печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 квітня 2017 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність заступника начальника відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 ,-

В С Т А Н О В И В :
Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із скаргою і просить зобов`язати прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 повернути останньому вилучені грошові кошти під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , який відбувся 03.02.2017 року, в рамках кримінального провадження № 0000188.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на доводи викладені в ній.

Прокурор ОСОБА_6 та слідчий ОСОБА_5 заперечували проти задоволення скарги, вказуючи, що вилучені грошові кошти були здобуті незаконним шляхом та наразі проводяться слідчі дії,за результатами яких буде встановлено їх походження.

В судовому засіданні встановлено, що 03.02.2017 року слідчими Генеральної прокуратури України, в межах досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000188 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, був проведений обшук м. Київ, вул. Глибочицька, 40-х (4-й поверх), про що був складений протокол.

За результатами проведеного обшуку були вилучені грошові кошти, які були знайдені на столі та в шухлядах столу кабінету № 2,а саме: 23 900 доларів США, 2 350 Євро, 75 280 грн., а також грошові кошти знайдені в сейфі кабінету № 2,а саме: 79 810 доларів США, 80 Євро, 8 482 грн.

Сторона захисту стверджує, що ОСОБА_4 , згідно фабули обставин, викладених слідчим у клопотанні, не є фігурантом даного кримінального провадження та допитаний в його рамках в якості свідка. Також в обґрунтування законності походження грошових коштів стороною захисту було подано копію податкової декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_4 .

Більше того, системний аналіз змісту ухвали слідчого судді від 01 лютого 2017 року та протоколу обшуку від 03 лютого 2017 беззаперечно вказує на те, що вилучене майно не міститься в переліку предметів та документів, які зазначені до відшукання в ухвалі слідчого судді про обшук.

Згідно з ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право серед іншого, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Крім того, сам по собі факт надання дозволу на проведення обшуку з метою виявлення та вилучення певних речей та документів, предметів і грошових коштів ще не вказують на те, що вилучені речі, предмети та документи відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167, ст. 98 КПК України. Зазначене також обґрунтовується тим, що у випадку вилучення майна, яке, за переконанням органу досудового розслідування, містить відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення чи здобуте злочинним шляхом, тощо, він не пізніше наступного робочого дня зобов`язаний звернутись до слідчого судді з клопотанням в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України про його арешт, довівши наявність обставин, визначених ст. 98, ч. 2 ст. 167, ст. 170 КПК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З доводів скарги слідує, і зазначені обставини не спростовані, що орган досудового розслідування не звертався до слідчого судді з клопотанням в порядку ст. ст. 170-172 КПК України про арешт вилучено під час обшуку 03.02.2017 майна, а відтак останнє має режим тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, зокрема, за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.

Водночас, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Отже, за відсутності судового рішення про арешт майна в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України, воно вважається тимчасово вилученим та підлягає негайному поверненню володільцю, у зв`язку з чим скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 98, 100, 168, 169, 171, 173, 303, 305, 307, 309, 372, 376, 532 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
зобов`язати заступника начальника відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000188 повернути ОСОБА_4 вилучені під час обшуку грошові кошти в розмірі: 23 900 доларів США; 2 350 Євро, 75 280 гривень; 79 810 доларів США; 8 482 гривні.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1