АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/870/17 Справа № 201/6311/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000995, за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 , прокурора ОСОБА_11 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2017 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограду Дніпропетровської області, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.187, ч.2 ст. 187 КК України,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Павлограду Дніпропетровської області, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі, з урахуванням доповнень до неї, обвинувачений ОСОБА_9 просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції скасувати.

В апеляційній скарзі, з урахуванням доповнень до неї, обвинувачений ОСОБА_10 просить оскаржуваний вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції скасувати, а дії ОСОБА_10 перекваліфікувати на ч. 1 ст. 125 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції скасувати, а відносно ОСОБА_9 ухвалити виправдувальний вирок.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції змінити. В описовій частині вироку змінити номер кримінального провадження з 0000995 на 000995, виключити з мотивувальної частини вироку посилання на ті обставини, що враховуються судом при призначенні покарання обвинуваченим: «на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває», та замінити їх на «під диспансерним наглядом лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває», в іншій частині вирок залишити без змін.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 187 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 187 КК України у виді восьми років позбавлення волі із конфіскацією всього майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, запобіжний захід залишено без змін до набрання вироком законної сили, зараховано у строк відбування покарання строк перебування під вартою з 05 березня 2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України з урахуванням невідбутого покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.12.2014 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років та 2 місяці із конфіскацією всього майна, запобіжний захід залишено без змін до набрання вироком законної сили, зараховано у строк відбування покарання строк перебування під вартою з 05 березня 2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави витрати на проведення судової товарознавчої експертизи №1471-16 в розмірі 172,60 грн., стягнуто солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь держави витрати на проведення судової товарознавчої експертиз №1472-16 в розмірі 172,60 грн., та №1545-16 в розмірі 172,60 грн.

Оскаржуваним вироком суду обвинувачених визнано винними та засуджено за те, що за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку, ОСОБА_9 05.03.2016 року близько 12 год.40 хв., перебуваючи біля корпусу № 6 буд. 35 по вул. Володимира Вернадського у м. Дніпро, побачив ОСОБА_12 , майно якого визначив як об`єкт посягання, та умисно наніс останньому один удар скляною пляшкою в область потилиці, після чого наніс удар долонею руки, зігнутою у кулак, в район щелепи зліва, чим заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження, що є насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, та подавив його волю до спротиву. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_9 дістав з лівої зовнішньої кишені куртки потерпілого телефон Iphone 5s вартістю 10 383 грн. 50 коп. та грошові кошти у сумі 10 грн., спричинивши останньому майнову шкоду на загальну суму 10.393 грн. 50 коп.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 у цій частині були кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 187 КК України за ознаками нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 05.03.2017 року близько 14.00 год., перебуваючи на пішохідній зоні автошляху Т0410 на Центральному мосту у м. Дніпро, з боку правого берегу м. Дніпро, побачили неповнолітніх потерплих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які рухалися в напрямку лівого берега, після чого у обвинувачених виник умисел, спрямований на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном. Далі ОСОБА_9 , перебуваючи у зазначеному місці, близько 14 год. 03 хв. став на шляху ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та висловив у їх адресу погрозу застосування насильства, яка виразилася у вимозі негайно передати йому мобільні телефони, а у разі відмови погрозив скинути їх з мосту, при цьому ОСОБА_10 , перебуваючи у зазначеному місці, реалізовуючи спільний корисливий злочинний умисел, діючи згідно відведеної йому ролі, став позаду потерпілих, тим самим позбавивши їх можливості втечі.

Потерпілий ОСОБА_13 , розуміючи, що відносно нього та ОСОБА_14 вчиняється злочин, почав бігти, та ОСОБА_10 побіг за ним і вдарив його ногою по ногам, повалив його на землю та наніс йому 5-7 ударів руками та ногами чим заподіяв останньому легкі тілесні ушкодження, після чого, подавивши волю потерпілого ОСОБА_13 до спротиву, дістав з кишені куртки останнього телефон «Lenovo A369-1» вартістю 1614 грн. 14 коп., чим заподіяв матеріальний збиток на вказану суму.

Після цього ОСОБА_14 почав бігти, та ОСОБА_9 наздогнав його і схопив за шию своєю правою рукою та почав душити і перехиляти через поручні мосту в бік річки, після чого повторно висловив цьому потерпілому вимогу передати йому телефон, Потерпілий ОСОБА_14 , усвідомлюючи небезпеку, передав ОСОБА_9 телефон «Nokia» вартістю 216 грн. 90 коп. Пізніше, приблизно о 14 год. 12 хв., перебуваючи у вказаному місці, ОСОБА_9 повернув вказаний телефон «Nokia 1208» потерпілому ОСОБА_14 , тим самим розпорядився ним на власний розсуд.

Вищезазначені злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_10 були кваліфіковані судом у вироку за ч. 2 ст. 187 КК України за ознаками нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, та погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Вищезазначені злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_9 були кваліфіковані судом у вироку, з урахуванням меж судового розгляду та обсягу пред`явленого обвинувачення, за ч. 2 ст. 187 КК України за ознаками нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_9 зазначає, що судове засідання було проведено необ`єктивно, без всебічного та повного вивчення доказів, які могли б сприяти зміні кваліфікації злочину. На думку цього апелянта, суддя при ухваленні вироку посилався на доводи та міркування, а не на доказову базу, а також ним було грубо порушено вимоги кримінального процесуального законодавства.

На думку апелянта, судом у вироку було змінено показання за епізодом у відношенні ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , оскільки під час досудового розслідування потерпілі надавали інші показання. Аналогічно, показання ОСОБА_15 суперечать показанням потерпілих, що потягло за собою подання ним клопотання про дослідження відеодоказів з камер поліцейських, проте це клопотання залишене без розгляду.

Вказує, що висновок суду про те, що він міг на мосту передати телефон IPhone 5S ОСОБА_10 , є припущенням, яке суперечить показанням потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_13 відносно того, що цей телефон їм демонстрував саме ОСОБА_10 .

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_10 зазначає, що судовий розгляд справи був неповним та необ`єктивним, оскільки судом не було досліджено доказів та обставин, які б сприяли винесенню справедливого рішення.

Вказує, що судом було обмежене його право на ознайомлення з матеріалами провадження, чим грубо порушено норми міжнародного права та вимоги кримінального процесуального законодавства України та позбавлено його можливості максимально ефективно побудувати свій юридичний захист.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник ОСОБА_8 , що діє в інтересах ОСОБА_10 , зазначає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження.

Вказує, що обставини вчинення злочину відносно ОСОБА_14 та ОСОБА_13 не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні. Так, з пояснень цих потерпілих вбачається, що обвинувачені погрожували скинути їх з мосту, якщо потерпілі не придбають в них телефон, що, на думку апелянта, свідчить про те, що мав місце не розбій, а примушування укласти цивільно-правову угоду.

На думку цього захисника, той факт, що згідно власним поясненням потерпілих погрози скинути з мосту не сприймалися ними як реальна погроза їхньому життю, виключає можливість кваліфікації дій обвинувачених щодо ОСОБА_14 та ОСОБА_13 як розбою.

Вказує, що згідно показанням потерпілих, саме ОСОБА_13 першим вдарив ОСОБА_10 , після чого останній почав наносити йому удари, а погроз ОСОБА_10 не висловлював ані до, ані під час бійки.

Посилається на те, що згідно показанням потерпілих, ОСОБА_10 обіцяв повернути телефон потерпілому ОСОБА_13 коли вони дійдуть до лівого берега Дніпра, і обвинувачені разом з потерпілими пішли у вказаному напрямку, що свідчить про відсутність в обвинувачених корисливого мотиву і мети та виключає кваліфікацію їх дій як розбою.

Посилаючись на вищенаведені обставини, захисник вважає, що дії ОСОБА_10 мають бути кваліфіковані як умисне легке тілесне ушкодження.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник ОСОБА_7 , що діє в інтересах ОСОБА_9 , зазначає, що оскаржуваний вирок належить скасувати з підстав однобічності досудового та судового слідства, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, та ухвалити виправдувальний вирок у зв`язку із недоведеністю вини її підзахисного у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Вказує, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 не відповідають фактичним обставинам, ґрунтуються на недопустимих доказах, мають суб`єктивний та упереджений зміст та не спростовують доводів та обставин, на які посилався її підзахисний під час розгляду справи.

На думку цього захисника, докази, які містяться в матеріалах провадження, були досліджені під час судового розгляду, і на які посилається у вироку суд, свідчать про недоведеність пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення, оскільки стороною обвинувачення не надано достатніх та необхідних, належних та допустимих доказів які б свідчили про вину останнього у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Зазначає, що очевидці вчинення інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень відсутні, а показання потерпілих нічим не підтверджені. Зокрема потерпілий ОСОБА_12 вказав, що обвинувачений ОСОБА_9 вдарив його скляною пляшкою, втім ця обставина випливає тільки з його показань, а огляд місця події не здійснювався.

На думку цього захисника, слідча дія щодо пред`явлення до впізнання, у межах якої ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_9 , була проведена з порушенням, оскільки тільки обвинувачений серед усіх пред`явлених осіб був вдягнутий у світло сірий одяг та мав у руках папери, чим виділявся між інших. Також вказує, що у судовому засіданні цей потерпілий пояснив, що сам віддав свій телефон, аби його не били, а ОСОБА_10 , будучи допитаним у суді, вказав, що саме він самостійно відібрав телефон у ОСОБА_12 , а ОСОБА_9 про це не повідомив, що виключає причетність останнього до цього злочину.

Зазначає, що за епізодом у відношенні потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_13 вина ОСОБА_9 також не підтверджена нічим крім показань самих потерпілих, очевидців скоєння злочину також немає.

Так, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не заперечують факт бійки на мосту, проте ініціювали її самі потерпілі, які до того ж погано поводилися у відношенні обвинувачених, грубили їм.

Те, що змови між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не було, підтвердили у своїх показаннях самі потерпілі, які зазначили, що в момент бійки між ОСОБА_9 та ОСОБА_14 і між ОСОБА_10 та ОСОБА_13 вони знаходилися на відстані 20 метрів один від одного.

ОСОБА_14 підтвердив і те, що ОСОБА_9 віддав йому телефон, що спростовує наявність у останнього умислу на заволодіння цим майном. Висновки суду про повернення даного телефону у зв`язку з відсутністю в нього матеріальної цінності захисник вважає неспроможними, оскільки для ОСОБА_9 , який тимчасово не працює, матеріальну цінність має будь-яка річ.

На думку цього захисника, вищенаведені обставини свідчать про те, що вина її підзахисного в інкримінованих йому злочинах не доведена.

Крім того вказує, що судом першої інстанції не враховано, що її підзахисний на даний час страждає тяжким захворюванням на туберкульоз і потребує лікування, яке неможливо забезпечити у місцях позбавлення волі. Також він має малолітню дитину та характеризується задовільно.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор, не оскаржуючи доведеність вини обвинувачених та обґрунтованість призначеного їм покарання, зазначає, що оскаржуваний вирок підлягає зміні.

Так, судом в описовій частині вироку допущено помилку та вказано неправильний номер кримінального провадження.

Також судом при призначенні обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання з урахуванням ст. 65 КК України, при зазначенні обставин, які бралися до уваги, допущене їх неправильне найменування, а саме у законодавстві про порядок надання психіатричної допомоги термін «облік» не застосовується, а тому наявні у вироку словосполучення «поставити на психіатричний облік», «зняти з психіатричного обліку» є неактуальними. Крім того, прокурором в ході було надано документи про неперебування обвинувачених саме під «диспансерними наглядами» у лікаря нарколога та лікаря психіатра.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинувачених, та їх захисників, які, кожний окремо, свою апеляційну скаргу та інші апеляційні скарги сторони захисту підтримали, на їх задоволені наполягали з викладених у них підстав, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували; прокурора, який на задоволенні апеляційної скарги прокурора наполягав, проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту заперечував, посилаючись на їх безпідставність; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, приходить до наступного.

Висновок суду першої інстанції про винність обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень є ґрунтовним та підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, що узгоджуються між собою.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_9 за епізодом нападу на потерпілого ОСОБА_12 підтверджується: показаннями цього потерпілого у судовому засіданні, які викривають обвинуваченого ОСОБА_9 ; протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_12 , дані якого узгоджуються з показаннями цього потерпілого у суді (т. 2 а.с. 102-115); результатами пред`явлення особи для впізнання, проведеного 05.03.2016 р., у межах якого потерпілий впевнено впізнав ОСОБА_9 як особу, що вчинила напад на нього та заволоділа його майном (т. 2 а.с. 97-101); показаннями потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які підтвердили, що в той самий день на Центральному мосту обвинувачені пропонували їм придбати в них за 300 грн. мобільний телефон IPhone 5S золотого кольору, який дістав з кишені ОСОБА_9 ; показаннями свідка ОСОБА_15 , яка підтвердила, що під час затримання у березні 2016 року на Центральному мосту у м. Дніпропетровську ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , останні діставали з кишень наявні у них мобільні телефони, серед яких був і телефон IPhone; висновком експерта від 10.03.2016 р. № 1003, яким встановлені наявність в потерпілого ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, їх обсяг, а також зазначено, що вони не суперечать механізму їх спричинення, вказаному останнім у межах слідчого експерименту (т. 2 а.с. 6, 7).

Вина обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за епізодом нападу на потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_13 підтверджується: показаннями потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які повністю викривають обвинувачених; протоколом проведення слідчого експерименту від 21.04.2016 р. за участю ОСОБА_13 , дані якого узгоджуються з показаннями цього потерпілого в суді (т. 2 а.с. 118-137); результатами пред`явлень осіб для впізнання, проведених 05.03.2016 р., у межах яких потерпілий ОСОБА_13 беззастережно впізнав ОСОБА_9 та ОСОБА_10 як осіб, що вчинили відносно нього злочин (т. 2 а.с. 42-51); протоколом проведення слідчого експерименту від 28.04.2016 р. за участю ОСОБА_14 , дані якого узгоджуються з показаннями цього потерпілого в суді (т. 2 а.с. 146-150); результатами пред`явлень осіб для впізнання, проведених 28.04.2016 р., у межах яких потерпілий ОСОБА_14 беззастережно впізнав ОСОБА_9 та ОСОБА_10 як осіб, що вчинили відносно нього злочин (т. 2 а.с. 140-145); показаннями працівника патрульної поліції ОСОБА_15 допитаної у судовому засіданні як свідок, що підтвердила обставини, за яких були затримані ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ; висновком експерта від 22.03.2016 р. № 1148е, яким встановлені наявність в потерпілого ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, їх обсяг, а також зазначено, що вони не суперечать механізму їх спричинення, вказаному останнім у межах слідчого експерименту (т. 2 а.с. 52).

Дослідивши з дотриманням вимог закону та детально проаналізувавши вищезазначені та інші докази, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що вони є належними, допустимими, узгоджуються між собою, та у сукупності доводять поза розумним сумнівом вину ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень.

Колегія суддів вважає цей висновок правильним та з ним погоджується, оскільки суд першої інстанції дав належну оцінку всім доказам, що є у кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і ці докази в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і є достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинувачених складу інкримінованих їм кримінальних правопорушень та доведеності вини останніх у їх вчиненні, а також для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 колегія суддів вважає їх безпідставними.

