Справа № 192/465/17
Провадження № 1-кп/192/95/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"24" квітня 2017 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Жданово Солонянського району Дніпропетровської області, який зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , одруженого, має на утриманні малолітню дитину, не працює, має середню освіту, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ОСОБА_3 27 лютого 2017 року приблизно о 00 годині 30 хвилин, скориставшись відсутністю огорожі, прийшов зі сторони городу на ділянку місцевості, що прилягає до будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_5 , де маючи умисел на таємне викрадення чужого майна із корисливих спонукань, з метою особистої наживи, шляхом вільного доступу, таємно здійснив крадіжку платформи тракторного причепа (без рами та бортів), вартістю 493 гривні 00 копійок, що знаходилась на відстані 30 м від будинку, та яка належить ОСОБА_5 , після чого з викраденим з місця скоєння кримінального правопорушення зник.
Своїми діями ОСОБА_3 спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 493 гривні 00 копійки.
В судовому засіданні обвинуваченому роз`яснювалося право на захист, однак від допомоги захисника (адвоката) він відмовився, оскільки може захистити себе самостійно.
ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та своїми показаннями підтвердив вказані обставини скоєного ним злочину. В судовому засіданні пояснив, що 27 лютого 2017 року приблизно о 00 годині 30 хвилин він проходив повз не огородженої ділянки місцевості, що прилягає до будинку АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_5 , де побачив платформу тракторного причепа (без рами та бортів). У нього раптово виник умисел на викрадення цього майна і він самостійно таємно викрав вказану платформу, після чого здав на метал, за що отримав 300 гривень, які використав на власні потреби. Свою вину визнав повністю, каявся у скоєному.
Потерпіла ОСОБА_5 в судове засіданні не з`явилася, згідно поданої заяви просила здійснювати розгляд справи за її відсутності, призначити суворе покарання (а.с.16,17).
Враховуючи те, що обвинувачений та прокурор не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.
Суд, оцінивши показання ОСОБА_3 в сукупності з відомостями про предмет злочину і про обстановку його виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту яких вони правильно розуміють, що згідно зі ст. 18, ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.
Вина обвинуваченого в скоєнні ним злочину в судовому засіданні доказана повністю.
Дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Обставини, які пом`якшують покарання, передбачені ст.66 КК України щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання, передбачені ст.67 КК України не встановлено.
Вирішуючи відповідно до ст. 65 КК України питання про вид та міру покарання ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії середньої тяжкості, а також особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, в порядку ст.89 КК України вважається не судимим, одружений, має на утриманні малолітню дитину.
Суд вважає, що призначення ОСОБА_3 покарання у виді штрафу не відповідатиме ступеню тяжкості інкримінованого злочину, особі обвинуваченого, його суб`єктивному відношенню до вчиненого злочину. Крім того, відповідно до положень ст.53, ч.3 ст.57 КК України ОСОБА_3 не можуть бути призначені покарання у виді штрафу на користь держави та виправних робіт, оскільки обвинувачений не працевлаштований.
З урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, його відношення до скоєного, суд вважає за необхідне й доцільне призначити ОСОБА_3 покарання у виді громадських робіт у межах санкції ч.1 ст.185 КК України, вважаючи, що дане покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення, а також попередження нових злочинів.
На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 373, 374 КПК України, суд
Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком 180 (сто вісімдесят) годин.
Строк покарання рахувати з моменту початку його фактичного виконання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та направити потерпілій.

Головуючий: суддя ОСОБА_1