Провадження № 1-кп/331/28/2017
ЄУН 331/594/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 травня 2017 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя кримінальне провадження з обвинувальним актом щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Василівка Запорізької області, громадянина України, українця, не одруженого, який не має на утриманні неповнолітніх дітей, тимчасово не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимому:

-05.08.2002 року Василівським районним судом Запорізької області за ст.ст. 185 ч.2,185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі;

-01.09.2005 року Василівським районним судом Запорізької області за ст.ст. 185 ч.3, 15 ч.3, 185 ч.3 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим терміном 3 роки;

-10.12.2007 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ст.ст, 185 ч.2, 185 ч.3, 186 ч.2 КК України до 6 років позбавлення волі;

-05.08.2014 році Лозівським місьрайонним судом Харківської області за ст. 296 ч.4 КК України до 4 років позбавлення волі» 18.12.2014 року. Апеляційним судом Харківської області ОСОБА_3 було знижено покарання до 3 років 6 місяців. Звільнився 19.08.2015 року по відбуттю терміну покарання,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю
прокурора ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:
12 грудня 2015 року, приблизно о 22 годині 50 хвилин, ОСОБА_3 , будучи особою, раніше судимою за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята та непогашена у встановленому законом порядку, разом з невстановленою в ході досудового розслідування особою та потерпілим ОСОБА_6 знаходились в сквері, розташованому навпроти залізничного вокзалу «Запоріжжя-2» по вул. Костянтина Великого в м. Запоріжжі, де спільно вживали спиртні напої. Після завершення відпочинку ОСОБА_6 направився у бік залізничного вокзалу. У цей момент, ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, разом з невстановленою особою, діючи повторно, достовірно знаючи, що у потерпілого при собі є цінне майно, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, попрямували за ОСОБА_6 . У подальшому приблизно через 100 метрів ОСОБА_6 наздогнала невстановлена особа та потягнула за капюшон, від чого ОСОБА_6 впав спиною на землю. Далі невстановлена особа, діючи умисно, з метою придушення опору потерпілого та досягнення спільного злочинного наміру, наступила ногою на шию останнього, а також нанесла не менше трьох ударів рукою по обличчю потерпілого ОСОБА_6 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді синців у зовнішньому куті правого ока, в лівій завушній області та в області противозавиткової лівої вушної раковини, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. У цей момент, ОСОБА_3 , скориставшись безпорадним станом потерпілого, діючи умисно та за попередньою змовою з невстановленою особою, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, відкрито викрав з кишені куртки ОСОБА_6 його особисте майно, а саме:мобільний телефон «Gsmart», чорного кольору, вартістю 150 гривень; сім-картку оператора мобільного зв`язку «МТС», яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , який матеріальної цінності для потерпілого не представляє; грошові кошти у розмірі 180 гривень, а всього відкрито заволодів майном на загальну суму 330 гривень, завдавши потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вказану суму, поклавши викрадене собі до кишені, тим самим отримав можливість ним вільно розпоряджатись, аж до моменту затримання його працівниками поліції.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у скоєнні злочину не визнав та пояснив, що 12.12.2015 року на ринку «Анголенко» від познайомився із потерпілим ОСОБА_6 , який був разом із чоловіком приблизно сорока років. Придбавши алкогольні напої, вони направились у сквер біля залізничного вокзалу «Запоріжжя-2», де на лавці стали розпивати алкогольні напої. Під час відпочинку між потерпілим та незнайомим чоловіком виник конфлікт з приводу грошей, який переріс у бійку. Спостерігаючи за конфліктом, він думав їх розняти, однак злякався. У цей момент невідомий чоловік передав йому речі потерпілого, які він машинально взяв у руки та почув крики працівників поліції. Невідомий чоловік швидко утік, а він залишився стояти поруч із потерпілим. Під час затримання працівники ППС застосували до нього грубу силу, повалили на землю, а потім поклали до кишені його одягу речі потерпілого, погрожуючи фізичною розправою у разі невизнання своєї провини. Він не мав ніякої змови щодо вчинення злочину щодо потерпілого, а став лише вимушеним свідком конфлікту. Просив суд виправдати його, оскільки вказаного злочину він не вчинював.
Не дивлячись на невизнання своєї провини, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочині підтверджується наступними доказами.
Потерпілий ОСОБА_6 , будучи допитаний у режимі відео конференції, пояснив, що 12.12.2015 року на ринку «Анголенко» у м. Запоріжжі він познайомився із двома невідомими чоловіками, які були разом із жінкою, та вирішили випити алкогольні напої. У сквері неподалік від залізничної станції «Запоріжжя-2» вони усі разом відпочивали. Під час спільного вживання алкогольних напоїв чоловік наполегливо просив дати йому грошей на дорогу, однак він відмовив. Також пам`ятає, що давав ОСОБА_3 свій мобільний телефон, щоб вставити сім-карту. Через деякий час він вирішив піти, попрощався та попрямував у бік залізничної станції. У цей момент один із чоловіків ударив його ззаду та завалив на землю, після чого поставив ногу на горло, а він намагався вирватися. У цей момент хтось обшукував його кармани та забрав його майно (телефон, гроші та документи). Що робив безпосередньо ОСОБА_3 , він не бачив, однак зрозумів, що його обшукують дві особи, які діють спільно та разом. Після того, як до них стали наближатися працівники поліції, невідомий чоловік швидко побіг, а ОСОБА_3 залишився стояти поруч із ним. На сьогоднішній момент він матеріальних претензій до обвинуваченого не має та просить його суворо не карати.
Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що взимку 2015 року він ніс службу у патрульно-постовій службі разом із ОСОБА_8 . Приблизно о 21-22 годині вони отримали виклик, що у сквері навпроти залізничного вокзалу «Запоріжжя-2» кричить чоловік. Під`їхавши у визначене місце, вони також почули крики чоловіка та побігли у той бік. Наближаючись до місця подій, він бачив силуети двох осіб, один із яких лежав на землі, а інший сидів на ньому та наносив удари, а, побачивши їх, намагався втекти, однак їм вдалося його затримати. Це був ОСОБА_3 . Від потерпілого вони дізнались, що під час подій було двоє чоловіків, один із яких зник, при цьому потерпілий точно вказав на ОСОБА_3 як на особу, яка обшукувала його та намагалась заволодіти його грошима та речами. Після затримання ОСОБА_3 у нього в карманах було виявлено та вилучено майно потерпілого (паспорт, телефон). Іншого учасника подій знайти не вдалося.
Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що у 2015 році він працював у ППС та перебував на зміні. У вечірній час він із колегами отримали виклик про грабіж біля залізничної станції «Запоріжжі-2», куди одразу виїхали. Оскільки він був за кермом автомобіля, його колеги вийшли першими та попрямували у бік скверу, де відбувалась якась потасовка, а він під`їхав туди на 2-3 хвилини пізніше. Коли підійшов на місце подій, то бачив там потерпілого, який розповідав про те, що сталося, зазначаючи, що його побили та забрали гроші, телефон і документи, вказуючи, що ОСОБА_3 є одним із злочинців. У подальшому у кишені ОСОБА_3 було виявлено майно потерпілого. Далі на патрульному автомобілі він поїхав за слідчо-оперативною групою, яка розпочала проведення слідчих дій.
Крім того, провина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується наступними доказами:
-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_6 , який просив притягнути до кримінальної відповідальності невідомих осіб, які заволоділи його майном;
-протоколом огляду місця події від 12.12.2015 року, згідно якого місцем огляду є ділянка місцевості, розташована у сквері напроти залізничного вокзалу «Запоріжжя-2», де біля лавки перебуває ОСОБА_3 , на лавці лежать паспорт громадянина України на ім.»я ОСОБА_6 , свідоцтво про народження, грошові кошти у розмірі 31 грн., три мобільні телефони із фото таблицею до даного протоколу;
-висновком експерта № 5078 від 21.12.2015 року, згідно якого у ОСОБА_6 були виявлені крововиливи у зовнішньому куті правого ока, в лівій завушній області та в області противозавиткової лівої вушної раковини, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження;

-висновком додаткової експертизи № 5079Д від 21.12.2015 року, згідно якого ОСОБА_6 було спричинено не менше трьох травматичних впливів, можливість утворення даних ушкоджень під час падіння із висоти власного зросту виключається.

На підтвердження провини ОСОБА_3 прокурором було надано суду протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_6 від 13.12.2015 року. Однак, суд визнає вказаний доказ неналежним з огляду на наступне.
Згідно ст.. 228 КПК України перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.
Частиною 6 зазначеної статті передбачено, що за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання. Фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.
Як встановлено у судовому засіданні на момент проведення впізнання обвинуваченого ОСОБА_3 ,13.12.2015 року останній був затриманий та перебував під вартою, що свідчить про те, що у слідчого не було ніяких перешкод щодо проведення впізнання за зовнішнім виглядом за участю як обвинуваченого, так і його захисника, без порушення права останнього на участь у проведенні слідчої дії
Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Суд, оцінюючи зазначені докази за даним кримінальним провадженням на відповідність їх вимогам КПК, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України»). Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення у справі «Вєренцов проти України»). Таким чином, суд приходить до висновку про те, що зазначений протокол впізнання за участю потерпілого ОСОБА_6 є недопустимим доказом у справі, оскільки отриманий із порушенням норм діючого кримінально-процесуального закону.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 пояснив суду, що він не брав участь у спільному вчиненні злочину із невідомою особою щодо ОСОБА_6 , попередньої змови на заволодіння майном останнього не мав, а випадково опинився на місці подій. Оцінюючи надані обвинуваченим пояснення у судовому засіданні, суд вважає їх неправдивими, оскільки вони спростовуються поясненнями потерпілого ОСОБА_6 , який зазначив суду про те, що невідомий чоловік та ОСОБА_3 вчиняли незаконні дії щодо нього спільно, при цьому один наносив удари та стримував його спроби чинити опір, а інший шукав цінне майно у його кишенях. Той факт, що потерпілий не бачив, хто саме із злочинів вчиняв які дії не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_3 , оскільки обидва злочинця діяли узгоджено з метою досягнення спільної мети-заволодіти майном потерпілого.
Також разом із іншими доказами, суд враховує пояснення обвинуваченого про те, що він перебував на місці вчинення злочину поруч із потерпілим та невідомою особою, спостерігав за конфліктом, який переріс у бійку, отримав із рук невідомої особи майно потерпілого та надав свою мовчазну згоду на заволодіння цим майном із застосуванням насильства до потерпілого, при цьому ніяких активних дій, пов`язаних із припиненням незаконних дій невідомої особи не вжив, тим самим погодившись на участь у вчиненні злочину, який йому інкримінують.
Крім того, у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 , а також свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили суду той факт, що у кишенях ОСОБА_3 безпосереднього після його затримання було виявлено та вилучено особисте майно потерпілого. При цьому версія обвинуваченого про те, що вказане майно йому поклали до кишені працівники ППС не заслуговує на увагу, оскільки не підтверджується жодним доказом.
Таким чином, оцінюючі всі зібрані по справі докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у судовому засіданні доведена повністю.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно кваліфікувати за ч.2 ст. 186 КК України, тому що він своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, ОСОБА_3 вчинив злочин, який відноситься до категорії тяжких, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, та знову вчинив злочин, пов`язаний із заволодінням чужим майном з метою особистого збагачення, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно на момент затримання не працював, власної родини не мав.
На підставі викладеного, з урахуванням думки потерпілого, який не наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції ст.. 186 ч.2 КК України, що буде відповідати принципам та меті його призначення. При цьому підстав для обрання більш м`якого покарання, або для застосуванням ст.. 69 КК України не вбачається.
Посилання захисту на наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого у вигляді відшкодування шкоди, суд вважає недоречними, оскільки викрадене майно було повернуто потерпілому через своєчасні дії працівників правоохоронних органів, а не за ініціативою обвинуваченого.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Долю речових доказів по справі необхідно вирішити відповідно до положень ст.100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.368, 370, 374 КПК України, суд
З А С У Д И В:
ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді чотирьох років та шести місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з 13 грудня 2015 року.
Зарахувати ОСОБА_3 до строку призначеного покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 13 грудня 2015 року до моменту набрання вироком суду чинності включно у порядку, передбаченому ч.5 ст. 72 КК України.
Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Речові докази:
-паспорт громадянина України на ім.»я ОСОБА_6 , мобільний телефон «Gsmart», грошові кошти у розмірі 31 грн. повернути за належність потерпілому ОСОБА_6
-свідоцтво про народження ОСОБА_9 , Ксерокопію ідентифікаційного коду на ім.»я ОСОБА_9 , мобільний телефон «Моторола», мобільний телефон «Андроїд» - повернути за належністю ОСОБА_3
-два пластикових стакани, пачку цигарок знищити.
Вирок набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Запорізької області через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в Жовтневому районному суді м. Запоріжжя.

Суддя: ОСОБА_1