Справа № 742/2326/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/83/2017
Категорія - ч. 1 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001196, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 8 вересня 2016 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, який має двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 8 вересня 2016 року ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Зараховано ОСОБА_9 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з дати його затримання із 17 червня 2016 року по дату ухвалення застосування іншого запобіжного заходу, тобто по 18 червня 2016 року включно, відповідно до ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 30 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь бюджету м. Прилуки в особі КЛПЗ Прилуцька центральна міська лікарня, витрати, понесені даним закладом на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_7 у розмірі - 1755 грн. 48 коп.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду адвокат ОСОБА_8 в поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 апеляційній скарзі просить вирок суду змінити та призначити його підзахисному покарання із застосуванням ст. 69 КК України та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що призначене обвинуваченому покарання є занадто суворим через невідповідність тяжкості кримінального покарання та особі обвинуваченого і судом не мотивовано призначення саме такої міри покарання. Зазначає, що судом не враховано конкретні обставини кримінального правопорушення, зокрема, поведінку потерпілого, який спонукав ОСОБА_9 до конфлікту. Вважає безпідставним твердження суду про наявність у обвинуваченого захисної версії, оскільки останній у підготовчому судовому засіданні і під час судового розгляду повністю визнавав свою провину за висунутим обвинувачення, також судом не враховано, як пом`якшуючу вину обставину часткове відшкодування завданої шкоди потерпілому. Автор скарги стверджує, що досліджені у судовому засіданні дані щодо обвинуваченого характеризують його лише з позитивної сторони.

Суд першої інстанції встановив, що 15 червня 2016 року близько 23 години ОСОБА_9 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_10 разом зі співмешканцем ОСОБА_7 , на ґрунті неприязних відносин, вчинив сварку з останнім, в ході якої умисно наніс один удар ножем в живіт ОСОБА_7 , в результаті чого заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді поодинокого проникаючого колото-різаного поранення передньої черевної стінки, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримання поданої апеляційної скарги, з урахуванням змін, а саме застосування лише ст.. 75 КК України, обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_7 , які погодились з позицією захисника, думку прокурора щодо необхідності залишення вироку без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних у справі та перевірених в судовому засіданні доказів і є обґрунтованим. Дані обставини та кваліфікація дій обвинуваченого не оспорюються, тому в цій частині вирок суду першої інстанції не переглядається.

У відповідності до ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання по ч.1 ст.121 КК України, суд першої інстанції, діючи у відповідності до положень ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, являється батьком двох малолітніх синів, які проживають із матір`ю, згідно ст.89 КК України вважається раніше не судимий, думку потерпілого щодо призначення обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі, а також відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дотримуючись загальних засад призначення покарання, вірно призначив ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на визначений строк.

Разом з тим, в судовому засіданні апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що повністю примирився з потерпілим і претензій до нього не має, хоча останнім лише частково і відшкодовано завдана шкода та в них є домовленість про повне відшкодування такої шкоди в майбутньому і, зважаючи на це, наполягав на обранні обвинуваченому покарання, яке було б не пов`язане з ізоляцією від суспільства. До того ж, обвинувачений ОСОБА_9 в цьому ж засіданні щиро розкаявся в скоєному, усвідомлюючи свою вину у вчиненні протиправних дій.

Зважаючи на вище вказані обставини, встановлені в судовому засіданні апеляційного суду, колегія суддів приходить до наступних висновків.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

На думку колегії суддів, вищенаведені обставини, характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наслідки скоєного, часткове відшкодування обвинуваченим завданої шкоди потерпілому, його думку щодо необхідності призначення обвинуваченому міри покарання, не пов`язаної з реальним позбавленням волі, особу обвинуваченого зокрема, його відношення до скоєного та те, що він примирився з потерпілим, беручи до уваги конкретні обставини скоєння кримінального правопорушення, а тому вказані обставини є такими, що свідчать про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства і дають підстави застосувати до нього ст. 75 КК України та звільнити від відбування покарання, призначеного судом першої інстанції покарання, з випробуванням та встановленням максимального іспитового строку, незважаючи на те, що ОСОБА_9 є особою, яка вже раніше притягувалась до кримінальної відповідальності за злочини проти здоров`я особи.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 8 вересня 2016 року щодо ОСОБА_9 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.

Керуючись ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 наступні обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 8 вересня 2016 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4