АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 213/527/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/230/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 10 травня 2017 року апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000623 на вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2017 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, освіта базова загальна середня, розлученого, має неповнолітнього сина - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого: ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» - газорізальником в управлінні з ремонту технологічного устаткування, проживаючого та зареєстрованого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, який визнаний винним та засуджений за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 250 (двісті п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами.
Цивільний позов ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 3770 (три тисячі сімсот сімдесят) гривень 79 коп., на відшкодування моральної шкоди - 17000 (сімнадцять тисяч) гривень. В задоволені решти позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_8 в доход держави витрати, пов`язані із залученням експерта за проведення експертизи №58/27-8 від 27.01.2016 р. у розмірі 1075 гривень 20 коп.
Питання з речовими доказами вирішено.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_10

обвинувачений ОСОБА_8

захисник ОСОБА_11

потерпіла ОСОБА_6

представник потерпілої ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2017 року відносно ОСОБА_8 скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити свій вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити у виді штрафу в сумі, кратній 250 (двісті п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. В іншій частині вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2017 року відносно ОСОБА_8 змінити, стягнувши з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_6 відшкодування за завдану їй моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн. та позбавити ОСОБА_8 права керування транспортними засобами на певний строк.

Вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2017 року ОСОБА_8 був визнаний винним та засуджений за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК Україниза наступних обставин.

24 листопада 2015 року приблизно в 17 годин 15 хвилин, в темний час доби, водій ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без пасажирів та вантажу, рухався по мокрому асфальтному покриттю, освітленому міським електроосвітленням з електроопор, по проїжджій частині дороги пр. Південний, з боку вул. Будівельників в напрямок вул. Подлєпи в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу. В цей же час, попереду руху автомобіля «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , проїзну частину дороги проспекту Південний в м. Кривий Ріг, в районі нерегульованого пішохідного переходу, з ліва направо, по ходу руху вказаного автомобіля, переходила пішохід ОСОБА_6 , яка рухалася в темпі швидкого кроку, не змінюючи напрямок та темп свого руху, яка рухалась разом зі своєю донькою ОСОБА_12 .
Водій ОСОБА_8 , при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішоходів ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , що наближалися до смуги руху керованого ним автомобіля, проявив неуважність до дорожньої обстановки, маючи технічну можливість запобігти наїзду на пішоходів, вчасно заходів для зменшення швидкості руху автомобіля «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , або безпечного для інших учасників руху об`їзду не прийняв та в результаті необережних дій, не зупинив керований ним автомобіль для того, щоб надати можливість перейти дорогу та уникнути наїзду на пішоходів, чим грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме п.п.1.5, 1.7, 2.3 б), 2.3 д), 12.3. Правил дорожнього руху України, згідно яких:
«1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху ... не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
«1.7. Водій, пішоходи та пасажири зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як діти, люди похилого віку та особи з явними ознаками інвалідності»;
«2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну,... і не відволікатися від керування ним у дорозі»;
... д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;
«12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
Внаслідок недотримання зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною і достатньою умовою для запобігання події, в районі нерегульованого пішохідного переходу, по проїжджій частині дороги проспекту Південний в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу, водій ОСОБА_8 в результаті необережних дій, допустив наїзд керованого ним автомобіля «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_6 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 , травмована. Відповідно до висновку содово-медичної експертизи №171 від 03.02-08.02.2016 року, потерпілій ОСОБА_6 заподіяні наступні тілесні ушкодження: закритий 2-х щиколоточний перелом кісток лівої гомілки зі зміщенням уламків, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалості розладу здоров`я (більше 21 доби).
Між порушенням водієм ОСОБА_8 , правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України та настанням наслідків - заподіянням потерпілій ОСОБА_6 середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, є прямий причинний зв`язок.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на ті обставини, що судом першої інстанції призначено ОСОБА_8 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі. Так, суд не в повній мірі врахував обставини даного правопорушення, а саме той факт, що потерпіла просила суворо покарати ОСОБА_8 , а також призначити йому додаткове покарання позбавлення права керувати транспортним засобом.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник потерпілої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 посилається на ті обставини, що завдана потерпілій ОСОБА_6 моральна шкода є дуже істотною, що було доведено в судовому засіданні, у зв`язку з чим відшкодування за завдану їй моральну шкоду має бути збільшене до 100 000,00 грн. Зокрема, під час ухвалення вироку судом першої інстанції не була врахована тривалість фізичних страждань, які були перенесені потерпілою ОСОБА_6 , кількість операційних втручань, які мали місце, тощо. Під час ухвалення вироку судом також не була врахована тривалість періоду, протягом якого потерпіла ОСОБА_6 , в зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, була позбавлена можливості влаштуватися на роботу, працювати і заробляти собі на життя. Також, представник потерпілої вважає, що ОСОБА_8 є небезпечним для пішоходів, а отже має бути позбавлений права керувати транспортними засобами на певний строк.

Потерпіла ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_7 в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, кожен окремо, просили задовольнити апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_7 . Після часткового відшкодування обвинуваченим потерпілій матеріальної шкоди, відмовились від вимог апеляційної скарги в частині призначення обвинуваченому додаткової міри покарання, наполягали на задоволення апеляційних вимог в частині збільшення розміру стягнутої моральної шкоди. Проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор підтримав апеляцію прокурора, що приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції у кримінальному провадженні, просив колегію суддів задовольнити її в повному обсязі. Апеляційну скаргу потерпілої підтримала в частині призначення додаткової міри покарання, але після відмови потерпілої від апеляційних вимог в цій частині, інші вимоги апеляційної скарги потерпілої просила залишити без задоволення.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_13 в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, кожен окремо, апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої просили залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційні скарги сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, вислухавши думку сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судових засідань та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про скоєння ОСОБА_8 кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, кваліфікація його дій за ст.286 ч.1 КК України в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому відповідно до ст.404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.

Перевіряючи законність і обґрунтованість вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Доводи викладені в апеляційній скарзі прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_8 покарання, не підлягають задоволенню, так як призначене покарання обвинуваченому відповідає вимогам ст.65 КК України.

Положеннями ст.ст.50, 65 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначені покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином, призначивши обвинуваченому покарання у виді штрафу в дохід держави без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Як було встановлено колегією суддів, вимоги вказаної норми закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Як видно із вироку суду, при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості та є необережним злочином.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого судом визнано його щире каяття, щиросердне визнання вини, а також те, що він має на утриманні неповнолітнього сина(том 2 а.кп.126-134).

Обставин, що обтяжують покарання, під час судового розгляду не встановлено.

Також судом враховані дані про особу ОСОБА_8 , а саме те, що він раніше не судимий (том 1 а.кп.28, 29), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебував та не перебуває (том 1 а.кп.31, 33), розлучений, працює, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання (том 1 а.кп.40, 41), має на утриманні неповнолітнього сина (том 1 а.кп.56, том 2 а.кп.38).

Крім того, згідно довідки з Криворізького ВП ГУ НП в Дніпропетровській області №14/3-162 від 10.12.2015 року, обвинувачений ОСОБА_8 згідно облікової БД АІС «Адмінпрактика», станом на 10.12.2015 року, до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України не притягувався (том 1 а.кп.38).

Також, обвинувачений ОСОБА_8 з самого початку судового слідства давав правдиві покази, вину свою у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнавав в повному обсязі та щиро розкаювався у скоєному, що підтверджується вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2017 року (том 2 а.кп.126-134).

Крім того, під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 частково відшкодував потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 2000 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції з приводу того, що вищезазначені обставини дають підстави вважати, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 , йому необхідно призначити покарання у виді штрафу, в межах санкції ч.1 ст.286 України.

Крім того, судом першої інстанції було враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 цивільний позов потерпілої визнав частково та потерпіла наполягала на суворій мірі покарання.
Вимог апеляційної скарги прокурора з приводу необхідності позбавлення обвинуваченого ОСОБА_8 права керування транспортними засобами на певний строк, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Так, під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції було встановлено, що потерпіла разом з донькою, як пішоходи, переходили проїзну частину дороги за кілька метрів від пішохідного переходу, окрім цього потерпіла зупинила маршрутне таксі в забороненому для зупинки місці і таким чином також допустила порушення ПДР України, що в сукупності разом із необережними діями обвинуваченого під час руху автомобіля, призвело до настання ДТП та наїзду на потерпілу.
Вказаний факт не заперечувався ані самою, потерпілою, ані її представником, як під час досудового слідства, так і при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції та був підтверджений показами свідка ОСОБА_12 . Будь-яких спростувань цього факту не було надано ними і в суді апеляційної інстанції.
В зв`язку з вищевикладеним, на думку колегії суддів, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, тому законних підстав для призначення йому більш суворого покарання та призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, колегія суддів не вбачає.

До того ж, під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, потерпіла та її представник просили не призначати обвинуваченому ОСОБА_8 додаткову міру покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Також, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 з приводу збільшення розміру стягнутої з обвинуваченого на користь потерпілої моральної шкоди, з огляду на наступне.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналізуючи фактичні обставини кримінального провадження колегія суддів приходить до висновку про те, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, у розмірі 17 000 грн., стягнутий з обвинуваченого на користь потерпілої, відповідає обсягу фізичних та моральних страждань, що мали місце внаслідок вчиненого ним кримінального правопорушення.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що потерпілій були завдані травми у вигляді: закритого 2-х щиколоточного перелому кісток лівої гомілки зі зміщенням уламків, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалості розладу здоров`я (більше 21 доби). Від вказаних травм потерпіла пережила душевні страждання та фізичний біль.
Також, колегія суддів приймає до уваги ставлення самого обвинуваченого до питання відшкодування моральної шкоди потерпілій, який визнав цивільний позов потерпілої частково та не заперечував відшкодувати завдану їй моральну шкоду, але в меншому розмірі, ніж просила потерпіла.

Отже, виходячи з зазначеного, беручи до уваги конкретні обставини кримінального правопорушення, наслідки, що наступили, тяжкість тілесних ушкоджень, завданих потерпілій, характер і тривалість фізичних і моральних страждань, істотність вимушених змін в її життєвих стосунках, той факт, що потерпіла також допустила порушення правил ПДР України, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції, у розмірі 17 000 грн. відповідає засадам розумності та справедливості.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з вимогами апеляції представника потерпілої о з приводу збільшення суми стягнутої моральної шкоди.

Будь-яких даних, які б свідчили про упередженість органів досудового слідства чи суду, колегією суддів не виявлено. Під час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження вимоги норм чинного Кримінального процесуального кодексу України було дотримано.

Істотних порушень вимог КПК України, які перешкоджали суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження в тому числі в частині вирішення цивільного позову, та ухвалити законний, обґрунтований і справедливий вирок, не встановлено.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої не підлягають задоволенню, а вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2017 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2017 року відносно ОСОБА_8 , засудженого за ч.1 ст.286 КК України залишити без змін.

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4