Справа № 149/1730/16-к
Провадження №11-кп/772/929/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 липня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:
Головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

потерпілої: ОСОБА_8

представника потерпілої: ОСОБА_9

розглянула 11 липня 2017 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження №0000236 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27 квітня 2017 року, яким

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кушелівки Хмільницького району Вінницької області, проживає АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

засуджено за ст.128 КК України та до виправних робіт на строк два роки за місцем роботи засудженого з відрахуванням 20 відсотків із суми заробітку засудженого в доход держави.

Вирішено питання з цивільним позовом.

За участю прокурора: ОСОБА_10

В С Т А Н О В И В :

Згідно вироку суду ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за те, що 31 березня 2016 року, біля 21:00 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до домогосподарства ОСОБА_8 , розташованому в АДРЕСА_2 , де перебувала його співмешканка ОСОБА_11 . Перебуваючи на території вищевказаного подвір`я, ОСОБА_6 вчинив суперечку з ОСОБА_11 . У ході вказаної суперечки до них підійшла ОСОБА_8 щоб заспокоїти ОСОБА_6 та ОСОБА_11 . ОСОБА_6 , діючи зі злочинною недбалістю, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, а саме, той факт, що перебуває на території приватної власності домогосподарства ОСОБА_8 , і що остання, будучи невисокого зросту, худорлявої статури, старша його за віком, підійшла до нього, не маючи наміру на завдання будь-якої шкоди, намагалася припинити його сварку з ОСОБА_11 . ОСОБА_6 , не передбачаючи, що його діяння може привести до суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, хоча повинен був і міг їх передбачити, умисно штовхнув двома руками ОСОБА_8 в область грудної клітки, в результаті чого остання впала на землю на лівий бік. Від падіння потерпіла отримала тілесне ушкодження, яке відповідно до висновку судово-медичних експертиз №100 від 08.06.2016 та №126 від 23.06.2016 відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я.

В своїй апеляційній скарзі засуджений просив вирок суду скасувати, а провадження по справі закрити, посилаючись на неповноту судового слідства та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Прокурор просив в своїй апеляційній скарзі скасувати вирок суду і постановити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді двох років обмеження волі із посиланням, що покарання, призначене, за вироком суду не відповідає вимогам ст.65 КК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення обвинуваченого і його захисника, які підтримали доводи поданої ними апеляційної скарги де ОСОБА_6 просив в своїх поясненнях, в судових дебатах і в останньому слові відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, не призначати йому більш суворого покарання, ніж обрано; міркування прокурора, який просив задовільнити їхню апеляційну скаргу, із підстав зазначених в ній; потерпілу та її представника, які підтримали апеляційну скаргу прокурора; дослідивши доводи обох апеляційних скарг та перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про законність прийнятого рішення із наступних підстав.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не узгоджуються із доказами, на які суд послався в своєму вироку.

Відповідно до показів потерпілої та свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які твердо заявляли, що саме після того як обвинувачений штовхнув потерпілу в груди, остання впала на землю та отримала перелом шийки лівого стегна.

Згідно висновків судово-медичних експертиз №100 від 08.06.2016 та №126 від 23.06.2016 зазначені ушкодження по ступеню важкості ушкоджень відносяться до середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Суд вірно визнав поведінку обвинуваченого в частині невизнання ним своєї вини за ст.128 КК України способом захисту від обвинувачення та методом уникнення від відповідальності за скоєне.

Кваліфікація скоєного не викликає сумнівів та ніким не оскаржується, юридична оцінка відповідає роз`ясненням п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я».

Як встановлено, потерпіла ОСОБА_8 не була знайома із обвинуваченим та не мала ніяких підстав оговорити його в скоєнні відносно неї злочину.

Тому її покази правдиві та не піддаються ніякій критиці. Позиція обвинуваченого, що ОСОБА_8 могла оступитись і впасти сама на землю не підтверджується ніякими доказами.

Доводи апеляції, що ОСОБА_6 не бачив потерпілу та не штовхав її, спростовуються вищенаведеними доказами, а тому не приймаються апеляційним судом до уваги.

Крім того, прохання обвинуваченого про залишення йому покарання, обраного судом, є у свою чергу підтвердженням визнання своєї вини, оскільки ОСОБА_6 добре обізнаний, що покарання призначається лише при наявності вини.

Позиція ОСОБА_14 який є кумом обвинуваченого та ОСОБА_11 його цивільної дружини, які прямо не вказували що ОСОБА_6 штовхав потерпілу, пояснюється їхньою зацікавленістю допомогти обвинуваченому уникнути кримінальної відповідальності. Із цих підстав апеляційний суд не бере їх до уваги при оцінці доводів обвинуваченого.

Зважаючи, що апеляційна скарга обвинуваченого не містить доводів щодо неповноти досудового чи судового слідства, а також не зазначено в чому саме висновки суду не відповідали встановленим обставинам, тому вона до задоволення не підлягає.

Щодо призначеного ОСОБА_6 покарання, то воно відповідає вимогам ст.65 КК України.

Апеляційний суд не може прийняти прохання прокурора про врахування судом невизнання вини ОСОБА_6 , як обставину, що впливає на обрання обвинуваченому більш суворого покарання, оскільки дана обставина не є обтяжуючою, передбаченою ст.67 КК України.

Інших обставин, які би впливали не призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання в апеляційній скарзі прокурора не наведено.

Зважаючи на вищенаведене та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 414, 420 КПК України апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора залишити без задоволення.

Вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27 квітня 2017 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 3 місяців із дня її оголошення, а обвинуваченим із дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

З оригіналом згідно: