Справа № 146/1442/16-к
Провадження №11-кп/772/400/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000356 від 7 вересня 2016 року за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та апеляційною скаргою зі змінами прокурора ОСОБА_9 на вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 25 листопада 2016 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тетіїв Київської області, українця, громадянина України, освіта середня, непрацюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого: 3 липня 2008 року Томашпільським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 121 КК України до позбавлення волі на строк п`ять років, в силу ст. 70 КК України приєднано невідбутий термін по вироку Літинського районного суду від 6 лютого 2008 року, остаточна міра покарання 5 років 6 місяців позбавлення волі; 9 липня 2012 року Томашпільським районним судом Вінницької області за ч.2 ст. 185 КК України до арешту на строк 3 місяці;
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі на строк три роки.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Стіна Томашпільського району Вінницької області, українця, громадянина України, освіта неповна середня, учня ІІ курсу групи № 7 Державного професійно-технічного навчального закладу «Мазурівський аграрний центр професійно-технічної освіти», неодруженого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки.
На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк на два роки. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань апробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази: ноутбук марки «НР» моделі «Compaq Presario СQ58», який був переданий під зберігальну розписку ОСОБА_11 , передано за належністю останній як законному володільцю.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_10 та ОСОБА_12 як законного представника ОСОБА_8 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням по справі експертизи, в сумі 352,40 грн.
Запобіжні заходи обвинуваченим не обирались.

ОСОБА_10 та ОСОБА_8 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

25 серпня 2016 року біля 21 год. неповнолітній ОСОБА_8 , перебуваючи у своєму житловому будинку в АДРЕСА_1 , під час розмови зі своїм вітчимом ОСОБА_10 запропонував останньому піти до будинку ОСОБА_11 , який розташований в АДРЕСА_1 , та з вказаного будинку вчинити крадіжку ноутбука, який він там раніше бачив, на що ОСОБА_10 погодився.
Того ж вечора біля 22 год. ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_8 з метою заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, дійшли до домогосподарства, що належить ОСОБА_11 та розташоване по АДРЕСА_1 , де ОСОБА_8 проник на територію вказаного домогосподарства, а ОСОБА_10 залишився чекати його біля хвіртки на дорозі та спостерігати за тим щоб ніхто не йшов.
В подальшому ОСОБА_8 проник в середину будинку через вікно, шибка якого була відсутня, де у одній із житлових кімнат, таємно викрав ноутбук марки «НР» моделі «Compaq Presario СQ58» чорного кольору із зарядним пристроєм до нього, вартість яких згідно висновку експерта № 2310/16-21 від 26 вересня 2016 року становить 1906,74 грн, після чого разом із ОСОБА_10 , який чекав його біля хвіртки на дорозі, з місця події зникли, завдавши потерпілій ОСОБА_11 матеріальної шкоди на вищевказану суму.
Адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання його підзахисному ОСОБА_8 . Вказує на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість. Вказує, що при відсутності обтяжуючих обставин та наявності кількох пом`якшуючих обставин, позитивних характеристик, неповнолітнього віку ОСОБА_8 суд необґрунтовано призначив покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
В апеляційній скарзі зі змінами прокурор ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичних обставин справи та висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини засуджених у вчиненні інкримінованого злочину, просить змінити вирок в частині стягнення процесуальних витрат. Зазначає, що суд в порушення вимог кримінального процесуального закону ухвалив рішення про солідарне стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого ОСОБА_10 та законного представника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_12 . Апелянт просить стягнути витрати в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.

Заслухавши доповідача, виступ адвоката ОСОБА_7 на підтримку своєї апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу зі змінами прокурора ОСОБА_9 та заперечила проти апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення, а апеляційну скаргу зі змінами прокурора слід задовольнити.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке їх засуджено, відповідає фактичним обставинам справи, обґрунтований та не заперечується в апеляційних скаргах. Також ніким не оспорюється кваліфікація дій обвинувачених.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи прокурора про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону в частині стягнення процесуальних витрат є обґрунтованими.
Стаття 124 КПК України визначає, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Також у ч. 4 ст. 374 КПК України зазначено, що у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку з поміж іншого, зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.
Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експерта. У справі, в якій засуджено декілька осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування проводилась експертиза, вартість якої складає 352,40 грн.
Ухвалюючи вирок, суд не врахував роз`яснення постанови Пленуму ВСУ № 11 та ухвалив рішення про солідарне стягнення з обвинувачених на користь держави витрат за проведення експертизи.
Допущене істотне порушення вимог кримінального процесуального закону в частині розподілу процесуальних витрат є підставою для зміни вироку.
При цьому, колегія суддів вважає, що доводи наведені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження.
Судом в повному обсязі враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , наявність пом`якшуючих обставин, а саме скоєння злочину в неповнолітньому віці та його щире каяття, з`ясовано всі відомості про особу неповнолітнього обвинуваченого, його соціально-психологічні риси, ставлення до вчиненого злочину, умови життя та виховання, характеристики, відсутність судимостей, думку потерпілої, яка просила суворо його не карати.
Підстав вважати, що суд першої інстанції призначив занадто суворе покарання обвинуваченому ОСОБА_8 немає, оскільки як було встановлено в суді першої інстанції саме ОСОБА_8 був ініціатором вчинення крадіжки та активним її виконавцем, вчинений ним злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості, частина 3 ст. 185 КК України, інкримінована йому, визначає покарання в межах від трьох до шести років позбавлення волі.
Зваживши на обставини справи та ряд даних, які характеризують обвинуваченого з позитивної сторони, суд визначив оптимальну міру покарання та прийнято обґрунтоване рішення про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, визначивши дворічний іспитовий строк.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному, а тому колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного судом першої інстанції покарання.

Керуючись ст. 405, 407 КПК України, суд

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу зі змінами прокурора ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 25 листопада 2016 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_8 змінити.

Стягнути в рівних долях з ОСОБА_10 та з законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_12 на користь держави 352 (триста п`ятдесят дві) гривні 40 копійок процесуальних витрат.
В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом.
Суддя: