Справа №636/2264/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 лютого 2017 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1
за участю прокурора ОСОБА_2
обвинуваченого ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
01 вересня 2014 року солдат ОСОБА_3 на підставі Указу Президента України №607/2014 від 21 липня 2014 року, призваний у Збройні Сили України та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , де наказом командира вказаної військової частини призначений на посаду водія 2 інженерно-саперного відділення 2 інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти групи інженерного забезпечення.
Положеннями ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію, а згідно Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №607/2014 від 21 липня 2014 року оголошено її проведення протягом 2014 року протягом 45 діб із дня набрання чинності даного Указу Президента.
Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. 26 липня 2015 року солдату ОСОБА_3 надано тимчасове звільнення з розташування військової частини терміном на 1 добу. Однак, солдат ОСОБА_3 , в порушення вищевказаних норм законодавства України, 27 липня 2015 року вирішив стати на злочинний шлях та не з`явитися вчасно на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 з тимчасового звільнення.
Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_3 діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, 27 липня 2015 року, в порушення вказаних вимог Закону, маючи реальну можливість та за відсутності поважних причин, без дозволу командирів та начальників, не з`явився вчасно на військову службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та до 01 серпня 2015 року до місця служби не повертався, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. Таким чином, солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, 27 липня 2015 року, без поважних на те причин та без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, в умовах особливого періоду, не з`явився вчасно на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та до 01 серпня 2015 року до місця служби не повертався, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, як вони зазначені в обвинувальному акті.
За згодою сторін, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження всіх доказів по справі, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніхто не оспорює, крім того учасникам судового провадження роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин справи, а саме: допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого:
- згідно службової характеристики обвинувачений під час проходження військової служби зарекомендував себе з негативного боку;
- довідки головного лікаря КЗ охорони здоров`я «Харківський міський психоневрологічний диспансер №3» від 13.05.2016 року за №2983 та головного лікаря КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» від 11.05.2016 року за №3156 свідчать про те, що обвинувачений на обліку у лікаря нарколога та психіатра у вказаних закладах не перебував;
- згідно витягу з наказу командира в/ч польової пошти НОМЕР_1 від 14.04.2016 року за №83 обвинувачений з 14.04.2016 року виключений зі списків одноособового складу частини всіх видів забезпечення.
Дослідивши, співставивши та проаналізувавши вивчені в справі докази, суд приходить до висновку, що покази обвинуваченого мають характер логічних, послідовних та таких, що в сукупності з іншими наведеними доказами дозволяють суду зробити обґрунтований висновок про те, що обвинувачений своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, а саме: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер та суспільну небезпеку скоєного, особу обвинуваченого, негативно характеризуючи особу дані, пом`якшуючою покарання обставиною є щире каяття, обтяжуючих покарання обставин суд не вбачає, судом враховане те, що ОСОБА_3 в силу ст. 89 КК України не судимий, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, згідно якої особі, що скоїла злочин повинно бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд вважає, що обвинуваченому необхідно обрати покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. ст. 75 та 76 КК України, оскільки інші види покарання не будуть мати впливу на його виправлення, і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання у вигляді виправлення особи та попередження скоєння нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 374 - 376 КПК України, суд
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.
Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати засудженого не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти даний орган, про зміну місця мешкання, періодично з`являтися на реєстрацію. Нагляд за поведінкою засудженого покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.
Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Харківської області через Чугуївський міський суд протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а для особи, що перебуває під вартою - з моменту вручення копії судового рішення. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Головуюча: