Провадження № 1-в/193/832/16
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А
12 вересня 2016 року сел. Софіївка
Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
за участю прокурора: ОСОБА_3 представника Софіївської ВК № 45: ОСОБА_4
захисника: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні сел. Софіївка в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_6 , 1954 року народження, про умовно-дострокове звільнення,-
У С Т А Н О В И В:
4 серпня 2016 року до Софіївського районного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення.
Засуджений ОСОБА_6 підтримав заявлене клопотання, просить його задовільнити, так-як необхідно виховувати внуків, просить врахувати його та його дружини вік.
Захисник ОСОБА_7 підтримав клопотання засудженого, пояснив, що згідно ст.81 КК України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення засудженого.
Прокурор та представник Софіївської ВК №45 в судовому засіданні заперечують проти задоволення клопотання засудженого, вважають його необґрунтованим.
Розглянувши матеріали клопотання та особової справи, вислухавши думку учасників процесу, суд приходить до висновку, що клопотання необґрунтоване і задоволенню не підлягає із наступних підстав:
Згідно ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та однозначній наявності в її сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання та виправлення засудженого. Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
П. 15 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 26 квітня 2002 р. Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, передбачає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання застосовуються суддею районного (міського) суду за місцем відбування засудженим покарання за спільним поданням органу, що відає виконанням покарання та спостережної комісії.
Матеріалами справи встановлено, що вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 6 жовтня 2009 року ОСОБА_6 засуджено по ч.1 ст.115 КК України до 13 років позбавлення волі.
На засіданні комісії при Софіївській ВК №45 від 27 липня 2016 року засудженому ОСОБА_6 було відмовлено в умовно-достроковому звільненні, як недовівшому своє виправлення (а.с. 6), дане рішення засудженим не оскаржувалось.
Із особової справи та характеристики засудженого убачається, що з 15 вересня 2014 року відбуває покарання в Софіївській ВК № 45 за скоєння особливо тяжкого злочину, на виробництві установи не працевлаштований. Характеризується негативно, за допущені порушення установленого порядку відбування покарання один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ним належного догляду, використання їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість.
Ст.81 КК України передбачена можливість (а не обв`язок суду) звільнення засудженого умовно-достроково, тому суд враховує тяжкість злочину, поведінку засудженого за час відбуття покарання, який фактично нічим не довів свого виправлення, у всіх відношеннях вів себе пасивно, не надав будь-якого позитивного прикладу для інших засуджених як необхідно себе вести для застосування умовно-дострокового звільнення, а навпаки при умові застосування до нього УДЗ буде негативний приклад для інших засуджених, які сприймуть для себе, що тільки одна умова необхідна для застосування УДЗ, а саме відбуття відповідного терміну покарання, тому доводити своє виправлення непотрібно.
Крім того, суд враховує також відношення засудженого до роботи, яке саме по собі на відбування покарання не впливає, але являється одним із факторів для умовно-дострокового звільнення, так-як є одною із умов, яка підтверджує виправлення засудженого.
На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що в матеріалах справи відсутні відомості, які б свідчили про бажання засудженого ставати на шлях виправлення, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання про умовно - дострокове звільнення, як необґрунтованого.
На підставі ст.81 КК України, керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, -
У Х В А Л И В:
1. Відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , 1954 року народження, про умовно-дострокове звільнення, як необґрунтованого.
2. Згідно ч.6 ст.539 КПК України роз`яснити засудженому, що повторне звернення з приводу умовно-дострокового звільнення може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову.
3. На ухвалу може бути подана апеляція до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Софіївський районний суд Дніпропетровської області в семидобовий строк з часу її оголошення, засудженим, з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя: