ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Провадження № 1кс/201/7564/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 серпня 2017 року Жовтневий районний суд
міста Дніпропетровська
у складі: головуючого - слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі скаргу ОСОБА_3 про неповернення вилученого майна у кримінальному провадженні № 0002546, -
встановив:
ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою, в якій просить зобов`язати СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області повернути транспортний засіб марки «LAND ROVER» модель «RANGE ROVER EVOQUE», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2014 року випуску, сірого кольору, вилучений під час огляду 25 липня 2017 року ОСОБА_3 , як особі, у якої це майно було вилучено. Зобов`язати СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області повернути оригінал свідоцтва серії НОМЕР_2 від 05 лютого 2015 року про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу ОСОБА_3 , як особі, у якої це майно було вилучено.
В обґрунтування доводів скарги заявник вказує, що 25 липня 2017 року до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області співробітниками патрульної поліції був доставлений транспортний засіб марки «LAND ROVER» модель «RANGE ROVER EVOQUE», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2014 року випуску, сірого кольору, оскільки нібито при перевірці вузлів та агрегатів даного транспортного засобу було попередньо виявлено підробку номерів, вузлів та агрегатів. Даний транспортний засіб марки «LAND ROVER» модель «RANGE ROVER EVOQUE», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2014 року випуску, сірого кольору було фактично вилучено у його володільця - ОСОБА_3 , який й керував вказаним транспортним засобом на законній підставі. У клопотанні звертається увага на те, що 25 липня 2017 року у ОСОБА_3 було також вилучено оригінал свідоцтва про реєстрації вищевказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 05 лютого 2015 року, відповідно до якого власником цього автомобіля є ОСОБА_4 , який й передав даний транспортний засіб для користування ОСОБА_3 . На підставі вищевказаних подій 25 липня 2017 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002546 Соборним ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області за попередньою правовою кваліфікацією за ст. 290 КК України. Заявник вважає, що даний час жодних правових підстав для утримання транспортного засобу марки «LAND ROVER» модель «RANGE ROVER EVOQUE» державний номерний знак НОМЕР_1 , 2014 року випуску, сірого кольору, який був вилучений оглядом 25 липня 2017 року на сьогоднішній день не існує, оскільки орган досудового розслідування не виконав покладені законом вимоги ч. 5 ст. 171 КПК України, а тому на переконання ОСОБА_5 - даний транспортний засіб марки «LAND ROVER» модель «RANGE ROVER EVOQUE», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2014 року випуску, сірого кольору підлягає негайному поверненню особі, в якої його було вилучено. У клопотанні наголошується, що з моменту фактичного вилучення (тимчасового) даного транспортного засобу до моменту подачі даного клопотання минув 21 день, що зобов`язує орган досудового розслідування негайно повернути даний автомобіль його користувачу - ОСОБА_3 .
Адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 подав заяву до суду, в якій просить розгляд клопотання проводити за їх відсутністю. Вказав, що клопотання підтримує в повному обсязі, просив вважати його скаргою поданою в розумінні статті 303 КПК України.
Прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_7 подав до суду заяву, в якій просив розгляд клопотання проводити за його відсутністю, через службову зайнятість. Заперечував проти задоволення клопотання.
Відповідно до ч. 1 ст. 107 КПК України фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалася.
Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного правового висновку з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 25 липня 2017 року до Соборного ВП співробітниками патрульної поліції був доставлений автомобіль «Ренж Ровер» д/з НОМЕР_3 VIN НОМЕР_4 , при перевірці вузлів та агрегатів вищевказаного автомобіля було виявлено підробку номерів вузлів та агрегатів транспортного засобу.
Огляд даного транспортного засобу зафіксований протоколом огляду місця події від 25 липня 2017 року, складеним слідчим Соборного ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , проведеним за участі понятих.
Дані обставини послугували підставою для внесення цих відомостей до Єдиного реєстру досудового розслідування за попередньою кваліфікацію за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України (кримінальне провадження № 0002546).

У ході судового розгляду справи було встановлено, що згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 власником «LAND ROVER» RANGE ROVER EVOQUE», 2014 року випуску, номер шасі НОМЕР_6 , є ОСОБА_4 , зареєстрований по АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху України власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Також в матеріалах провадження міститься рукописна розписка ОСОБА_4 , в якій останній зазначив що довіряє керувати та користуватися вищенаведеним автомобілем ОСОБА_3 , 1984 року народження, яку він надав через канцелярію суду (а.с. 16).

Цими ж матеріалами підтверджено, що транспортний засіб тимчасово вилучено було саме у ОСОБА_3 , який у відповідності до п. п. б) п. 2.1 Правил дорожнього руху України керуючи транспортним засобом мав при собі реєстраційний документ на транспортний засіб, належний ОСОБА_4 .

Як підтверджено матеріалами кримінального провадження № 0002546 за наведеним вище фактом було розпочато за статтею 290 КК України, відповідальність за якою настає у разі знищення, підробки або заміни ідентифікаційного номера, номерів двигуна, шасі або кузова, або заміна без дозволу відповідних органів номерної панелі з ідентифікаційним номером транспортного засобу.

Предметом даного кримінального правопорушення є кузов, двигун, шасі чи номерна панель, на яких заводським способом позначено номери. При реєстрації транспортних засобів у технічний паспорт заносяться ці номери, завдяки чому транспортні засоби можуть бути ідентифіковані.

Об`єкт злочину - контрольоване використання транспортних засобів, їх вузлів та агрегатів.

Транспортні засоби як джерела підвищеної небезпеки та предмети, які становлять велику матеріальну цінність, повинні піддаватися ідентифікації. З цією метою вони, а також їх найважливіші вузли та агрегати позначаються індивідуальними номерами, причому номер шасі або кузова вказується в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу. Використання транспортного засобу та його складових під дійсними ідентифікаційними номерами попереджує вчинення інших посягань у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, зокрема злочинів, передбачених ст. ст. 286, 287, 289 КК України, оскільки сприяє встановленню транспортного засобу, який став знаряддям або предметом злочину

Разом з цим, із фактичних даних не вбачається, що у даному провадженні з метою усунення сумнівів проводилась будь-яка експертиза, яка б дала об`єктивний та неупереджений висновок щодо втручання до вузлів і агрегатів вилученого транспортного засобу, або ж спростувала такі твердження органу досудового розслідування.

Перевіряючи з огляду на вимоги клопотання правомірність вилучення та подальшого утримання органом досудового розслідування вищезазначеного вилученого майна, а також належність останнього до категорії тимчасово вилученого майна та можливості його повернення власнику або володільцю в порядку, передбаченому ст. ст. 167-169 КПК України, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 16 КПК України передбачено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Підстави та порядок здійснення стороною обвинувачення своїх повноважень, пов`язаних із вилученням під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження документів, речей, електронних інформаційних систем або їх частинта іншого майна, а також його правомірним утриманням для встановлення обставин кримінального провадження регламентується вимогами ст. ст. 167-169, 170-174, 234-236 КПК України.

Так, ч. 1 ст. 167 КПК України передбачено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Перелік майна, яке може бути тимчасово вилученим зазначений у частині другій цієї статті, зокрема тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Крім цього, частиною другою статті 168 КПК України встановлено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. В той же час, абзац другий цієї частини статті в імперативному порядку дозволяє тимчасово вилучити електронні інформаційні системи або їх частини, мобільні термінали систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересам та правомірною метою , а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Частиною 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Як встановлено у судовому засіданні із розгляду скарги і це не спростовано прокурором та слідчим, клопотання про накладення арешту слідчим не подавалося, відповідна ухвала слідчим суддею не постановлялася.
Доказів в спростування такого висновку в матеріалах провадження не міститься.
Виходячи з принципів, закріплених у п. 3 ст. 169, ч. 1 ст. 100 КПК України щодо повернення вилучених речей як таких, що не арештовані, слід дійти висновку, що вилучене майно слід повернути.

До того ж, у даному випадку немає підстав для застосування до вилученого автомобіля положень кримінального процесуального законодавства про речовий доказ, оскільки як вбачається із матеріалів кримінального провадження він речовим доказом не визнавався і підстав для цього слідчим не указано.

При цьому слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що згідно із вимогами національного цивільного законодавства в Україні діє принцип презумпції правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним .

Презумпція правомірності правочину є важливою гарантією реалізації цивільних прав учасниками цивільних відносин. Вона полягає у припущенні, що особа, вчиняючи прав очин, діє правомірно.

Правочин правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конституційною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Так, наприклад, якщо правочин про заставу нерухомого майна укладений письмово, але не посвідчений нотаріусом, то його правомірність спростовується ст. 577 ЦК України. У випадках, прямо не передбачених у законодавстві, презумпція правомірності правочину може бути спростована судом.

Згідно із приписами цивільного законодавства кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, у ст. 16 ЦК України міститься перелік засобів захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, одним із них є визнання правочину недійсним та витребування майна.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 ст. 28 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

До того ж, слідчий суддя вважає за необхідне послатися на приписи п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

З огляду на це слід зазначити, що вилучення та утримання майна за відсутності передбачених для цього підстав може порушити право заявника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справи «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).

У рішеннях у справах «Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» Судом указано про те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення, і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра.

У даному випадку до скаржника не була застосована належна правова процедура, оскільки вилучивши без дозволу слідчого судді автомобіль слідчий не вирішив питання про накладення арешту на майно.

Вилучивши спірний автомобіль, слідчий повинний був вирішити питання про накладення на нього арешту і в подальшому вчиняти дії із дотриманням порядку, визначеного КПК України.

Відповідно до положень ст. ст. 306, 307 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст. ст. 318-380 КПК України за результатами яких постановляється одна з таких ухвал про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Ураховуючи викладене, зважаючи на наведені обставини та відповідні їм приписи законодавства, скарга підлягає задоволенню. Проте у випадку необхідності для здійснення слідчих дій у кримінальному провадженні отримати доступ до автомобіля чи здійснити його вилучення слідчий не позбавлений такого права, але виключно із дотриманням визначеної КПК України процедури і порядку.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 303, 304, 307, 376 КПК України, суд, -
ухвалив:
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
Зобов`язати уповноважену особу СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області повернути вилучене під час огляду майно, який мав місце 25 липня 2017 року, у кримінальному провадженні № 0002546, власнику або уповноваженій ним особі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1