Так, посилання цього апелянта на те, що зазначені у вироку показання потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_13 відрізняються від показань, наданих цими особами на етапі досудового розслідування, не грунтуються на процесуальному законі, оскільки згідно ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Посилання цього апелянта на те, що висновок суду про можливість передання ним телефону IPhone 5S ОСОБА_10 на мосту, є припущенням, яке суперечить показанням потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вищезазначеними доказами факт здійснення ОСОБА_9 нападу на потерпілого ОСОБА_12 та заволодіння ним вказаним телефоном IPhone 5S доведений поза розумним сумнівом. У межах досудового розслідування та під час судового розгляду не було точно встановлено, в який саме момент часу цей телефон перейшов від ОСОБА_9 до ОСОБА_10 , у якого зрештою був виявлений співробітниками поліції, втім ця обставина не має істотного значення для кримінального провадження і не свідчить про незаконність або необгрунтованість оскаржуваного вироку суду.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки обставини ознайомлення останнього з матеріалами кримінального провадження, на які він посилається на обгрунтування порушення свого права на захист, мали місце у період з 14.03.2017 р., тобто після ухвалення оскаржуваного вироку суду, а отже не підтверджують його незаконності або необгрунтованості.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Так, посилання цього апелянта на те, що обставини вчинення злочину відносно ОСОБА_14 та ОСОБА_13 не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, є його власною суб`єктивною оцінкою, в той час як ці обставини достатньою мірою підтверджуються сукупністю вищезазначених доказів, яким судом надана належна оцінка.

Доводи апелянта про те, що з боку обвинувачених мав місце не розбій, а примушування укласти цивільно-правову угоду, а погрози скинути потерпілих з мосту не сприймалися ними реально, колегія суддів оцінює критично, оскільки встановленими судом фактичними обставинами справи, зокрема характером та змістом дій обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у відношенні потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , факт вчинення обвинуваченими саме розбою підтверджений поза розумним сумнівом.

З аналогічних міркувань не можуть бути прийняті до уваги і доводи апелянта щодо необхідності кваліфікації дій його підзахисного ОСОБА_10 як умисного легкого тілесного ушкодження.

Посилання апелянта на те, що саме ОСОБА_13 першим вдарив ОСОБА_10 , після чого останній почав наносити йому удари, а погроз ОСОБА_10 не висловлював ані до, ані під час бійки, є неспроможними зважаючи на те, що ОСОБА_13 наніс удар ОСОБА_10 у відповідь на дії обвинувачених, які пред`явили потерпілим вимогу віддати свої телефони, а у разі відмови погрожували скинути їх з мосту. Такими своїми діями ОСОБА_13 намагався захистити товариша ОСОБА_14 та дати йому змогу втекти з місця події. При цьому не має істотного значення, хто саме з обвинувачених висловлював потерпілим погрози та вимоги передати майно, оскільки дії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо скоєння розбою відносно ОСОБА_14 та ОСОБА_13 були спільними, узгодженими та охоплювалися єдиним злочинним умислом, що випливав з попередньої змови між ними.

Доводи апелянта про те, що згідно показанням потерпілих ОСОБА_10 обіцяв повернути телефон потерпілому ОСОБА_13 коли вони дійдуть до лівого берега Дніпра, є надуманими, оскільки така обіцянка була поза розумним сумнівом спрямована на те, аби до моменту залишення обвинуваченими мосту потерпілі, сподіваючись на добровільне повернення вказаного телефону, утримались від привертання до себе та обвинувачених уваги осіб, що рухалися в автомобілях по мосту, в тому числі патрульних поліцейських.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки вони в цілому повторюють лінію захисту у суді першої інстанції та наведені на її підтвердження аргументи, які були проаналізовані судом першої інстанції в оскаржуваному вироку та грунтовно відкинуті як безпідставні.

Доводи апелянта у цій частині випливають з її власної суб`єктивної оцінки обставин справи та зводяться до особистого тлумачення нею норм матеріального та процесуального закону та аналізу і переоцінки окремих доказів. При цьому оцінка і тлумачення таких обставин та доказів здійснюються тенденційно, вибірково, спотворюючи їх зміст та відокремлено від інших обставин та доказів, ігноруючи всю їх сукупність та системність.

Так, нанесення обвинуваченим ОСОБА_9 удару потерпілому ОСОБА_12 скляною пляшкою підтверджується показаннями самого цього потерпілого, який зазначив, що його вдарили ззаду якимсь предметом, як він пізніше зрозумів по осколках - скляною пляшкою, що узгоджуються з висновками експерта від 10.03.2016 р. № 1003 е та від 20.04.2016 р. № 1573 е, згідно яким садно в тім`яно-потиличній області цього потерпілого було спричинене від дії тупого твердого предмету або при ударі об такий, а характер цього ушкодження не суперечить механізму його спричинення, вказаному потерпілим в ході слідчого експерименту.

Посилання апелянта на те, що слідча дія щодо пред`явлення до впізнання, у межах якої ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_9 , була проведена з порушенням, були предметом розгляду суду першої інстанції, який їх грунтовно відкинув, зазначивши, що різкі відмінності між особами, представленими для впізнання, були відсутні, а потерпілий впевнено впізнав цього обвинуваченого за сукупністю ознаками, серед яких зріст та наявність у руках паперів були відсутні.

Доводи апелянта щодо показань ОСОБА_12 у судовому засіданні про те, що він сам віддав свій телефон, щоб його не били, та показань ОСОБА_10 про те, що саме він самостійно відібрав телефон у ОСОБА_12 , а ОСОБА_9 про це не повідомив, що виключає причетність останнього до цього злочину, колегія суддів вважає надуманими, оскільки потерпілий ОСОБА_12 впевнено впізнав саме ОСОБА_9 як особу, що вчинила відносно нього злочин. Крім того, у своїх показаннях цей потерпілий зазначив, що коли ОСОБА_9 його бив, то він сказав, щоб той припинив побиття та забрав все, що в нього є, на що ОСОБА_9 витягнув з карману його куртки телефон IPhone 5S та гроші в сумі 10-15 грн. та втік у напрямку парка ім. Шевченка.

Посилання апелянта на відсутність змови між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що, на його думку, підтвердили у своїх показаннях і самі потерпілі, які зазначили, що в момент бійки між ОСОБА_9 та ОСОБА_14 і між ОСОБА_10 та ОСОБА_13 вони знаходилися на відстані 20 метрів один від одного, - є неспроможними, оскільки до вказаного захисником моменту обвинувачені, діючи спільно та узгоджено, пред`явили потерпілим вимогу передати телефони та висловили погрозу щодо скидання їх з мосту у випадку відмови, після чого потерпілі розділилися у зв`язку з спробою ОСОБА_13 втекти, і так само змушені були зробити й обвинувачені, а отже наявність злочинної змови між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є підтвердженою поза розумним сумнівом.
Наведений апелянтом факт повернення ОСОБА_9 телефону, який він щойно відібрав у ОСОБА_14 , не спростовує наявності у цього обвинуваченого умислу на заволодіння вказаним майном, оскільки, як це правильно встановив суд в оскаржуваному вироку, він свідчить лише про те, що ОСОБА_9 , заволодівши цим телефоном шляхом розбою, впевнився у його низькій вартості та не визнав за доцільне залишати цей телефон собі.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Так, відповідно до ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: 1) неповнота судового розгляду; 2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; 3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Колегія суддів не вбачає підстав для висновку, що неточність у застосованій судом термінології відповідно до законодавства, що регулює надання психіатричної допомоги, є достатньою підставою для зміни вироку в розумінні ст. ст. 409, 412 КПК України, оскільки дана обставина не свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Що стосується неправильного зазначення судом у вироку номеру кримінального провадження відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , то цю обставину належить вважати опискою, яка підлягає усуненню у межах процедури визначеної ст. 379 КПК України.

У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів вважає апеляційні скарги такими, що задоволенню не підлягають, а оскаржуваний вирок суду вважає за необхідне залишити без змін.

Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. ст. 87, 412 КПК України, під час апеляційного перегляду не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 , прокурора ОСОБА_11 , залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2017 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України, та ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженими, які перебувають під вартою, - в той же строк з дня вручення їм копії ухвали, безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4