Ухвала іменем україни 06 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

судді доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 26 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 11 січня 2017 року щодо ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 26 вересня 2016 року,
ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавленні волі на строк 8 років.

За обставин встановлених судом та детально наведених у вироку ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 06 грудня 2015 року, близько 04.00-05.00 год., будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись неподалік від місцевого кінотеатру за адресою АДРЕСА_2 , під час бійки, яка виникла на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, наніс два удари кулаками обох рук в область голови ОСОБА_6 , внаслідок чого останній упав на асфальт.

Продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 схилившись над ОСОБА_6 , почергово наніс останньому три-чотири прямих удари кулаками обох рук в область голови, а також один удар ногою в область тулуба, внаслідок яких потерпілий не приходячи до свідомості 06.12.2015 року був доставлений до Вінницького військово-медичного клінічного центру Центрального регіону, в якому від отриманих травм помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Даними діями ОСОБА_5 заподіяв ОСОБА_6 умисні тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1020 від 22.01.2016 року знаходяться в прямому причинному зв`язку з настоям смерті потерпілого, яка наступила в результаті важкої закритої черепно-мозкової травми, яка в своєму перебігу ускладнилась набряком та дислокацією головного мозку.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 11 січня 2017 року вказаний вирок щодо ОСОБА_5 залишено без змін.

У касаційній скарзі захисник посилаючись на істотне порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_5 та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судами невірно застосовано норми матеріального права, неправильно надано правову оцінку обставинам викладених у судових рішеннях. Вважає, що висновки судів не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Апеляційний суд, на думку захисника ОСОБА_4 , не перевірив доводів наведених у його апеляційній скарзі, і належним чином не мотивував свого рішення. Крім того, на його думку, суд апеляційної інстанції, залишаючи в силі вирок суду першої інстанції, не навів даних, які стали підставою для відхилення його апеляції в частині перекваліфікації дій ОСОБА_5 з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 124 цього Кодексу та призначення покарання в межах санкції цієї статті, а також належним чином не перевірив усіх доводів, викладених в апеляції захисника.

Перевіривши доводи наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на нижчевикладене.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність правозастосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки фактичних обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Фактичні обставини кримінального провадження були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанції й перегляду у касаційному порядку не підлягають, оскільки з урахуванням положень ч. 1 ст. 438 КПК України невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неповнота судового розгляду не є підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції.

Зі змісту наданих судових рішень убачається, що висновок районного суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про доведеність винуватості ОСОБА_5 у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_6 , суди зробили на підставі сукупності доказів, зібраних та перевірених у судовому засіданні відповідно до процесуального законодавства, зокрема на підставі показань потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,, ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , а також даних, що містяться у протоколах слідчих дій та висновками експертиз.
Так, згідно висновку судово-медичної експертизи №1020 від 22.01.2016 року смерть потерпілого ОСОБА_6 наступила в результаті важкої закритої черепно-мозкової травми, яка в своєму перебігу ускладнилась набряком та дислокацією головного мозку. Між смертю та закритою черепно-мозковою травмою є причино-наслідковий зв`язок.
Незважаючи на невизнання вини засудженим ОСОБА_5 , про обставини та механізм спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, про які розповідав як сам засуджений, так і свідки за участю понятих, під час слідчого екперименту, відповідають медичним даним, які встановленні при судово-медичному дослідженні тіла ОСОБА_6 .
Отже, характер заподіяння тілесних ушкоджень, їх локалізація, механізм завдання та морфологічні властивості черепно-мозкової травми, підтверджують висновок суду про спрямованість умислу ОСОБА_5 на нанесення умисного тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент нанесення, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_6 .
Жодних даних, які би ставили під сумнів достовірність показань потерпілих, свідків, судом не встановлено. Крім того, ці показання не містять розбіжностей щодо викладення характеру розвитку подій та послідовності дій учасників.

Доводи захисника у касаційній скарзі про неправильність кваліфікації дій засудженого за ч. 2 ст. 121 КК України є безпідставними, оскільки протилежні висновки суду першої інстанції, з якими погодився апеляційний суд, в цій частині ухвалено, у відповідності до вимог ст. 370 КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 зазначеного Кодексу.

Крім того, визнавши вказані докази достовірними та оцінивши їх в сукупності з іншими фактичними даними, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 121 КК України.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення та повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

На думку колегії суддів, призначене засудженому ОСОБА_5 покарання у виді позбавленні волі на строк 8 років, є обґрунтованим і необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам статей 50, 65, 66, 67 КК України.
Крім того, апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 в порядку ст. 404 КПК України, перевіривши ретельно всі доводи апелянта та надавши на всі з них вичерпні відповіді не знайшов підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_5 на ст. 124 КК України, як про це ставилось питання в апеляційній скарзі.Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Жодних даних, які би свідчили, що у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 було допущено неправильне застосування кримінального закону, що перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не встановлено.
З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність відкриття кримінального провадження і перевірки його матеріалів, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 26 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 11 січня 2017 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3