1-кп/755/186/17
В И Р О К
іменем України
"23" травня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт за №0009859 від 05 липня 2015 року стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 05 липня 2015 року близько 01 год. 15 хв., знаходячись в коридорному приміщенні будинку АДРЕСА_2 , на грунті особистих неприязних стосунків зі своїм сусідом ОСОБА_6 , використовуючи фізичну силу, умисно заподіяв останньому легкі тілесні ушкодження.

Так, 04 липня 2015 року ОСОБА_7 запросив свого товариша ОСОБА_8 , з яким вирішив відсвяткувати день ППО України (протиповітряної оборони) спиртними напоями.

05 липня 2015 року о 01 год. 15 хв., відсвяткувавши спиртними напоями день ППО України, ОСОБА_7 , знаходячись в коридорному приміщенні, почав проводити зі своєї квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 , де в цей час з сусідньої кімнати вийшов на поріг своєї кімнати АДРЕСА_3 у вказаному вище будинку ОСОБА_6 , який почав робити зауваження ОСОБА_7 , щодо гучного відпочинку останнього, на підґрунті чого між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 на грунті раптово виниклої особистої неприязні до ОСОБА_6 вирішив заподіяти останньому тілесні ушкодження.

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на умисне заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 підійшов до порогу квартири АДРЕСА_3 , де стояв ОСОБА_6 , стиснувши праву руку в кулак, умисно наніс ОСОБА_6 один удар в область голови, а саме лівого ока, заподіявши останньому легкі тілесні ушкодження.

Згідно висновку експерта КМКБ СМЕ №921/Е від 27 липня 2016 року, дані наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_6 , 1940 року народження, свідчать про те, що під час звернення за медичною допомогою 05 липня 2015 року о 01 год. 53 хв., у нього мали місце наступні тілесні ушкодження: а) забійна рана в проекції хвоста лівої брови; б) синець на повіках лівого ока, два садна в надбрівній ділянці зліва та ділянці перенісся справа.

Кожне з виявлених тілесних ушкоджень, визначених у Підсумках, відноситься до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, відповідно п.п. 2.3.5 та 4.6 «Правил», так як відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок та початок відновлення порушеної функції по місцю утворення синця та саден у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я, як загально прийнятного судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості.

Враховуючи локалізацію та характер всіх виявлених ушкоджень у ОСОБА_6 , 1940 року народження, можливість їх утворення при падінні потерпілого з вертикального чи близького до вертикального положення тіла на поверхню, виключається.

Таким чином, дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ст.125 ч.1 КК України.
Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винуватим себе визнав повністю та показав, що ОСОБА_6 являється його сусідом і в них неприязні стосунки. В ніч з 04 на 05 липня 2015 року він випивав зі своїм товаришем ОСОБА_8 в нього вдома та близько 01 год. 15 хв. проводжав його додому. В цей час зі своєї квартири вийшов ОСОБА_6 та почав робити йому зауваження, після чого він наніс ОСОБА_6 один удар в область ока.

Будучи допитаним з дотриманням правил, передбачених частиною другою, третьою, п`ятою-чотирнадцятою статті 352 КПК України, у судовому засіданні та попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпілий ОСОБА_6 надав суду показання, в яких підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини вчинення кримінального правопорушення в частині його часу, місця, способу вчинення та зокрема зазначив, що 05 липня 2015 року близько 01 год. 00 хв. у нього виник конфлікт з ОСОБА_7 через гучну поведінку останнього. Спочатку ОСОБА_7 погрожував йому словами, а потім вдарив в обличчя, після чого пішов до своєї квартири та не виходив з неї. Вказав, що для себе він викликав швидку допомогу.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Згідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Статтею 86 КПК України зазначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Так, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомостей, судовим слідством було встановлено наступне.

З медичних довідок (т. 1 а.с. 62-65, 72), вбачається діагноз, встановлений ОСОБА_6 контузія тяжкого ступеня (05.07.2015) лівого ока. Часткова атрофія зорового нерву (порушення кровообігу в системі зорового нерву), незріла катаракта лівого ока. Вікова макулопатія, склеротична ангиопатія сітчатки, артифакія правого ока.
Згідно довідки Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, від 07 серпня 2015 року (т. 1 а.с. 73), ОСОБА_6 встановлено діагноз забійна рана м`яких тканин голови, струс головного мозку.
Згідно картки виїзду швидкої медичної допомоги, від 05 липня 2015 року (т. 1 а.с. 74), ОСОБА_6 встановлено попередній діагноз забійна рана лівої брови.
Згідно протоколу огляду місця події, від 07 вересня 2016 року (т. 1 а.с. 95-96), проведеного слідчим Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , за участі понятих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вбачається, що здійснено кімнати, в яких проживають ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_4 .
Порушень вимог ст.ст. 104-106, 234, 237, 223 КПК України при дослідженні даних доказів судом не встановлено та сторонами не доведено, тому суд визнає їх належними та допустимими, крім того, вони вказують на місце, мету та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.
При цьому, з досліджених судом, у порядку § 3 Глави 28 КПК України, у судовому засіданні, висновків експертів, тобто докладних описів проведених експертами досліджень та зроблених за їх результатами висновків, судовим слідством встановлено наступне.

Згідно висновку експерта №1904, від 06.07.2015-16.09.2015 року, проведеного лікарем судово-медичним експертом ОСОБА_12 (т. 1 а.с. 68-71) вбачається, що еможливість проведення судово-медичного огляду лікарем позаштатним спеціалістом бюро в галузі офтальмології на даному етапі не дозволяє судити про характер та ступень тяжкості тілесних ушкоджень згідно з п. 4.13.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року.
Згідно висновку експерта №921/Е, від 11.05.2016-27.07.2016 року, проведеного лікарем судово-медичним експертом ОСОБА_13 (т. 1 а.с. 75-91), що на момент судово-медичного обстеження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у нього мали місце наступні ушкодження:
а) синець на повіках лівого ока; два садна: в надбрівній ділянці зліва, в ділянці перенісся справа;
б) забійна рана в проекції хвоста лівої брови з переходом у ліву вилично-скроневу ділянку.
Характер, локалізація, морфологічні властивості, виявлених ушкоджень, свідчать про те, що вони могли утворитися від не менш двох дій тупим (тупими) предметом (предметами), характерні властивості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились.
Часові дані, наведені в медичній документації, свідчать про те, що тілесні ушкодження, були спричинені 05.07.2017 року до 01 год. 53 хв.
Необхідно загострити увагу учасників та сторін кримінального провадження на наступному:
- п. 1.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року, погоджених з Міністерством внутрішніх справ України, Генеральною прокуратурою України. Верховним судом України, Службою безпеки України (далі по тексту «Правила») надано вичерпне визначення терміну ушкодження - «змедичної точки зору, тілесні ушкодження це порушення анатомічної цілісності тканин, органів та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючи факторів фізичних, хімічних, біологічних, психічних».
- п. 4.6 «Правил» визначає таке: «судово-медичний експерт, оцінюючи строки порушення анатомічної цілісності тканин і органів та їх функцій, виходить із звичайної їх тривалості, навіть у тих випадках, коли потерпілий не звертався за медичною допомогою. Якщо тривалість цього порушення, що зазначена в наявних документах, не відповідає характеру тілесного ушкодження і не підтверджується об`єктивними відомостями, судово-медичний експерт відзначає цю обставину і встановлює ступінь тяжкості, виходячи із звичайних термінів».
- п. 4.7 «Правил» визначає таке: «загострення попередніх захворювань після заподіяння тілесного ушкодження, а також інші наслідки ушкодження, що обумовлені не власне характером цього ушкодження, а випадковими обставинами, індивідуальними особливостями організму, дефектами надання медичної допомоги того не повинні враховуватись при оцінці ступеня тяжкості. Ушкодження хворобливо змінених тканин і органів може бути розцінено за ступенем тяжкості як ушкодження здорових, якщо між цими ушкодженнями і несприятливим кінцем є прямий причинний зв`язок».
Садна та синці, у звичайному перебігу, загоюються у строк до 6 діб, тобто , саме на цей строк була порушена як функція травмованої ділянки так і у цей строк буде відновлена її анатомічна цілісність. Цей трок визначає тривалість розладу здоров`я. Саме тому, тілесні ушкодження, вказані у п. а) даних Підсумків, відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я), відповідно п.п. 2.3.5 та 4.6 «Правил».
Вивчена медична документація свідчить про відсутність явищ, небезпечних для життя, після спричинення вказаного тілесного ушкодження. За таких обставин є підстави стверджувати, що тілесне ушкодження, вказане в п. б) даних Підсумків відноситься до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження.
Слід особливо звернути на наступному, що до подій 05.07.2015 року у ОСОБА_6 мали місце захворювання:
- артифакія (штучний кришталик) правого ока. Незріла катаракта лівого ока. Часткова проста низхідна атрофія зорового нерву (наслідок ГПМК/гострого порушення мозкового кровообігу/2010, 2011). Вторинна катаракта правого ока.
- гостре порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом у вертебро-базилярному басейні і в басейні правої внутрішньої сонної артерії. Церебральний атеросклероз. Остеохондроз шийного відділу хребта. Вертеброгенна лівостороння цервікокраніалгія з симпаталгією голови зліва. Радікулопаліневропатія тяжка з переважним ураженням ніг вторинного ґенезу. Виражений нижній парапарез, парез лівої руки. Анемія важкого ступеня (вірогідно В12 фолієво дефіцитна). Ішемічна хвороба серця: стенокардія напруги (ФК ІІІ), атеросклеротичний кардіосклероз, СН ІІ А ст. Виразкова хвороба 12 палої кишки у фазі ремісії. Хронічний облітеручий атеросклероз, нижніх кінцівок ІІ ст. Гуперплазіяпреміхурової залози ІІ ст. Атеросклеротична ангіопатія і катаракта обох очей. Враховуючи дані, вказані в п. 2 даних Підсумків можна зробити висновок:
· діагноз: «Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку» об`єктивиними даними не підтверджений, а саме:
- характер скарг (при струсі головного мозку висловлюються скарги головний біль, порушення сну, шум у вухах, загальна слабкість, коливання пульсу і артеріального тиску, незначне підвищення температури тіла, пітливість, особливо долонь, акроціаноз, вестибулярні і вегетативні розлади, у деяких випадках відмічається амнезія ретроградна чи антероградна);
- неповне обстеження (згідно протоколу надання медичної допомоги хворим із струсом головного мозку наказом №245 МОЗ України від 25.04.2006 року: неповний соматичний та неврологічний огляд не має даних артеріального тиску, пульсу, температури, повне дослідження і опис неврологічної системи (стан по шкалі Глазго, загально-мозкової та менінгальної, мікровогнищевої неврологічної симптоматики);
- ідентичність неврологічної симптоматики описаної невропатологом поліклініки до і після подій 05.07.2015 року.
За таких обставин, є підстави стверджувати про відсутність обгрунтування встановленого діагнозу, а тому, відповідно п.п. 4.6, 4.7 та 4.13.1 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, не враховувати при визначенні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень;
· діагноз: «Контузія важкого ступеня (05.07.2015) лівого ока. Часткова атрофія зорового нерву (наслідок порушення кровообігу в системі зорового нерву), незріла катаракта лівого ока» не знаходиться в кореляційному зв`язку з подіями 05.07.2015 року, тому не підлягає судово-медичній оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.
При цьому, вищевказані експертизи були проведені на підставі постанов слідчого про призначення експертиз, а отже у відповідності до Кримінального процесуального Кодексу України.

Порушень положень § 5 Глави 4 КПК України в ході судового розгляду сторонами не доведено та судом не встановлено.

Згідно ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів, мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак такі відомості в судовому засіданні судом не встановлені.

Таким чином, зазначені висновки суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні містять в собі докладні описи проведених досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на поставлені запитання, які ґрунтуються на відомостях, які сприймалися безпосередньо та які стали відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження, тобто в повній мірі відповідають вимогам КПК України.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також враховуючи визнання обвинуваченим своєї вини, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за обставин, встановлених судом, а саме у заподіянні своїми умисними діями ОСОБА_6 легкого тілесного ушкодження.
При цьому суд враховує, що висновком експерта №921/Е від 11.05.2016-27.07.2016 року, чітко визначено отримані потерпілим тілесні ушкодження, отримані від вчинення кримінального правопорушення, а саме легкого степеню тяжкості, даний висновок судом визнано належним та допустимим доказом.
Згідно ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за меді висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Таким чином, підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винуватого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Обставиною, згідно ст.66 КК України, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.
Крім того, згідно ст. 67 КК України, у зв`язку з відсутністю в обвинувальному акті посилань на наявність обтяжуючої обставини, як вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення відносно особи похилого віку, суд обтяжуючих обставин не визнає.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, стан здоров`я, раніше не судимий, одружений; думку державного обвинувача та позицію потерпілого у справі, щодо необхідної міри покарання; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне ОСОБА_7 , який є військовим пенсіонером, призначити покарання у мінімальних межах, установлених у санкцією ст. 125 ч. 1 КК України, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчиненні нових злочинів, у виді штрафу.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирався та підстави його визначення на даному етапі відсутні.

Потерпілим ОСОБА_6 цивільний позов не заявлений.
Відомості щодо речових доказів відсутні.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 72, 124, ч. 3 ст. 349, ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 (ІНН НОМЕР_1 ) визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, у разі не подачі на нього апеляції.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: