Дата документу Справа № 331/5313/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/842/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 331/5313/16-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002300, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , смт. Степногорська Василівського району Запорізької області, українця, громадянина України, освіта середня технічна, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає в АДРЕСА_2 раніше засудженого:

1) 27.07.2006 року Михайлівським районним судом Запорізької області за ст.185 ч.1, 75, 76 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;

2) 16.10.2006 року Михайлівським районним судом Запорізької області за ст.185 ч.2, 185 ч.3, 70 ч.1,70 ч.4, 71 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 16.09.2019 року по відбуттю строку покарання;

3) 12.12.2011 року Михайлівським районним судом Запорізької області за ст.185 ч.2, 186 ч.2, 70 КК України до 4 років позбавлення волі;

4) 19.04.2012 року Михайлівським районним судом Запорізької області за ст.185 ч.2, 187 ч.2, 347 ч.3, ст.15 ч.2, 185 ч.3, ст.70 ч.1, ст.70 ч.4 КК України до 4 років 8 місяців позбавлення волі, звільненого 15.01.2016 р. по відбуттю строку покарання,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.15 ч.3, 186 ч.2 КК України, і призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 3 роки не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою змінено на особисте зобов`язання, поклавши на нього наступні обов`язки: не відлучатись із м. Запоріжжя за місцем реєстрації без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Звільнено обвинуваченого з-під варти в залі суду.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання відповідно до ч.3 ст.179 КПК України покладено на прокурора.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 06 липня 2016 року, приблизно о 17 год. 40 хв., ОСОБА_7 маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , побачивши на шиї незнайомої жінки золотий ланцюжок з кулоном, підійшов до потерпілої ОСОБА_9 та шляхом ривку намагався зірвати з шиї останньої золотий ланцюжок вагою 15 грамів вартістю 12000 гривень та золотий кулон вагою 10 грамів вартістю 8000 гривень, які належать ОСОБА_9 . Злякавшись, потерпіла ОСОБА_9 стала чинити опір, відштовхуючи ОСОБА_7 , та голосно кричати, чим завадила останньому відкрито викрасти коштовності та змусила ОСОБА_7 покинути місце вчинення злочину, внаслідок чого він не зміг вчинити усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від його волі. Своїми умисними діями ОСОБА_7 намагався спричинити потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 20000 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичні обставини злочину, доведеність вини обвинуваченого, кваліфікацію його дій, вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість. При призначенні покарання судом не в повній мірі враховано: ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного, який вже чотири рази судимий, незважаючи на молодий вік, відсутність у останнього працевлаштування. Крім того, незважаючи на наявність обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого, а саме рецидив злочину суд звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. На підставі вищевикладеного, прокурор просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.3 ст.15 ч.2 ст. 186 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені злочину, при обставинах, наведених у вироку від 17 лютого 2017 року, у апеляційній скарзі не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України перевірці в апеляційному порядку не підлягає.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 вірно кваліфіковані місцевим судом за ч.3 ст.15 ч.2 ст. 186 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України, місцевий суд виходив з того, що останній щиро розкаявся у скоєному, має на утриманні малолітню дитину.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд при звільненні обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, в повній мірі врахував дані про особу винного, а також обставини, що пом`якшують, а також обставину що обтяжує покарання рецидив злочину і обрав таке покарання, що є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, тобто таким, що відповідає вимогам закону.

Крім того слід зазначити, що в апеляційній скарзі прокурор не навів доводів, які ставлять під сумнів висновки суду про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування призначеного покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження прокурор, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, в судових дебатах сам просив призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обране обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки зі звільненням від відбування покарання відповідно до вимог ст.75 КК України з випробуванням строком 3 роки, що відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а тому не вбачає підстав до скасування вироку за обставинами, на які посилався у скарзі прокурор.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2017 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4