Провадження №1-кп/127/67/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.03.2016 р. за № 0002238 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, освіта неповна вища, працюючого хореографом у школі мистецтв «Вишенька», не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:

На початку січня 2016 року, точної дати не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи у гостях у своєї знайомої ОСОБА_8 у квартирі АДРЕСА_2 , що належить її матері ОСОБА_5 помітив як остання ховає під ліжко у спальній кімнаті дерев`яну скриньку з ювелірними виробами, що їй належать. В цей часу ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме: всіх прикрас з жовтого металу, що знаходились у даній скриньці.

В подальшому 18.01.2016 р. біля 13.00 год. ОСОБА_7 знову завітав до ОСОБА_8 Згадавши про свій намір щодо незаконного заволодіння прикрасами та вирішивши реалізувати його, керуючись жагою наживи, ОСОБА_7 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, зайшов до спальної кімнати, дістав з-під ліжка дерев`яну скриньку з прикрасами, відрив її та виявив велику кількість ювелірних виробів із жовтого металу. Після цього, реалізовуючи свій злочинний умисел, таємно, шляхом вільного доступу здійснив крадіжку золотого ланцюжка 585 проби вагою 15.05 г; жіночих золотих сережок та золотої каблучки 585 проби загальною вагою 6.83 г; золотого кулона 500 проби вагою 3.8 г; жіночої золотої каблучки з вставками 500 проби вагою 5.29 г; золотого ланцюжка 583 проби вагою 5.34 г; золотої підвіски у вигляді хрестика 585 проби вагою 2.32 г; золотої каблучки 583 проби вагою 4.49 г; золотих сережок 585 проби вагою 1.1 г; золотої підвіски 500 проби вагою 0.32 г.

Відповідно до висновку експерта № 3338-3351/16-21 від 14.12.2016 р. ринкова вартість ювелірних виробів, а саме: ланцюг із золота 585 проби вагою 15.01 г; каблучка із золота 500 проби вагою 5.29 г; ланцюг із золота 583 проби вагою 5.34 г; підвіси із золота 585 проби вагою 2.32 г в кількості 3 шт.; обручки із золота 583 проби вагою 4.49 г; сережки із золота 585 проби вагою 1.1 г в кількості 2 шт.; підвіси із золота 500 проби вагою 0.32 г; кулон із золота 500 проби вагою 3.82 г; каблучку та сережки із золота 585 проби вагою 6.83 г в кількості 3 шт., які підлягали оцінці станом на 18.01.2016 р., які ОСОБА_7 надав у заставу до ломбардних установ, складала 64344,91 грн.

Після цього ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 52073,97 грн.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково та суду пояснив, що ювелірні вироби, зазначені в пред`явленому йому обвинуваченні, він викрав за один раз: одного разу він побачив, як потерпіла ховає якусь скриню під ліжко. Через декілька днів після цього він забрав вироби зі скрині і поступово здавав їх до ломбарду. Він намагався відшкодувати завдану шкоду, але потерпіла від цього відмовлялась. Викрадені вироби він здав до трьох ломбардів: 18, 29 січня та 22 лютого. Кількість викрадених золотих виробів, зазначених в пред`явленому йому обвинуваченні, не заперечує.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що в останнє викрадені у неї прикраси вона бачила 7 січня, а в березні вона побачила, що на підлозі лежить кульчик, тому вона підняла його, щоб покласти до скрині, після чого виявила, що в ній відсутні ювелірні вироби. Скриня була в спальні. В квартирі були присутні лише вона, чоловік, її донька та заходив обвинувачений, який був другом її доньки.

Наступного дня після виявлення зникнення ювелірних виробів вона з чоловіком пішла до слідчого, який порадив з`ясувати все у знайомих. Вони спілкувались з донькою та обвинуваченим, який повідомив, що нічого не брав, однак в подальшому він зізнався слідчому про вчинення крадіжки. Обвинувачений говорив, що не розуміє, як усе сталося. Донька викрадення ювелірних виробів не бачила.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона зустрічалась з обвинуваченим який часто бував у неї вдома. Коли вона запитала в нього про зникнення ювелірних виробів, що належали матері, обвинувачений свою причетність до їх викрадення заперечив, але було видно, що він нервував. Про те, що ювелірні вироби викрав обвинувачений, вони дізнались від слідчого і тому вона припинила з ним спілкування.

Судом також було досліджено й інші докази, клопотання про дослідження яких було заявлене сторонами кримінального провадження, а саме:

-висновок експерта № 776 від 15.06.2016 р., відповідно до якого ринкова вартість як брухту ланцюга з жовтого металу вагою 15,5 г 585 проби на момент вчинення кримінального правопорушення 18.01.2016 р. могла становити 7619,96 грн.; вартість золотого ланцюжка вагою 5,34 г 583 проби станом на 09.03.2016 р. як брухту могла становити 3305,14 грн.; вартість золотої підвіски у вигляді хрестика вагою 2,32 г 585 проби станом на 09.03.2016 р. як брухту могла становити 1440,86 грн.; вартість золотої підвіски вагою 0,32 г 500 проби станом на 09.03.2016 р. як брухту могла становити 169,86 грн.;

-протокол проведення слідчого експерименту від 16.06.2016 р., згідно з яким з ОСОБА_7 слідчий експеримент було проведено у службовому кабінеті № 21 ВП ГУНП у Вінницькій області в зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_5 у його проведенні в її помешканні; в ході вказаного експерименту ОСОБА_7 розповів та показав у службовому кабінеті, яким чином ним було здійснення викрадення ювелірних виробів;

-лист за підписом директора ТОВ «Янтар ЛТД» ОСОБА_9 від 15.07.2016 р. на ім`я адвоката ОСОБА_4 , відповідно до якого повідомлялось про ринкову вартість ювелірних виробів;

-копію специфікації № 1 (прийняття закладу) від 18.01.2016 р., згідно з якою ОСОБА_7 здав до ломбарду ланцюг із золота 585 проби (брухт) вагою 15.01 г в кількості 1 шт.;

-копію специфікації № 1 (прийняття закладу) від 24.01.2016 р., відповідно до якої ОСОБА_7 здав до ломбарду каблучку із золота 500 проби (брухт) вагою 5.07 г (загальна вага 5,29 г) в кількості 1 шт.;

-копію специфікації № 1 (прийняття закладу) від 09.03.2016 р., згідно з якою ОСОБА_7 здав до ломбарду ланцюг із золота 583 проби (брухт) вагою 5.31 г (загальна вага 5,34 г) в кількості 1 шт.; підвіси із золота 585 проби (брухт) вагою 2.32 г в кількості 3 шт.; обручки із золота 583 проби (брухт) вагою 4.49 г в кількості 1 шт.; сережки із золота 585 проби (брухт) вагою 1.1 г в кількості 2 шт.; підвіси із золота 500 проби (брухт) вагою 0.32 г в кількості 1 шт.;

-копію специфікації від 22.02.2016 р., відповідно до якої ОСОБА_7 здав до ломбарду кулон із золота 500 проби вагою 3.80 г (загальна вага 3.82 г) в кількості 1 шт.;

-копію договору позики від 29.01.2016 р., згідно з яким ОСОБА_7 здав до ломбарду каблучку та сережки із золота 585 проби вагою 5.89 г (загальна вага 6.83 г) в кількості 3 шт.;

-лист за підписом директора ПП «Діамант-Л» ОСОБА_10 від 06.07.2016 р. на ім`я адвоката ОСОБА_4 , згідно з яким повідомлялось про ринкову вартість ювелірних виробів;

-висновок експерта № 3338-3351/16-21 від 14.12.2016 р., відповідно до якого ринкова вартість ювелірних виробів, які підлягали оцінці станом на 18.01.2016 р., які ОСОБА_7 надав у заставу до ломбардних установ, складала 64344,91 грн.; ринкова вартість ювелірних виробів, які підлягали оцінці станом на 22.01.2016 р. та 24.01.2016 р., які ОСОБА_7 надав у заставу до ломбардних установ, складала 66400,09 грн.; ринкова вартість ювелірних виробів, які підлягали оцінці станом на 09.03.2016 р., які ОСОБА_7 надав у заставу до ломбардних установ, складала 67213,94 грн.

Аналізуючи показання обвинуваченого, потерпілої, свідка ОСОБА_8 , надані сторонами кримінального провадження докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні факту здійснення викрадення ювелірних виробів, зазначених в обвинувальному акті, не заперечував, повідомивши, що здійснив їх викрадення в один з днів, коли прийшов в гості до ОСОБА_8 . При цьому обвинувачений в судовому засіданні надав чіткі та послідовні показання з приводу способу викрадення вказаних виробів, а також моменту виникнення у нього умислу на їх заволодіння. Зокрема, обвинувачений повідомив суду, що скриню з ювелірними виробами він побачив, коли потерпіла ховала її під ліжко. Дані показання обвинуваченого щодо розташування скрині з ювелірними виробами узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_5 .

Потерпіла в судовому засіданні повідомила, що зникнення ювелірних виробів виявила у березні, коли знайшла на підлозі кульчик і хотіла сховати його до скрині з ювелірними виробами. Про обставини вчинення крадіжки їй нічого не відомо, від слідчого вона дізналась, що ювелірні вироби викрав обвинувачений.

На підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину представник потерпілої в судовому засіданні посилалась на витяг з переписки між обвинуваченим та свідком ОСОБА_8 . Однак суд враховує, що дані відомості не були відкриті стороні захисту, а тому відповідно до ч. 12 ст. 290 КПК України не можуть бути прийняті до уваги судом.

Стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_7 надано суду протокол проведення слідчого експерименту від 16.06.2016 р. Зі змісту даного протоколу випливає, що слідчий експеримент було проведено у службовому кабінеті № 21 ВП ГУНП у Вінницькій області в зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_5 у його проведенні в її помешканні.

Згідно з ч. 1 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
З протоколу проведення слідчого експерименту від 16.06.2016 р. не вбачається, що під час проведення даної слідчої дії було проведено відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Натомість з оглянутого в судовому засіданні відеозапису проведення слідчого експерименту з обвинуваченим випливає, що останній лише в присутності понятих надавав показання щодо обставин вчинення інкримінованого йому злочину.
Таким чином, суд вважає, що відомості, викладені в протоколі проведення слідчого експерименту, слід розцінювати саме як допит обвинуваченого, оскільки дана слідча дія була проведена з порушенням вимог, встановлених ст. 240 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо; показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. При цьому ч. 2 ст. 23 КПК України регламентовано, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Обставин, встановлених ст. 225 КПК України, в судовому засіданні встановлено не було.
З огляду на викладене суд вважає, що протокол проведення слідчого експерименту не може бути прийнятий судом до уваги в якості підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.
На підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні викрадення майна потерпілої 18.01.2016 р., 29.01.2016 р., 24.02.2016 р. та 09.03.2016 р. представник державного обвинувачення посилалась в судовому засіданні на копії договорів отримання позики під заставу з додатками, відповідно до яких обвинувачений здавав ювелірні вироби до ломбардних установ саме у зазначені дні. Обвинувачений звернення до ломбардних установ у дні оформлення з ним відповідних договорів не заперечував, однак зазначив, що крадіжку ювелірних виробів потерпілої здійснив за один раз (в один день), а в подальшому здавав ювелірні вироби до ломбарду по мірі потреби у грошових коштах. Потерпіла ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні про точний час викрадення належного потерпілій майна повідомити не могли. Інших об`єктивних даних, якими було б спростовано твердження обвинуваченого, сторонами кримінального провадження суду надано не було.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна правова конструкція закріплена й у ч. 4 ст. 17 КПК України. Зі змісту ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України випливає, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 р., остаточне рішення від 17.06.2011 р. (пункт 45), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.
Таким чином, оцінюючи досліджені у справі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до переконання, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не спростовано твердження обвинуваченого про вчинення крадіжки в один день (викрадення майна потерпілої за один раз). Таким чином, усі сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого слід тлумачити на його користь, а тому суд приходить до переконання, що в судовому засіданні було доведено факт викрадення ОСОБА_7 майна потерпілої ОСОБА_11 саме 18.01.2016 р., що не заперечувалось обвинуваченим.
При вирішенні питання щодо вартості викраденого у потерпілої майна суд враховує наступне.

На підтвердження вартості викраденого обвинуваченим майна потерпілої за клопотанням представника останньої судом було призначено судово-товарознавчу експертизу. На її виконання 14.12.2016 р. було складено висновок № 3338-3351/16-21. Однак, суд враховує, що експертами було здійснено оцінку викраденого майна згідно з показаннями потерпілої, безпосередньо ювелірні вироби експертами не досліджувались. Саме у зв`язку з цим при складанні висновку від 15.06.2016 р. за № 776 експерти надали відповідь про вартість ювелірних виробів у брухті, оскільки провести оцінку викрадених золотих виробів як ювелірних виробів не представилось можливим, оскільки вироби відсутні, а висновок металознавчої експертизи наданий не був. Разом з тим, суд враховує, що у висновку від 14.12.2016 р. наявне посилання як на перелік викраденого майна, наданий потерпілою, так і на перелік виробів, що підлягали оцінці згідно з отриманими в порядку тимчасового доступу документів з ломбардних установ. Таким чином, суд вважає, що висновок від 14.12.2016 р. підлягає прийняттю до уваги лише в частині відомостей, які були документально підтвердженні, тобто вартість викрадених обвинуваченим виробів підлягає визначенню згідно з документами, що підтверджують їх заставу до ломбардних установ.

Посилання сторони захисту на ту обставину, що експертам не було надано самі вироби, а також висновок металознавчої експертизи суд до уваги не приймає. Зокрема, як вбачається з отриманих копій договорів позики з додатками при отриманні у заставу ювелірних виробів працівником ломбарду було визначено тип металу, з якого вони виготовлені, пробу металу та вагу. При цьому сторона захисту в судовому засіданні відповідного клопотання про здійснення допиту вказаних осіб або здійснення перевірки способу встановлення вищевказаних даних заявлене не було. Зі змісту ж ч. 3 ст. 26 КПК України випливає, що суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом. При цьому ч. 5 ст. 364 КПК України регламентовано, що учасники судового провадження мають право в судових дебатах посилатися лише на ті докази, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким чином, суд приходить до переконання, що при вирішенні питання щодо вартості викраденого у потерпілої майна до уваги слід взяти саме абзац перший сторінки чотирнадцятої висновку експерта № 3338-3351/16-21 від 14.12.2016 р., згідно з яким ринкова вартість ювелірних виробів, які підлягали оцінці станом на 18.01.2016 р., які ОСОБА_7 надав у заставу до ломбардних установ, складала 64344,91 грн.

Однак, згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при направленні останнього до суду ОСОБА_7 обвинувачувався у заволодінні майном ОСОБА_5 на загальну суму 14499,85 грн. Після проведення за клопотанням представника потерпілої судово-товарознавчої експертизи прокурором відповідно до ч. 2 ст. 337 КПК України було змінено обвинувачення і згідно з обвинуваченням у новій редакції ОСОБА_7 обвинувачується у заволодіння майном потерпілої на загальну суму 52073,97 грн.
Таким чином, враховуючи відсутність обставин, передбачених ч. 3 ст. 337 КПК України, суд вважає за доцільне розглянути кримінальне провадження в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, тобто заволодіння майном потерпілої ОСОБА_11 на суму 52073,97 грн.
З огляду на викладене суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 охоплюються складом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка).
При обранні виду та міри покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин середньої тяжкості, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, у вчиненому розкаявся, частково відшкодував потерпілій завдану шкоду.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття, часткове відшкодування завданої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, його негативного ставлення до вчиненого, обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, думки потерпілої та її представника щодо виду та міри покарання для обвинуваченого, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а покаранням, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, буде покарання у виді штрафу.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України витрати за проведення криміналістичного дослідження слід покласти на обвинуваченого.

Потерпілою було заявлено цивільний позов, відповідно до якого вона просила стягнути з обвинуваченого на її користь 106330 грн. матеріальної шкоди.

При вирішенні питання про наявність підстав для задоволення цивільного позову потерпілої в частині стягнення матеріальної шкоди, суд приймає до уваги п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», відповідно до якого, вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд керується відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона в даному випадку потерпіла зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Згідно з пред`явленим ОСОБА_7 обвинуваченням, яке було доведено в судовому засіданні, останній заволодів ювелірними виробами, що належали потерпілій, на загальну суму 52073,97 грн. При цьому згідно з наданою суду розпискою потерпілій було відшкодовано 15000 грн. Таким чином, суд приходить до переконання, що задоволенню підлягають позовні вимоги потерпілої, які були документально підтверджені в судовому засіданні, за винятком відшкодованої суми, тобто 37073,97 грн.

Керуючись ст. ст. 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь:

- держави 2906 (дві тисячі дев`ятсот шість) грн. 60 коп. вартості проведення криміналістичних досліджень;

- ОСОБА_5 37073 (тридцять сім тисяч сімдесят три) грн. 97 коп. матеріальної шкоди.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: