА_6 в той же день звертався з приводу порушення кримінального провадження також і за його заявою, в заяві-клопотанні про допущення ОСОБА_4 в якості захисника ОСОБА_3 по вказаному кримінальному провадженні адвокат ОСОБА_4 виклала всі правові підстави для визнання її захисником, представником ОСОБА_3 та допуску по вказаному кримінальному провадженню. Вказане клопотання нею було подано 06.04.2017 року, в день виклику ОСОБА_3 для допиту суб`єктом оскарження, але оскільки останній, ознайомившись з його змістом, неправомірно й незаконно відмовився його отримувати, вказана заява-клопотання була надана в канцелярію відділення поліції та відповідна відмітка була зроблена в журналі відділення поліції №1 Кременчуцького відділу поліції. Суб`єкт оскарження листом відправленим 23.05.2017 року, повідомив адвоката ОСОБА_4 що дослівно «на Ваше клопотання від 06.04.2017 року, повідомляє, що допустити Вас у якості захисника ОСОБА_3 до досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1002092 не представляється можливим оскільки на даному етапі Ваш підзахисний не проходить фігурантом по даній справі.» Оскільки ні КПК України, що діяв раніше, ні нині діючий КПК України ( ст. 3) не має навіть такого терміну , як «фігурант по даній справі», йому взагалі незрозумілий зміст листа суб`єкта оскарження. Його рішення про не допуск захисника на вказаних підставах є незаконним, його дії по відмові в допуску захисника особи є явно неправомірними, як і неправомірною та незаконною є бездіяльність. А оскільки ОСОБА_3 є у суб`єкта оскарження незрозуміло ким, названим «фігурант», вони змушені констатувати, що ким не був у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_3 , коли його викликали на допит до суб`єкта оскарження - підозрюваним, свідком, або навіть потерпілим, він мав би право на захист, на правову допомогу, на допуск вибраного ним захисника по кримінальному провадженню, у зв`язку з чим скаржник звернувся до слідчого судді.
В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 та його представник за угодою адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримали з викладених в ній підстав, просили задовольнити її в повному обсязі.
Старший слідчий СВ відділення поліції № 1 КВП ГУНП в Полтавській області майор поліції ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, просив в задоволенні скарги відмовити.
Заслухавши пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали скарги та долучені до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до п.7 ч.1 ст. 303 КПК України під час досудового розслідування, особа, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником може бути оскаржено рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих(розшукових) дій.
В провадженні ВП № 1 КВП ГУНП в Полтавській області перебуває кримінальне провадження № 0002092 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.12.2016 року за заявою ОСОБА_6 за фактом того, що 30.12.2016 року близько 12.15 години біля квартири АДРЕСА_1 , невстановлена особа, нанесла тілесні ушкодження громадянці ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
О6.04.2017 року адвокатом ОСОБА_4 по кримінальному провадженню № 0002092 старшому слідчому СВ відділення поліції № 1 КВП ГУНП в Полтавській області майор поліції ОСОБА_5 було подано клопотання про допуск в якості захисника громадянина ОСОБА_3 , що підтверджується відміткою про отримання канцелярією ВП № 1 КВП ГУНП в полтавській області.
Листом № С-105 від 10.04.2017 року за підписом старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 КВП ГУНП в Полтавській області майор поліції ОСОБА_5 її було відмовлено у допуску в якості захисника громадянина ОСОБА_3 .
Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу, кожен є вільним у виборі захисника своїх прав, для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура. Відповідно до ст.64 Конституції України вказане право не може бути обмежено, а згідно ст.22 Основного Закону, також не може бути і скасоване. Статтею ст.8 Конституції України встановлено, що норми Конституції України є нормами прямої дії.
Рішенням Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року закріплено право будь - якої фізичної особи на правову допомогу, встановлено, що конституційний припис" кожен є вільним у виборі захисника своїх прав"( ч. 1 ст.59 Конституції України) за своїм змістом є загальним і стосується не лише підозрюваного, обвинувачуваного чи підсудного,а й інших осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин, в тому числі і з кримінальних. Таким чином, Конституційний Суд України підтвердив наявність права на захистк&,,усіх фізичних осіб, а не тільки в підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного. Рішення Конституційного Суду України обов`язкове до виконання.
Рішенням Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року по справі №1- 23/2009 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) встановлено, що відповідно до ст. 3 Конституції України утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. В зазначеному рішенні вказано, що Конституцією України закріплено не лише основні права і свободи людини і громадянина, а й передбачено відповідні конституційно - правові гарантії їх дотримання та захисту, зокрема заборону скасування конституційних прав і свобод, неможливість обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, забезпечення кожному судового захисту його прав і свобод та надання при цьому можливості використання будь - яких інших не заборонених законом засобів захисту своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань. Згідно вказаного рішення Конституційного Суду України важливу роль у забезпеченні реалізації, захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина в Україні відведено праву особи на правову допомогу, закріпленому у статті 59 Конституції України. Відповідно до вказаного рішення це право є одним із конституційних, невідємних прав людини і має загальний характер, у контексті цієї статті „ кожен має право на правову допомогу" поняття „ кожен" охоплює всіх без винятку осіб - громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перебувають на території України, а здійснення права на правову допомогу засноване на дотриманні принципів рівності всіх перед законом та відсутності дискримінації за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Крім того, як зазначено у вказаному рішенні, реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими субєктами права, що підтверджується правовою позицією Конституційного суду України у рішенні від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000 у справі щодо вільного вибору захисника. Зокрема, в абзаці 5 п.5 мотивувальної частини цього Рішення зазначено, що "закріпивши право будь - якої фізичної особи на правову допомогу, конституційний припис „ кожен є вільним у виборі захисника своїх прав" за своїм змістом є загальним и стосується не лише підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а й інших фізичних осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин."
Рішенням Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року по справі № 1- 23/2009 закріплено, що право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими субєктами права, а гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст. 3, ст. 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Крім того, гарантування кожному права на правову допомогу є не тільки конституційно - правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно - правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року тощо.
Згідно мотивувальної частини вищезазначеного Рішення за змістом ст. 64 Конституції України конституційне право кожного на правову допомогу у жодному випадку не може бути обмежено. Відповідно до Основного Закону України положення „ кожен має право на правову допомогу" є нормою прямої дії і, навіть за умови, якщо це право не передбачене відповідними законами чи іншими правовими актами, особа не може бути обмежена у його реалізації. Це стосується, зокрема, і права свідка на отримання правової допомоги під час допиту у кримінальному процесі та права особи у разі надання нею пояснень у державних органах. Згідно зКонституцією України особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сімї чи близьких родичів, коло яких визначається законом. Конституційний суд відзначає, що кожній особі, зокрема свідку під час допиту в органах дізнання чи досудового слідства, та особам при наданні пояснень у державних органах, має бути забезпечена реальна можливість отримувати правову допомогу для захисту від можливого порушення права не давати показань або пояснень щодо себе, членів сімї чи близьких родичів, які можуть бути використані у кримінальному процесі для доведення обвинувачення зазначених осіб.
Відповідно до ч. 1 ст.20 КПК України, підозрюваний має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим кодексом. Частиною 2 статті 20 КПК України встановленого, слідчий зобовязаний забезпечити підозрюваному його право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним захисника. Право на захист підозрюваного, зокрема, також регламентовано ст. 42 КПК України.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 66 КПК України, свідок має право користуватися під час давання показань та участі у проведенні інших процесуальних дій правовою допомогою адвоката, повноваження якого підтверджуються згідно з положеннямистатті 50 цього Кодексу.
В судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_3 викликався старшим слідчим СВ відділення поліції № 1 КВП ГУНП в Полтавській області майором поліції ОСОБА_5 для проведення слідчих дій, що підтверджується світлокопією журналу виклику.
Також, слідчим суддею встановлено, що в протоколах допиту потерпілих ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 містяться відомості проте, що особою, яка нанесла їм тілесні ушкодження є ОСОБА_3 , тобто фактично ОСОБА_3 має статус підозрюваного у вище вказаному кримінальному провадженні.
Європейський суд з прав людини зазначив, що особа, викликана як свідок у кримінальній справі, але фактично підозрювана у вчиненні злочину користується гарантіями ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Сервес проти Франції»), При цьому, суттєвою ознакою застосування ст. 6 Конвенції є те, що Європейський суд не пов`язує обвинувачення із власне винесенням постанови притягнення особи в якості обвинуваченого, пред`явлення особі обвинувачення, що складається органами слідства по закінченню досудового слідства. Для визначення кримінального характеру того чи іншого обвинувачення Європейський суд застосовує три послідовні критерії: критерій національного права, критерій адресатів та критерій форми і тяжкості правових наслідків.
На підставі вище викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а саме в частині визнання незаконним рішення та дії старшого слідчого СВ ВП № 1 КВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 по відмові в допуску адвоката ОСОБА_4 в якості захисника ОСОБА_3 до судового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002092 та скасування незаконного рішення та зобов`язання старшого слідчого СВ ВП № 1 КВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 визнати адвоката ОСОБА_4 захисником ОСОБА_3 з 06.04.2017 року.
Що стосується інших вимог заявника, а саме: визнання незаконною бездіяльність суб`єкта оскарження, яка виразилась в незабезпеченні ОСОБА_3 права мати вибраного ним захисника та зобов`язання суб`єкта оскарження припинити порушення права на захист ОСОБА_3 то вони задоволенню не підлягають, оскільки дублюють задоволенні вимоги.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 22, 223, 303-307 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
Скаргу ОСОБА_3 на незаконні рішення, дії та бездіяльність старшого слідчого СВ ВП № 1 КВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 задовольнити частково.
Визнати незаконним рішення та дії старшого слідчого СВ ВП № 1 КВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 по відмові в допуску адвоката ОСОБА_4 в якості захисника ОСОБА_3 до судового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002092 та скасувати незаконне рішення .
Зобов`язати старшого слідчого СВ ВП № 1 КВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 визнати адвоката ОСОБА_4 захисником ОСОБА_3 з 06.04.2017 року.
В задоволенні інших вимог відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

Повний текст ухвали виготовлено 26.06.2017 року