Провадження № 1-кп/520/428/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.02.2017 року м.Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 і прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Одесі матеріали кримінального провадження та угоду про визнання винуватості, стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Легніця, Республіка Польща, грузина, громадянина України, не одруженого, раніше не судимого, з середньо-спеціальною освітою, сержанта, звільненого з посади інспектора прикордонної служби 2 категорії відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІІІ категорії (тип А), зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.3 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту і наданої угоди про визнання винуватості від 15 лютого 2017 року ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ст. 407 ч.3 КК України, за наступних обставин.

04 квітня 2014 року ОСОБА_7 призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_3 , та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін). В той же деньОСОБА_7 наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (І категорії) ІНФОРМАЦІЯ_5 за №128-ос зараховано до списків особового складу загону, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІІІ категорії (тип А).

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату.
Відтак, з 04 квітня 2014 року, тобто з моменту відправлення ОСОБА_7 до військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін), він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку проходження військової служби.
Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або віншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника),на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Проте, всупереч вищезазначених вимог закону, ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби призваним за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІІІ категорії (тип А) військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін), у військовому званні «сержант», усвідомлюючи відсутність відповідного дозволу командира, діючи з прямим умислом з метою тимчасово ухилитися від військової служби, 10 листопада 2014 року, не з`явився вчасно на військову службу без поважних причин до розташування вищезазначеної військової частини, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та ухилявся від проходження військової служби до 13 березня 2015 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

13 березня 2014 року сержанта ОСОБА_7 наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (І категорії) ІНФОРМАЦІЯ_6 (І категорії) Державної прикордонної служби України №127-ос звільнено з військової служби через службову невідповідність.

Досудовим слідством вказані умисні дії ОСОБА_7 були кваліфіковані за ст.407 ч.3 КК України.

15 лютого 2017 року під час судового засідання між обвинуваченим ОСОБА_7 і прокурором укладена угода про визнання винуватості, згідно до якої обвинувачений ОСОБА_7 беззастережно визнав свою вину під час судового засідання і сторони погодились на призначення покарання ОСОБА_7 , із застосуванням ст. 69 КК України, яке не зазначене в санкції ч. 3 ст. 407 КК України, у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 10200 (десять тисяч двісті) гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 повністю і беззастережно визнав свою вину в скоєнні вказаного кримінального правопорушення та підтвердив, що дійсно у період з 10.11.2014 року по 13.03.2015 року ухилявся від проходження військової служби. Обвинувачений ОСОБА_7 щиросердечно розкаявся у вчиненому та погодився з узгоджений угодою покаранням в вигляді штрафу, пояснив що він спроможний сплатити вказаний розмір штрафу.

Встановивши, що показання обвинуваченого ОСОБА_7 повністю відповідають фактичним обставинам скоєння кримінального правопорушення, вказаним в матеріалах кримінального провадження та угоді про визнання винуватості, з`ясувавши що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин і не оспорює їх, приймаючи до уваги відсутність сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, дозволяє суду дійти висновку про те, що своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_7 за кваліфікуючими ознаками нез`явлення військовослужбовцем (крім строкової служби) вчасно на військову службу без поважних причин, тривалістю понад один місяць, скоїв злочин, передбачений ст.407 ч.3 КК України.

Перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши в обвинувачуваного повне розуміння ним його процесуальних прав, та відсутності у суду даних про будь-які обставини, які б примусили ОСОБА_7 погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, тобто добровільність укладення угоди, характеру висунутого щодо нього обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з наступних підстав.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 згідно ст.12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості та відповідно до ч.4 ст.469 КПК України, враховуючі тяжкість злочину, відсутність потерпілого, та у випадку завдання злочином шкоди лише державним та суспільним інтересам, може бути укладено угоду про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим.

Угода за змістом укладена відповідно до ст.472 КПК України і має усі необхідні реквізити та відомості, у т.ч. стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди.

Судом, відповідно до ст.474 КПК України, роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_7 процесуальні права, характер обвинувачення, вид покарання та наслідки укладання, затвердження та невиконання угоди, передбачені ст.ст.473, 476 КПК України, роз`яснені вичерпні підстави оскарження вироку суду, винесеному на підставі угоди.

Умови укладеної угоди не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод чи інтересів сторін чи інших осіб.

З тексту угоди не вбачається обставин, які б свідчили про очевидну неможливість виконання обвинуваченим узятих на себе за угодою зобов`язань.

При обрані виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує тяжкість скоєного злочину, особу обвинуваченого і обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставин, які у відповідності до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченому, не встановлено.

Обставинами, які пом`якшують, у відповідності зі ст.66 КК України, покарання обвинуваченому є повне визнання своєї вини, щире розкаяння у вчиненні злочину і сприяння в його розкритті.

Крім того, призначаючи покарання, суд приймає до уваги, в якості обставин, які, згідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання, також те, що ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації та проживання у м. Одесі, де мешкає разом з батьками, братом та сестрою, за місцем проходження служби характеризується позитивно, він раніше не судимий. Також суд приймає до уваги як пом`якшуючу покарання обставину - тяжкий збіг сімейних обставин, матеріальний стан обвинуваченого ОСОБА_7 та його сім`ї.

В зв`язку з викладеним суд вважає, що ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, у зв`язку з чим, з урахуванням особи винного, вважає можливим визнати зазначені обставини винятковими і призначити обвинуваченому основне покарання з застосуванням ст.69 КК України, тобто перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини цього кодексу за цей злочин.
У зв`язку з чим, суд вважає необхідним і достатнім для перевиховання обвинуваченого та попередження нових злочинів, призначити обвинуваченому покарання у вигляді штрафу.

В зв`язку з викладеним суд вважає, що обставини, які обтяжують і пом`якшують покарання, дані про особу ОСОБА_7 , характер кримінального правопорушення та інші обставини цілком враховані угодою про примирення і знайшли своє відображення в узгодженому покаранні.

В зв`язку з тим, що запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався, клопотання про обрання запобіжного заходу прокурором не заявлялось, суд вважає можливим не обирати до обвинуваченого запобіжний захід до набрання вироком чинності.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст.373, 374, 474, 475 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

Затвердити угоду від 15.02.2017 року між прокурором ОСОБА_5 і обвинуваченим ОСОБА_7 про визнання винуватості у кримінальному провадженні внесеному у ЄРДР за № 0000191 від 31.10.2014 року.

ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.3 КК України і призначити узгоджене сторонами покарання у вигляді штрафу у розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 (десять тисяч двісті) гривень.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, через Київський районний суд м. Одеси .
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1