Справа №295/5070/17

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.05.2017 року м. Житомир
Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,
за участі: секретаря ОСОБА_2 ,
представника заявника ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
Тому оскільки арешт накладений на майно необгрунтовано і потреба в арешті на нього відпала, просить скасувати арешт майна, а саме: 40 колод деревини породи дуб, автомобіль марки «DAF 95.380 ХF», д.н.з. НОМЕР_1 , напівпричіп марки «WIELTON PTS 34.100», д.н.з. НОМЕР_2 , що належать йому на праві власності, видаткову накладну № ВТ-0000030 від 14.02.2017 року, товарно-транспортну накладну № 1 від 14.02.2017 року, видані ним, спеціфікацію від 14.02.2017 року, видану ФОП ОСОБА_6 , свідоцтво про реєстрації транспортного засобу серії НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , які були вилучені під час проведення огляду місця події 14.02.2017 року.
Представник заявника в судовому засіданні підтримав вимоги клопотання з викладених у ньому підстав та пояснив, що походження деревини є законним, що підтверджується, зокрема товарно-транспортними накладними та отриманими ним відповідями від лісгоспів.
Прокурор та слідчий у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, пояснивши, що вилучене майно є речовими доказами і потреба в його арешті не відпала. На теперішній час перевіряється законність походження деревини, на направлені органом досудового розслідування запити до лісгоспів ще не отримано однієї відповіді та всі слідчі дії на даний час не завершені.
Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 28.02.2017 року скасовано ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 17.02.2017 року, якою у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно відмовлено, та задоволено апеляційно скаргу прокурора Житомирської місцевої прокуратури і накладено арешт на майно, яке було вилучене під час проведення огляду місця події 14.02.2017 року та належать на праві власності Спільному українсько-польському підприємству ТОВ «Варта», а саме: 40 колод деревини породи дуб; автомобіль марки DAF 95.380 XF, державний номерний знак НОМЕР_1 , напівпричіп WIЕLТОN PTS 34.100, державний номерний знак НОМЕР_2 , які на праві власності належать Спільному українсько-польському підприємству ТОВ «Варта», видаткову накладну №ВТ-0000030 від 14.02.2017 року, товарно-транспортну накладну № 1 від 14.02.2017 року, видані СУПП ТОВ«Варта», спеціфікацію від 14.02.2017 року, видану ФОП ОСОБА_6 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 .
Підставою для накладення арешту судом зазначено те, що зафіксована при проведенні огляду місця події невідповідність документів наявному майну, що перевозилось і щодо реалізації якого державою введено обмеження, дає обґрунтовані підстави для розумних сумнівів у тому, що вилучене майно є речовим доказом і ненакладення арешту на яке може унеможливити проведення повного, об`єктивного, всебічного досудового розслідування та призвести до втрати речових доказів.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).
Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
За правилами ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Частиною 1 ст. 174 КПК України визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
За наведених обставин, враховуючи, що майно, на яке накладено арешт, відповідаючи критеріям ст. 98 КПК України, є речовим доказом у кримінальному провадженні і арешт на нього накладений ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 28.02.2017 року обґрунтовано, а також необхідність у накладенні арешту полягає в збереженні речових доказів, що передбачено ч. 2 ст. 170 КПК України, потреба у застосуванні арешту на вказане майно не відпала, так як всі слідчі дії, направлені на перевірку законності походження деревини, органом досудового розслідування не завершені, через що підстав для скасування арешту не вбачається.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 170, 174 КПК України,
УХВАЛИВ:
Ухвала оскарженню не підлягає.

Оголошення повного тексту ухвали о 12-50 год. 02 червня 2017 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1