АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 596/370/16-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/147/17 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.3 ст. 185 КК
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6

захисника обвинуваченого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на вирок Гусятинського районного суду від 7 березня 2017 року, -

в с т а н о в и л а:
Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, не працюючий, з середньою освітою, розлучений, на утриманні одна неповнолітня дитина, судимий: -8 червня 2011 року Гусятинським районним судом Тернопільської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України на 6 місяців арешту; -24 квітня 2013 року вироком апеляційного суду Тернопільської області за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі; -27 травня 2014 року ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області на підставі ст. 7 Закону України Про амністію у 2014 році звільнено від подальшого відбування покарання і 4 червня 2014 року звільненого із Сокирянської виправної колонії Чернівецької області;

засуджений:

за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу ОСОБА_8 залишено попередній запобіжний захід - тримання під вартою. Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_8 рахується з 1 квітня 2016 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в період з 1 квітня 2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_8 процесуальні витрати за проведення дактилоскопічної експертизи на користь держави 770 грн. 35 коп. та за проведення товарознавчої експертизи 263 грн. 88 коп.

Долю речових доказів вирішено.

Згідно з вироком суду, 5 грудня 2015 року приблизно о 22 годині 30 хвилин обвинувачений ОСОБА_8 , який раніше був судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, проник на територію МКП Господар, що в місті Копичинці по вул.Шевченка, 15 Гусятинського району, яка знаходилася під охороною сторожа та була частково огороджена, діючи умисно, повторно, з метою крадіжки чужого майна, з автомобіля ГАЗ 53, без державного номера, який належить МКП Господар та знаходиться на вказаній території, шляхом відкриття капота зняв з нього радіатор вартістю 400 грн., тобто таємно викрав майно МКП Господар, заподіявши матеріальну шкоду на зазначену суму.

Також, 14 березня 2016 року приблизно о 22 годині ОСОБА_8 шляхом зняття одного з вікон біля вхідних дверей житлового будинку потерпілого ОСОБА_9 , що в АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, з метою крадіжки чужого майна, проник у житловий будинок потерпілого, з кухні якого таємно викрав належну потерпілому мікрохвильову піч марки Delonghi модель МW15M вартістю 300 грн., чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на зазначену суму.

В апеляційній скарзі захисник. ОСОБА_7 просить вирок суду змінити та перекваліфікувати дії ОСОБА_8 по епізоду викрадення майна МПК Господар із ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому мінімальне покарання. Посилається на відсутність в ОСОБА_8 умислу на проникнення на територію МПК Господар з метою заволодіння майном. Крім того, територія цього підприємства не може вважатися сховищем, оскільки не огороджена та без засобів охорони від доступу до неї сторонніх осіб. Умисел на викрадення майна виник у ОСОБА_8 під час проходження по території МПК Господар, а тому його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить вирок скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального та кримінально-процесуального закону, та призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції. Вказує на те, що в мотивувальній частині вироку не зазначені мотиви неврахування окремих доказів. Судом належним чином не досліджено свідчення ОСОБА_10 та не допитано як свідка його співмешканку ОСОБА_11 . Крім того, судом залишено поза увагою заяву про факт неправомірних дій щодо нього працівниками поліції. Судом не враховано як пом`якшуючу обставину наявність на його утриманні малолітньої дитини.

Заслухавши суддю доповідача, в судових дебатах:

міркування прокурора про залишення вироку суду щодо ОСОБА_8 без змін,

захисника ОСОБА_7 , який просить вирок суду змінити та перекваліфікувати дії ОСОБА_8 по епізоду викрадення майна МПК Господар із ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому мінімальне покарання,

в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 . Та просить вирок суду змінити, перекваліфікувати його дії по епізоду викрадення майна МПК Господар із ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому мінімальне покарання,

перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла наступного.

Висновок суду про винність обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень за вказаних у вироку обставин, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які належно оцінені судом.

Доводи захисника обвинуваченого про те, що умисел на викрадення радіатора з території МКП Господар в ОСОБА_8 виник тоді, коли він проходив по вказаній території і побачив радіатор біля автомобіля, були предметом перевірки суду першої інстанції та належно оцінені.

Зазначені у вироку мотиви, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

Пункт 22 постанови пленуму Верховного суду України № 10 від 06.11.2009 року Про судову практику у справах про злочини проти власності орієнтує суди на те, що під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом.

Під проникненням слід розуміти вторгнення в закрите чи незакрите (незамкнене) приміщення або житло, яке здійснюється винним протиправно (без відповідного дозволу) всупереч волі громадян, які проживають, працюють або через інші обставини законно перебувають (або в даний час відсутні) в цьому місці. Воно може здійснюватись як з подоланням перешкод (замків, закритих дверей, вікон, люків та ін.) чи опору людей, так і без цього, наприклад шляхом обману відповідних осіб або з використанням того, що ці особи (особа) залишили приміщення (житло) незакритим, без охорони. Проникнення може бути здійснене також за допомогою різних пристроїв (крюків, магнітів, шлангів тощо), коли винний не входить у відповідне приміщення.

Під сховищем слід розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо), а також залізничні цистерни, контейнери, рефрижератори, подібні сховища тощо.

Не може визнаватися сховищем не обгороджена і така, що не охороняється, площа або територія, на яку вхід сторонніх осіб є вільним, а також та, що була відведена та використовується для вирощування продукції чи випасу тварин (сад, город, ставок, поле тощо).

Територія МКП Господар частково обгороджена, однак охороняється сторожем та освітлюється і доступ сторонніх осіб обмежений, таким чином в розумінні вищевказаних роз`яснень постанови може вважатися сховищем.

Обов`язковою ознакою проникнення у сховище (житло) є його незаконність, тобто відсутність у особи права заходити та перебувати у місці, де знаходиться майно.

З матеріалів справи вбачається, що свідок ОСОБА_10 , який працює сторожем в МКП Господар, в судовому засіданні показав, що в грудні 2015 року приблизно о 22 год., коли він перебував на робочому місці, а саме в кімнаті охоронця, він почув один удар по металу. Вийшовши на двір, біля автомобіля Газ зустрівся з ОСОБА_8 , на його запитання про те, що він тут робить, останній відповів, що ховається від правоохоронних органів. Руки, штани, інший одяг обвинуваченого були в пилюці і замащені мазутом, однак в руках останній нічого не тримав. Після того, до ОСОБА_8 хтось передзвонив на мобільний телефон і він покинув територію підприємства. ОСОБА_10 передзвонив до начальника підприємства ОСОБА_12 , і повідомив про вищевказане. Під час огляду території підприємства радіатора на землі біля вказаного автомобіля не було. Пізніше разом з начальником підприємства виявили відсутність радіатора на вищевказаному автомобілі Газ.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 6 січня 2016 року з доданою до нього таблицею ілюстрацій, за участю представника потерпілого обвинувачений ОСОБА_8 у присутності понятих детально розповів та показав на місці обставини викрадення радіатора з автомобіля ГАЗ 53, що знаходився на території МКП Господар, що в м. Копичинці, по вул.Шевченка, 15. Він показав, як саме зайшов на територію підприємства зі сторони протилежної від вхідних воріт, у місці де відсутня огорожа, у задній частині території, а після того попрямував територією до автомобіля ГАЗ 53, який там знаходиться біля вхідних воріт та на якому знаходиться напис 5430 ТЕП. Після того, обвинувачений підійшов до передньої частини автомобіля та показав як він 5 грудня 2015 року відчинив капот вказаного автомобіля, витягнув із застосуванням фізичного зусилля та поштовху із нього радіатор та, взявши у руки, вийшов з території підприємства тим шляхом, що і зайшов на територію підприємства.

Доводи захисника обвинуваченого про те, що ОСОБА_8 не мав умислу на проникнення з метою викрадення радіатора на території МКП Господар спростовується його показаннями про те, що він знав, що територія підприємства частково обгороджена та охороняється та показаннями свідка сторожа ОСОБА_10 .

Колегія суддів вважає, що суд вірно, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, обґрунтував свої висновки на показаннях, які він безпосередньо сприйняв під час судового засідання, та отримав в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України.

Вирок суду в частині кваліфікації дій ОСОБА_8 по факту викрадення майна МКП Господар за ч. 3 ст. 185 КК України є законним та обґрунтованим.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Зокрема, суд врахував, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, знову вчинив злочин в період непогашеної судимості, за місцем проживання характеризується негативно.

З урахуванням наведеного, з додержанням вимог ст. 65 КК України, суд обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкції обвинувачення, що є необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання. При цьому судом враховано таку пом`якшуючу покарання обставину як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 про неповноту судового розгляду та істотне порушення кримінального процесуального закону провадження колегія суддів не бере до уваги, оскільки з огляду на вищенаведене судом першої інстанції досліджено всі обставини справи, які обґрунтовані належними і допустимими доказами.

Щодо тверджень у апеляційній скарзі обвинуваченого про неправомірні дії працівників поліції під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції заявив, що зі скаргами та заявами про це нікуди не звертався і це не вплинуло на його показання у судовому провадженні. В судовому засіданні він себе не оговорив і його показання відповідають обставинам вчиненого.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 .

Вирок суду щодо обвинуваченого ОСОБА_8 обґрунтований і законний, а підстав для його зміни, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, КПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Гусятинського районного суду від 7 березня 2017 року щодо ОСОБА_8 без змін.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в період з 1 квітня 2016 року по 24 травня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2