АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 595/2055/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/151/17 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.125 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

при секретарі - ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Тернопільської області кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на вирок Бучацького районного суду Тернопільської області від 10 березня 2017 р., яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не судимого

засуджено за ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн., а також стягнуто з ОСОБА_6 в користь потерпілої ОСОБА_9 2068 грн. 15 коп. матеріальної та 1000 грн. моральної шкоди.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм кримінально-процесуального закону, неповноту судового слідства та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить вирок Бучацького районного суду Тернопільської обл. від 10 березня 2017 р. скасувати, а справу щодо його підзахисного закрити за недоведеністю вчинення ним злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, поновивши строк на апеляційне оскарження як пропущений на незначний термін, а також тому, що останній день оскарження вироку випадав на вихідний день неділю.

Як зазначає апелянт, його підзахисний взагалі не причетний до вчинення кримінального правопорушення він лише захищався від нападу на нього сусідів, якім було зроблено зауваження з приводу їхньої неправомірної поведінки.

Сам ОСОБА_6 не мав наміру спричиняти тілесні ушкодження будь-кому, він лише захищався, при цьому легкі тілесні ушкодження отримав і сам, про що свідчить долучений до матеріалів справи висновок експерта №172 від 15 липня 2015 року.

Необгрунтованим, на думку захисту, є і висновок місцевого суду про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди, яка нічим не підтверджена.

Так, згідно вироку суду, 25 червня 2015 р. ОСОБА_6 , перебуваючи на вул. Кут села Бобулинці Бучацького району Тернопільської обл., в ході конфлікту, що виник на грунті особистих неприязних відносин, наніс один удар кулаком в обличчя ОСОБА_9 , після чого остання, не впоравшись з рівновагою, впала спиною на камяне покриття дороги. В результаті даного конфлікту ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді рани та крововиливу слизової оболонки нижньої губи, синця на обличчі, що поширюється на передню поверхню шиї, синця в потиличній ділянці голови та синця на лівому плечі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора про залишення вироку без змін, пояснення захисника та обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу і просять вирок суду скасувати за відсутністю складу кримінального правопорушення в діях останнього, ознайомившись з матеріалами справи, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, який просив скасувати вирок суду та закрити щодо нього кримінальне провадження, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе поновити захиснику строк на апеляційне оскарження вироку суду і знаходить апеляцію захисника обвинуваченого такою, що підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, підтверджені представленими в справі, дослідженими у судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності.

Твердження обвинуваченого про його невинуватість у навмисному спричиненні легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 слід визнати безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи.

Зокрема вина обвинуваченого підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка пояснила в судовому засіданні місцевого суду, що конфлікт між нею та ОСОБА_6 був спровокований останнім у відповідь на зауваження її дочки, з якого приводу він вчинив сварку.

Друга її дочка ОСОБА_10 , будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка, також зазначила, що ОСОБА_6 висловлювався до її матері нецензурними словами, а потім почав її бити, вона впала на дорогу і втратила свідомість.

При цьому тілесні ушкодження, спричинені потерпілій, на думку колегії суддів, отримані останньою саме внаслідок нанесення їй ударів обвинуваченим, а не внаслідок падіння, оскільки їй був нанесений, як вона ствердила, один удар кулаком в обличчя, а саме: в нижню щелепу, від чого вона і впала.

З даних, що містяться у висновку експерта №173 від 25 липня 2015 р. та №249 від 10 серпня 2015 р., вбачається, що у гр. ОСОБА_9 виявлені такі тілесні ушкодження: рана та крововилив слизової оболонки нижньої губи; синець на обличчі, що поширюється на передню поверхню шиї; синець в потиличній ділянці голови та синець на лівому плечі. Дані тілесні ушкодження, враховуючи їхній вид, властивості та розташування на тілі, утворилися від дії тупих предметів, не виключено, в час та при обставинах, вказаних у постанові та повідомлених обстежуваною.

Зазначені докази докладно викладені у вироку суду першої інстанції, оцінені в сукупності.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 приводу того, що потерпіла могла отримати тілесні ушкодження з необережності і обвинувачений не наносив останній будь-яких ударів, як раз і спростовуються наведеними доказами.

Таким чином, судом першої інстанції вірно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне нанесення легкого тілесного ушкодження, а версія обвинуваченого щодо необережного нанесення тілесних ушкоджень потерпілій та спричинення їх в процесі захисту від потерпілої та її дочок, не знайшла свого підтвердження.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо наявності у обвинуваченого тілесних ушкоджень, отриманих ним в процесі зазначеного конфлікту, не спростовують факт вчинення ним протиправних дій відносно ОСОБА_9 із спричиненням їй легких тілесних ушкоджень, а тому не заслуговують на увагу, відповідно і не впливають на обгрунтованість прийнятого судом рішення та встановлених фактичних обставин справи, оскільки сторони кримінального провадження не заперечують самої події виниклого між ними конфлікту.

Що стосується доводів захисника про неодноразове вчинення потерпілою по відношенню до обвинуваченого аналогічних протиправних дій, рішення за якими ще не прийнято, оскільки кримінальне провадження відносно потерпілої ОСОБА_9 знаходиться у провадженні органу досудового слідства, не впливає на законність прийнятого місцевим судом рішення, в тому числі кваліфікацію дій обвинуваченого, а тому не може бути підставою для його скасування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника в цій частині не підлягає задоволенню.

Що стосується вирішення пред`явленого ОСОБА_9 цивільного позову, то в цій частині суд першої інстанції допустився невірних висновків, у зв`язку із чим вирок в частині задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди підлягає до зміни, а апеляційна скарга захисника до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому у своїй апеляційній скарзі апелянт взагалі заперечує спричинення ним матеріальної шкоди потерпілій, оскільки не вважає себе винуватим.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпіла з 26 червня 2015 р. протягом десяти діб перебувала на стаціонарному лікуванні у Бучацькій ЦКРЛ із діагнозом Закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку. Забій нижньої щелепи, грудної клітки, потиличної ділянки голови. При цьому проведеною судово-медичною експертизою № 249 від 10 серпня 2015 р. даний діагноз не підтверджений обєктивними клінічними даними, через що, згідно висновків експертизи, даний діагноз не може бути підданий експертній оцінці з приводу встановлення виду та ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Згідно додатку до цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 остання на підтвердження понесених матеріальних витрат на лікування долучила фіскальні чеки на придбання ліків, які, як розуміє колегія суддів, вона витрачала саме в процесі стаціонарного лікування не підтвердженого висновками судмедекспертизи струсу мозку.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутнє лікарськє призначення медикаментів на лікування потерпілої у зв`язку з отриманими нею ушкодженнями внаслідок вчинення щодо неї злочину із визначенням їх кількості та вартості, а також доказів того, що саме призначені ліки ОСОБА_9 придбавалися на зазначені цілі.

При цьому суд оцінює критично надані суду і самі фіскальні чеки, які не можуть бути доказом в підтвердження понесених потерпілою витрат на лікування, та враховується при цьому, що частина долучених фіскальних чеків є непридатними до читання.

Таким чином і відповідно до вищенаведеного колегія суддів вважає, що потерпіла не довела понесені нею матеріальні витрати на лікування і приходить до висновку, що у задоволенні позову останньої про стягнення з ОСОБА_6 2068.15 грн. матеріальної шкоди на її користь слід відмовити.

Що ж стосується визначеного судом розміру моральної шкоди на суму 1000 грн., то в цій частині вирішення цивільного позову суд дійшов вірного висновку, виходячи з наступного.

Відповідно до роз`яснень, даних у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.95 р. з наступними змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В даному випадку, приймаючи до уваги тяжкість отриманих потерпілою тілесних ушкоджень, а також ступінь фізичних, душевних та психічних страждань, яких вона зазнала внаслідок вчинення щодо неї злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, беручи до уваги її похилий вік (75 років), тривалість лікування та відновлення, а отже зусилля до відновлення попереднього стану, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відшкодування спричиненої моральної шкоди потерпілій, та у відповідності до вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України з урахуванням вимог розумності та справедливості, а також враховуючи глибину страждань потерпілої, ступінь вини обвинуваченого та інших обставин справи, вірно визначив її у розмірі 1000 грн.

При цьому колегія суддів не вбачає підстав до скасування відшкодування моральної шкоди, як про ставить питання в апеляції захисник обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Поновити захиснику ОСОБА_11 - ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження вироку Бучацького районного суду Тернопільської обл. від 10 березня 2017 р.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Бучацького районного суду Тернопільської області від 10 березня 2017р. про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, - змінити.

Відмовити у задоволенні цивільного позову потерпілій ОСОБА_9 щодо відшкодування матеріальної шкоди в сумі 2068.15 грн.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2